ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2025 р. Справа№ 910/14625/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Скрипки І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023

у справі № 910/14625/23 (суддя М.О. Лиськов)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича

про стягнення 112 636,60 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства "Українська залізниця» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича (далі - відповідач) про стягнення 112 636,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем грошового зобов`язання, передбаченого умовами Договору оренди нерухомого майна № БМЕС-01/44-ВУМ від 05.08.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/14625/23 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства "Українська залізниця" 88 300,57 грн основного боргу, 1 813,53 грн інфляційних втрат, 1 322,03 грн 3% річних, 18 551,46 грн пені, 2 649,01 грн штрафу та 2 684,00 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що заборгованість відповідача з орендної плати у розмірі 88 300,57 грн підтверджена матеріалами справи, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, відповідач контррозрахунку суми позову та доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань по Договору № БМЕС-01/44-ВУМ від 05.08.2020 (далі - Договір), суду не надав.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Фізична особа-підприємець Бланкін Євген Миколайович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції містить висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що позивач був належним чином письмово повідомлений про припинення дії Договору у зв`язку з воєнним станом, проте продовжив нараховувати відповідачу орендні платежі. Відповідач погасив заборгованість перед позивачем, що підтверджується копіями платіжних доручень доданих до апеляційної скарги. Доказів направлення рахунків на адресу відповідача та їх отримання адресатом до позову не надано, як і розрахунку щомісячних розмірів орендної плати. З тексту позову та доданого до нього розрахунку не вбачається з яких сум складається заборгованість, період, за який вона виникла та чи враховано при розрахунку сплачений відповідачем гарантійний платіж та за який період нараховано три проценти та інфляційне збільшення боргу.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2024 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14625/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/14625/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

06.05.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому відповідач, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, зазначає, що орендоване майно є державним, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також постанова Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" в частині звільнення від сплати орендної плати в період з 24 лютого 2022 року по 30 вересня 2022 року, що помилково не було враховано місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваного рішення.

20.05.2024 матеріали справи №910/14625/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/14625/23 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 14.06.2024. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/14625/23.

11.06.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява, в якій останній просить видати нарочно копію ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі № 910/14625/23.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 17.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що апелянт почав сплачувати наявну заборгованість виключно після того, як було відкрито провадження в суді першої інстанції, що явно вказує на наявність такої заборгованості. Враховуючи, що платежі були здійснені після винесення рішення та про цей факт не було відомо суду першої інстанції, така обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. Загальна сума, яка була сплачена апелянтом відповідає загальній сумі заборгованості, що вказує на визнання відповідачем суми заборгованості. Позивач заперечує проти посилань апелянта щодо його звільнення від сплати за оренду із врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634, оскільки звільнення відбувалося лише за період з 27.05.2022 по 30.09.2022, а отже не може стосуватися всього періоду оренди, що не свідчить про відсутність заборгованості. Також посилання апелянта на той факт, що Договір було розірвано шляхом направлення листа позивачу 16.08.2022, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки умовами Договору передбачений інший порядок розірвання такого Договору.

15.07.2024 до Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотаня про ознайомлення з матеріалами справи.

27.08.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження в частині вимог щодо стягнення заборгованості за основним боргом, оскільки відповідачем було сплачено на рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 88 300,57 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, доданими до апеляційної скарги.

Разом з тим, представник відповідача до вищевказаного клопотання додає контррозрахунок трьох процентів річних, інфляційного збільшення боргу, пені та штрафу та просить оскаржуване рішення в частині стягнення трьох процентів річних, інфляційного збільшення боргу, пені та штрафу змінити та стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 802,37 грн, інфляційне збільшення боргу в розмірі 1 422,22 грн, пеню в розмірі 13 149,01 грн та штраф в розмірі 1 599,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 23.05.2023 на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано справу №917/1212/21 з огляду на наявність підстав для відступлення від правових висновків щодо застосування статті 80 Господарського кодексу України, статей 115, 155 Цивільного кодексу України, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №826/11262/15, які стосуються визначення правового режиму майна акціонерних товариств, 100% акцій яких належать державі.

03.04.2024 у справі №917/1212/21 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову.

Разом із цим, ПрАТ "Надра України" подало до Великої Палати Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №917/1212/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2024 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/14625/23 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №917/1212/21 за нововиявленими обставинами. Зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати перегляду Великою Палатою Верховного Суду постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №917/1212/21 за нововиявленими обставинами.

