УХВАЛА

22 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/3018/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Кондратова І. Д., Студенець В. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Мудрого С. М.

від 29.07.2024 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Скрипка І. М., Гончаров С. А., Хрипун О. О.

від 20.03.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ"

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення 17 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення 17 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у Залізничному відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 68907242 з виконання постанови № 344285 від 24.01.2022, виданої Державною службою з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий світ" у дохід держави штрафу в сумі 17 000,00 грн, виконавчого збору у розмірі 1 700,00 грн та витрат виконавчого провадження у сумі 250,00 грн. У зв`язку з неможливістю провадження господарської діяльності, Товариство з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" було змушено сплатити кошти в сумі 18 950,00 грн. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 у справі № 380/3479/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контроль) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344285 від 24.01.2022, у зв`язку із чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" просило стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті 17 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2024 у справі № 910/3018/24 позов задоволений повністю. Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" кошти в розмірі 17 000,00 грн, 3 028,00 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Постановою від 20.03.2025 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2024 у справі № 910/3018/24.

02 квітня 2025 року Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі № 910/3018/24.

Перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справи, на які поширюється дія пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, є малозначними в силу властивостей притаманних їм, виходячи з ціни пред?явленого позову та його предмета (постанова об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Отже відповідно до пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справа № 910/3018/24 є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

В своїй касаційній скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті зазначає, що підставою касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права за наявністю виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зауважує, що відповідно до Переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 16.02.2011 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодами класифікації доходів бюджету 21080500, 21080600, 21080800, 21081100, 21081300, 21081800, 22070000, 22090100, 22090200, 24010000, 24010100, 24010200, 24010300, 24010400, 50080100 за виконавчими документами, які перебувають/перебували на виконанні, 22010300, 22012600, 22012700, 22012900 у разі надання послуг у сферах державної реєстрації нотаріусами 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції" є Міністерство юстиції України; у разі добровільної сплати сум штрафу безпосередньо на рахунки Державного бюджету України органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодами класифікації доходів бюджету 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції" є Укртрансбезпека; враховуючи, що з Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" було стягнуто адміністративний штраф за виконавчим документом, який перебував на виконанні в органі ДВС, застосовується код класифікації доходів бюджету 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції", уповноваженим органом, що контролює справляння надходжень бюджету за яким виступає Міністерство юстиції України. Отже скаржник вважає, що оскільки з Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" було стягнуто адміністративний штраф за виконавчим документом, який перебував на виконанні в органі ДВС, Укртрансбезпека не є належним відповідачем у даній справі. Крім того скаржник наголошує, що існує законодавчо врегульований механізм повернення сум сплачених штрафів на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182. Враховуючи викладене, на думку Державної служби України з безпеки на транспорті, до правовідносин у справі № 910/3018/24 не може застосовуватись положення статті 1212 Цивільного кодексу України.

В своїй касаційній скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті також цитує пункт 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, проте не зазначає конкретний випадок (випадки) для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, передбачений підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, й, відповідно, не наводить належного обґрунтування такого випадку (випадків).

Суд звертає увагу, що саме пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства", пункт 57).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, та відсутність обґрунтування/посилання на наявність випадків, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/3018/24 за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025, оскільки вона подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/3018/24 за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді І. Д. Кондратова

В. І. Студенець