ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" квітня 2025 р. Справа № 924/414/25

м. Хмельницький

Суддя Господарського суду Хмельницької області Музика М.В., розглянувши без виклику сторін заяву про забезпечення позову у справі

за позовом акціонерного товариства "Оксі Банк", м. Львів

до відповідачів:

товариства з обмеженою відповідальністю "Петрікор Вайн", м. Хмельницький

ОСОБА_1 , с. Зіньківці Хмельницького району Хмельницької області

про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту №59/24-О від 22.10.2024 року в розмірі 1 093 298,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2025 року до Господарського суду Хмельницької області одночасно із позовною заявою акціонерного товариства "Оксі Банк", м. Львів до відповідачів: товариства з обмеженою відповідальністю "Петрікор Вайн", м. Хмельницький, ОСОБА_1 , с. Зіньківці Хмельницького району Хмельницької області про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту №59/24-О від 22.10.2024 року в розмірі 1 093 298,50 грн., надійшла заява про забезпечення позову.

У заяві АТ "Оксі Банк" просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі відкриті в усіх банківських установах рахунки, належні Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЕТРИКОР ВАЙН» (ідентифікаційний код 44509310) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в межах суми заборгованості за Договором про надання овердрафту Х№59/24-0 від 22.10.2024 р., яка складає 1 093 298,50 грн. (Один мільйон дев`яносто три тисячі двісті дев`яносто вісім гривень 50 копійок), крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом; заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЕТРИКОР ВАЙН» (ідентифікаційний код 44509310) повне або часткове відчуження, будь-якої інші передачі третім особам права власності та/або користування або розпорядження майном, а саме майно (основних засобів, обладнання) за Договором застави майна №59/24-0-03 (основних засобів, обладнання) від 22.10.2024 р. без письмової згоди та поза контролем (участю) АТ «ОКСІ БАНК», а саме на майно (основних засобів, обладнання) в кількості 371 шт. згідно Додатку №1 до Договору застави майна №59/24-0-03 (основних засобів, обладнання) від 22.10.2024 р., укладеним між АТ «ОКСІ БАНК» («Заставодержатель» або «Банк») та ТОВ «ПЕТРІКОР ВАЙН» (Заставодавець).

Заяву мотивує тим, що 22.10.2024 року між банком та ТОВ "Петрікор Вайн" укладено договір про надання овердрафту, за умовами банк взяв на себе зобов`язання у строк до 21.10.2025 року надати товариству грошові кошти у тимчасове користування шляхом сплати з поточного рахунку ТОВ "Петрікор Вайн", відкритого у АТ "Оксі Банк", платіжних документів, що перевищує залишок на такому рахунку, в межах кредитного ліміту в розмірі 1 000 000,00 грн.

Тоді ж, для забезпечення належного виконання ТОВ "Петрікор Вайн" своїх зобов`язань по договору про надання овердрафту, укладено договір застави майна №59/24-О-ОЗ (основних засобів, обладнання) та договір поруки №59/24-О-П із ОСОБА_1 , який на момент укладення договору був учасником ТОВ "Петрікор Вайн".

Як зазначає заявник, ТОВ "Петрікор Вайн" неналежним чином виконуються свої зобов`язання за договором, чим створено заборгованість, яка станом на 22.10.2024 року становить 1093298,50 грн.

З метою врегулювання простроченої заборгованості банк звернувся до ТОВ "Петіркор Вайн" з листом від 21.03.2025 року щодо перевірки заставного майна та з пропозицією надати банку інформацію щодо перспектив налагодження позичальником платіжної дисципліни ( з огляду на загальний розмір заборгованості в сумі 22 439 939,47 грн.).

Проте, ТОВ "Петрікор Вайн" не відреагував на лист банку від 21.03.2025 року.