07.01.2025 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про поновлення провадження у справі №910/14625/23, обґрунтована усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у даній справі.

Також, 07.01.2025 від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 317/1212/21 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «НАК «Надра України» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21.

Разом з тим, представник відповідача вказує, що Велика Палата у постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 зазначила, що зміна державної форми власності може відбуватися виключно шляхом приватизації, а Закон України «Про приватизацію державного майна» не відносить до способів приватизації передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства. Тому державне майно, передане державою до статутного фонду (капіталу) акціонерного товариства, 100% акцій якого залишається у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації (продажу у приватну власність належних державі акцій такого акціонерного товариства) є державною власністю.

Також представник відповідача вказує, що орендоване відповідачем майно за Договором, що належить позивачу є державним майном, тому на відносини, що виникли між сторонами поширюються норми постанови Кабінету Міністрів України № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна» від 27.05.2022 року та норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а отже, за період з 24.02.2022 по 30.09.2022 відповідач звільнений від сплати орендної плати.

Враховуючи перебування колегії суддів у відпустці, розгляд заяви представника відповідача про поновлення провадження у справі здійснювалося після виходу колегії суддів з відпусток.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/207/25 від 20.01.2025 у зв`язку перебуванням судді Агрикової О.В., яка входить до складу колегії суддів у відпустці з 06.01.2025 по 30.01.2025, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/14625/23.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/14625/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/14625/23 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Скрипки І.М. Поновлено апеляційне провадження у справі №910/14625/23. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з доповнень до апеляційної скарги, представником відповідача було заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/14625/23 є вимога про стягнення 112 636,60 грн, згідно положень процесуального закону перегляд судових рішень у цій справі здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення її учасників.

Скаржником не наведено жодних доводів, які могли б бути підставою для здійснення перегляду оскаржуваного у справі № 910/14625/23 судового рішення в іншому порядку. Право висловити свою позицію надано учасникам справи шляхом подання відповідних заяв, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, які враховуються судом під час розгляду справи. Обставин, які б давали підстави для висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи судом не встановлено.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/14625/23.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 05.08.2020 між AT «Укрзалізниця» в особі філії «Центр будівельно- монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» AT «Укрзалізниця» (далі - орендодавець), та ФОП Бланкін Євгеном Миколайовичем (далі - орендар) було укладено Договір оренди № БМЕС-01/44-ВУМ нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне індивідуально визначене майно, а саме частину нежитлового приміщення адміністративної будівлі ДН-1 (надалі Майно), площею 2 кв. м., що розміщене за адресою: 03049, м. Київ, вул. Уманська, 5.

Відповідно до п. 1.3 Договору оренди майно надається орендарю для його використання за цільовим призначенням - розміщення кавового апарату.

Пунктом 2.1 Договору оренди передбачено, що передача орендареві майна в строкове платне користування здійснюється на підставі акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього Договору (додаток 1). Майно вважається переданим орендодавцем орендарю з дати підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі майна та скріплення печатками (у разі наявності) у строки, встановлені цим Договором.

Згідно з п. 2.5 Договору оренди майно вважається повернутим орендодавцю з дати підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця та скріплення печатками (у разі наявності).

Відповідно до п. 3.1, 3.2 Договору оренди розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Сторони погодили, що для розрахунків приймається індекс інфляції, розрахований Державною службою статистики України та опублікований на офіційному ресурсі.

Відповідно до п. 3.3 Договору оренди орендна плата нараховується починаючи з дати передачі майна за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за Договором.

У п. 3.4 Договору оренди сторони погодили, що орендна плата не включає вартість комунальних послуг (послуг з електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), експлуатаційних та інших витрат, що безпосередньо пов`язані з майном. Відшкодування вартості комунальних послуг (послуг з електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), експлуатаційних та інших витрат, що безпосередньо пов`язані з майном, відшкодування земельного податку здійснюється орендарем орендодавцю щомісячно на підставі окремого підписаного сторонами договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг. Договір про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг орендарем та орендодавцем укладається протягом 5 робочих днів з дня підписання сторонами акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря.

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування. Нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном (п. 3.5, 3.6 Договору оренди).

Відповідно до п. 3.9 Договору оренди, у разі припинення (розірвання) цього Договору, орендар сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна за актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця включно. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє орендаря від обов`язку виконання перед орендодавцем всіх грошових зобов`язань за цим Договором, враховуючи і відповідальність за порушення умов Договору.