В подальшому АТ "Оксі Банк" звернувся з вимогами від 01.04.2025 року до ТОВ "Петрікор Вайн" та ОСОБА_1 про усунення порушення умов кредитного договору шляхом дострокового повернення отриманого кредиту/овердрафту, сплати нарахованих процентів та всіх платежів, обумовлених в договорі про надання овердрафту №59/24-О від 22.10.2024 року.

Аналогічно вимоги банку від 01.04.2025 року також залишись без реагування з боку ТОВ "Петрікор Вайн" та поручителя ОСОБА_1 .

Окрім невиконання умов договору про надання овердрафту та ігнорування вимог банку, заявник зазначає, що 03.03.2025 року відбулись зміни у складі засновників ТОВ "Петрікор Вайн" та єдиним учасником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Петрікор Вайн" став ОСОБА_2 . Про вказану обставину не було повідомлено банк, у зв`язку з чим АТ "Оксі Банк" надіслано товариству лист від 05.03.2025 року з вимогою надати інформацію для перевірки позичальника як клієнта банку. Проте, така вимога ТОВ "Петрікор Вайн" також не була виконана.

Відтак заявник вважає, що викладені вище обставини свідчать про існування обґрунтованої ймовірності можливого утруднення чи унеможливлення виконання потенційного судового рішення у даній справі, тому просить накласти арешт на суму коштів в розмірі заборгованості за договором овердрафту та заборонити ТОВ "Петрікор Вайн" розпоряджатись без згоди банку переданим у заставу майном.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з наступних мотивів.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У низці постанов Верховний Суд неодноразово зазначав, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997 року) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 року у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, або кошти на рахунках можуть зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 зазначала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого с належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже, статті 138, 136 Господарського процесуального кодексу України передбачають право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Відтак, стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 по справі № 915/538/24.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом позову у справі №924/414/25 є матеріально-правова вимога акціонерного товариства "Оксі Банк" про ТОВ "Петрікор Вайн" та ОСОБА_1 про стягнення 1 093 298,50 грн. заборгованості за договором про овердарфт.

Як зазначає позивач, ТОВ "Петрікор Вайн" допустило прострочення виконання взятих на себе зобов`язань за договором про овердрафт на суму 1 093 298,50 грн. При цьому, згідно листа банку від 21.03.2025 року загальний розмір заборгованості ТОВ "Петрікор Вайн" перед банком становить 22 439 939,47 грн.

Натомість ТОВ "Петрікор Вайн" та поручитель ОСОБА_1 , попри звернення банку з листами та претензіями, не надали жодної відповіді та не виконали вимоги позикодавця.

Сама лише бездіяльність відповідача, яка виражається у невиконанні взятих на себе грошових зобов`язань, по суті є формою ухилення від виконання такого зобов`язання, яка свідчить про потенційну можливість ухилення останнього від виконання і судового рішення у разі задоволення позовних вимог позивача.

Окрім того, судом враховується, що за умовами п. 4.2.3. договору про надання овердрафту ТОВ "Петрікор Вайн" взяло на себе зобов`язання у триденний строк повідомляти кредитодавця про будь-які зміни установчих документів, складу органів керівництва, керівників, а також невідкладно інформувати при отриманні інформації про можливі зміни в установчих документах, зокрема, щодо складу засновників позичальника, а також складу органів управління позичальника.

Аналогічно у п. 5.4. договору поруки до обов`язків поручителя віднесено повідомлення банку про зміну даних щодо особи поручителя.

Відповідно до витягу від 18.04.2025 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.03.2025 року проведено зміну учасників та керівників ТОВ "Петрікор Вайн", зокрема, виключено зі складу засновників ОСОБА_1 , змінено директора товариства, та додано кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_2 , який став одноосібним власником ТОВ "Петрікор Вайн" та його директором.

Проте, ТОВ "Петрікор Вайн" та поручителем не повідомлено у визначені договорами про овердрафт та поруки строки про відповідні зміни у керівництві та власника товариства, що свідчить про їхню недобросовісність при виконання взятих договірних зобов`язань.

Як встановлено вище, між сторонами існує спір щодо сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами і виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

У разі пред`явлення позову до боржника про стягнення грошових коштів, накладення арешту на грошові кошти у межах ціни позову забезпечує у майбутньому виконання рішення суду. Натомість у разі незабезпечення такого позову, боржник має право у будь-який момент відчужити належні йому грошові кошти та майно. Наявність такого необмеженого права боржника розпоряджатись своїм майном само по собі є доказом необхідності забезпечення майнового позову кредитора в межах ціни цього позову.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (така ж позиція викладена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Згідно з частиною 3 ст. 137 ГПК України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Так, виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки таке майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість обмеження у розпорядженні майном, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, обмеження розпорядження майном є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі №381/4019/18, постанові Верховного Суду від 17.06.2022 року у справі №908/2382/21).

З вищевикладених позицій суд виснує, що накладення арешту на грошові кошти в межах суми стягнення та також обмеження у відчуженні належного боржнику майна (яке, окрім того, в даному випадку передане в заставу банку в якості забезпечення зобов`язань за договором про овердрафт) є адекватним та обґрунтованим заходом забезпечення позову.

Співмірність, в свою чергу, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/4669/21).

В даному випадку банк просить суд накласти арешт на грошові кошти в розмірі, заявленому до стягнення, та заборонити ТОВ "Петрікор Вайн" розпоряджатись лише тим майном, яке передане у заставу АТ "Оксі Банк" з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором про овердрафт, тобто заходи забезпечення позову є співмірними.

Таким чином, з огляду на бездіяльність ТОВ "Петрікор Вайн" та ОСОБА_1 , яка виражається у невиконанні взятих на себе грошових зобов`язань, встановлену недобросовісність дотримання обов`язків за договором, суд доходить висновку про потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення про стягнення грошових коштів з боржників та необхідність вжиття заявлених банком заходів забезпечення позову.

Вжиття саме таких заходів є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідача, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Суд також зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому процесуальним законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у постанові КГС ВС від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18.

Відповідачі не позбавлені права звернутися до Господарського суду Хмельницької області з клопотанням як про застосування зустрічного забезпечення, так і про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Керуючись ст.ст. 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

заяву акціонерного товариства "Оксі Банк" від 13.04.2025 року про забезпечення позову у справі №924/414/25 задовольнити.

Накласти арешт на всі відкриті в усіх банківських установах рахунки, належні Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІКОР ВАЙН» (ідентифікаційний код 44509310) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в межах суми заборгованості за Договором про надання овердрафту №59/24-О від 22.10.2024 р., яка складає 1 093 298,50 грн. (Один мільйон дев`яносто три тисячі двісті дев`яносто вісім гривень 50 копійок), крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІКОР ВАЙН» (ідентифікаційний код 44509310) повне або часткове відчуження, будь-якої інші передачі третім особам права власності та/або користування або розпорядження майном, а саме майно (основних засобів, обладнання) за Договором застави майна №59/24-О-ОЗ (основних засобів, обладнання) від 22.10.2024 р. без письмової згоди та поза контролем (участю) АТ «ОКСІ БАНК», а саме на майно (основних засобів, обладнання) в кількості 371 шт. згідно Додатку №1 до Договору застави майна №59/24-О-О3 (основних засобів, обладнання) від 22.10.2024 р., укладеним між АТ «ОКСІ БАНК» («Заставодержатель» або «Банк») та ТОВ «ПЕТРІКОР ВАЙН» (Заставодавець).

Дана ухвала відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Стягувач: акціонерне товариство "Оксі Банк" (79019, м. Львів, вул. Газова, 17, код 09306278).

Боржники: товариство з обмеженою відповідальністю "Петрікор Вайн" (29015, м. Хмельницький, проспект Миру, буд. 85, код 44509310).

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

Ухвала набрала законної сили 18.04.2025 року та дійсна до пред`явлення до 18.04.2028 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя М.В. Музика