Згідно з п. 8.2 Договору оренди, у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

У п. 8.4 Договору оренди сторони погодили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість орендаря по її сплаті становить загалом більше ніж три місяці, орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

У разі звільнення орендарем майна без письмового погодження з орендодавцем, а також, без складання та підписання акта приймання-передачі майна в належному стані уповноваженими представниками сторін, орендар відшкодовує орендодавцеві нанесені у зв`язку із цим збитки в повному їх розмірі та сплачує орендну плату за весь період користування до дати підписання акта приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця (п. 8.6 Договору оренди).

Відповідно до п. 11.1 Договору оренди цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) і діє до дати, яка вказана в Договорі, та у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У п. 11.10 Договору оренди сторони погодили, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов не менше ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору. Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, про що сторони укладають додаткову угоду до Договору.

Факт передачі майна Орендарю підтверджується актом приймання- передачі від 06.08.2020.

За доводами позивача, відповідач не здійснював орендні платежі, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 88 300,57 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією, зокрема за вих. № БШЕе-2/23 від 19.04.2023 щодо погашення заборгованості за договором оренди.

Проте, ФОП Бланкін Є.М. цю претензію залишив без відповіді та задоволення.

30.07.2023 за актом приймання-передачі майна відповідач повернув позивачу орендоване майно, при цьому в акті зазначено, що у ФОП Бланкіна Є.М. наявна заборгованість по сплаті орендних платежів у сумі 88 300,57 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що ні в строки, передбачені умовами договору, ні на день подачі позовної заяви відповідач розрахунки за оренду приміщення не здійснив.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.09.2023 суд першої інстанції прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/14625/23 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою суд, у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Частиною 2 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з ч. 7 зазначеної статті учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції направлено вказану ухвалу на адресу відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення повернуто до суду з посиланням на відсутність адресата за вказаною адресою.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву, натомість, здійснив сплату основної заборгованості, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: № 4174 від 25.09.2023 на суму 14 720,00 грн; № 4244 від 16.10.2023 на суму 14 720,00 грн; № 4354 від 16.11.2023 на суму 14 720,00 грн; №4446 від 12.12.2023 на суму 14 720,00 грн; № 4567 від 24.01.2024 на суму 14 720,00 грн; № 4622 від 15.02.2024 на суму 14 720,00 грн.

Однак, ні відповідач, ні позивач про вказані обставини суд першої інстанції не повідомили, а зазначені платіжні інструкції відповідачем надані лише до апеляційної скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не заперечував факт сплати відповідачем зазначених коштів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 759 ЦК України в редакції, чинній на час укладення Договору оренди, встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України в редакції, чинній на час укладення Договору оренди, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України в редакції, чинній на час укладення Договору оренди, встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Як встановлено судом вище, 05.08.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна № БМЕС-01/44-ВУМ, відповідно до якого 06.08.2020 за актом приймання-передачі майна позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 2,0 кв.м, а саме: нежитлового приміщення адміністративної будівлі ДН-1, що розміщене за адресою: 03049, м. Київ, вул. Уманська, 5.

При цьому, відповідно до п. 3.9 Договору відповідач сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна за актом приймання-передачі включно.

Як встановлено місцевим господарським судом і вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався орендованим майном у період з 05.08.2020 по 30.07.2023, зокрема, за актом приймання-передачі від 30.07.2023 відповідач повернув позивачу орендоване приміщення, при цьому в акті зазначено, що у ФОП Бланкіна Є.М. наявна заборгованість по сплаті орендних платежів у сумі 88 300,57 грн.

Так, судом встановлено, що в період з 05.08.2020 по 30.07.2023 ФОП Бланкін Є.М. взяті на себе зобов`язання за наведеним вище договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 88 300,57 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання з оплати орендних платежів, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 1 813,53 грн - інфляційних втрат, 1 322,03 грн - 3% річних, 18 551,46 грн - пені та 2 649,01 грн - штрафу.

Суд першої інстанції, перевіривши вказаний розрахунок щодо трьох процентів річних, інфляційного збільшення боргу, пені та штрафу, дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Відповідач у клопотанні про закриття провадження у справі заперечує проти розміру основної заборгованості та здійснених судом розрахунків трьох процентів річних, інфляційних втрат, пені та штрафу, на підтвердження чого надає власний контррозрахунок трьох процентів річних, інфляційного збільшення боргу, пені та штрафу.

Щодо доводів скаржника про те, що на спірні правовідносини розповсюджуються норми постанови КМУ № 634 та норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у зв`язку із чим у силу положень п. 2 постанови КМУ № 634 відповідач звільнений від сплати орендної плати за період з 24.02.2022 по 30.09.2022, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 2 постанови КМУ № 634 на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 вересня 2022 року, за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 року або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися станом на 24 лютого 2022 рік або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене на територіях Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Запорізької, Миколаївської областей і м. Києва (крім адміністративно-територіальних одиниць на визначених територіях).

Як вбачається з преамбули постанови КМУ № 634, остання прийнята відповідно до Закону України від 01.04.2022 № 2181-IX "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Однак, у п. 13.5 Договору сторони погодились, що на їх відносини не поширюються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно, відсутні підстави й для застосування до спірних правовідносин положень названої Постанови КМУ.

Крім того, слід зазначити, що правові, економічні та організаційні особливості утворення АТ "Укрзалізниця", управління і розпорядження його майном передбачено спеціальним Законом України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Так, відповідно до ст. 2 вказаного Закону АТ "Укрзалізниця" утворено як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

З урахуванням викладеного, до спірних орендних правовідносин, де орендодавцем виступає АТ "Укрзалізниця", Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не підлягає застосуванню.

Таким чином, доводи скаржника про те, що відповідач звільнений від сплати орендної плати за період з 24.02.2022 по 30.09.2022 за Договором в силу положень постанови КМУ № 634, не знайшли свого підтвердження.

Отже, підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач повинен сплачувати орендну плату за Договором оренди в розмірі та на умовах, визначених у цьому Договорі, а саме у розмірі 88 300,57 грн.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інтанції щодо розміру трьох процентів річних, інфляційного збільшення боргу, пені та штрафу та відхиляє контррозрахунок відповідача щодо розміру такої заборгованості.

Згідно приписів частин 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на час прийняття судом рішення ні відповідач, ні позивач, не надали суду першої інстанції доказів зміни стану розрахунків між ними, а тому є вірним висновок місцевого господарського суду, зроблений на підставі наявних у справі доказів, про обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

У той же час, згідно приписів пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 30.08.2024 у справі №916/3006/23 дійшов до наступного висновку:

- суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи;

- водночас у разі, якщо при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції встановлено наявність підстав, за яких судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим, то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Подібний підхід застосовний відповідно до частини третьої статті 278 ГПК України, згідно із якою у разі, якщо настала смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництво (пункт 6 частини першої статті 231 ГПК України) після ухвалення судового рішення, застосуванню підлягають положення статті 231 ГПК України у разі, якщо судом першої інстанції ухвалено, відповідно, незаконне і необґрунтоване рішення;

- отже, при застосуванні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України слід враховувати, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального законодавства можливе у разі, коли:

--- предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення і ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні судового рішення;

--- при апеляційному перегляді судового рішення першої інстанції встановлено, що судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України;

- у тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

Отже, оскільки предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи, до ухвалення судом першої інстанції судового рішення, провадження у справі в частині стягнення 88 300,57 грн основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмету спору, а рішення суду першої інстанції у зазначеній частині підлягає зміні.

Посилання позивача на те, що борг було сплачено лише після відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим даний факт не має жодної доказової сили для суду апеляційної інстанції відносно оскаржуваного рішення, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі, що свідчить про ймовірну необізнаність останнього про наявність такого позовного провадження під час розгляду судом першої інстанції позовної заяви у даній справі.

В іншій частині, щодо задоволення позовних вимог про стягнення 1 813,53 грн - інфляційних втрат, 1 322,03 грн - 3% річних, 18 551,46 грн - пені, 2 649,01 грн - штрафу, а також щодо стягнення з відповідача судових витрат, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини 9 зазначеної статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, який порушив умови договору, а також не повідомив суд першої інстанції про сплату заборгованості в процесі розгляду справи, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 231, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/14625/23 залишити без задоволення.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/14625/23, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"1. Закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору в частині стягнення 88 300,57 грн основного боргу.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Є. ГЕДРОЙЦЯ, 5, м. Київ, 03680; ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» (вул. Л. Толстого, 61, м. Київ, 03035; ідентифікаційний код 41149437) Акціонерного товариства "Українська залізниця" 1 813,53 грн - інфляційних втрат, 1 322,03 грн - 3% річних, 18 551,46 грн - пені, 2 649,01 грн - штрафу та 2684,00 грн - судового збору".

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

4. Матеріали справи № 910/14625/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

І.М. Скрипка