СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Харків Справа № 922/3539/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.

за участю представника Національного банку України та арбітражного керуючого Слободяна Олексія Юрійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Національного банку України (вх. №245 Х) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі №922/3539/24

за заявою Національного банку України

до Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія»

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 по справі №922/3539/24 припинено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія»; припинено повноваження арбітражного керуючого Слободяна Олексія Юрійовича як розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія»; закрито провадження у справі № 922/3539/24 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія»; скасувано дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у справі №922/3539/24 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія».

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до преамбули КУзПБ, Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів. У даній справі відсутні заяви кредиторів із грошовими вимогами до боржника та відстуні в цілому кредитори у справі, таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія» на підставі п. 14 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Національний банк України з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду на стадію розпорядження майном.

В обґрунтуванні апеляційної скарги заявник вказує, що:

- суд першої інстанції помилково застосував п.14 ч.1 ст.90 Кодексу, що передбачає можливість закриття провадження у разі відсутності вимог кредиторів після заяви самого боржника. У цьому ж випадку справа була ініційована Національним банком, а не боржником, отже, застосування цієї норми є незаконним;

- ПрАТ «Промислово-страхова компанія» є спеціально регульованою фінансовою установою, до якої не застосовуються загальні правила банкрутства; визнання неплатоспроможності страховика та відкликання його ліцензії має призводити виключно до ліквідації, як це передбачено Законом України «Про страхування». Відповідно до ст. 66 Закону України «Про страхування», процедура ліквідації страховика є незворотною. Її не можна припинити або зупинити, навіть якщо рішення НБУ буде оскаржене. Відповідно, суд не мав повноважень припинити провадження, не завершивши процедуру ліквідації;

- суд першої інстанції закрив провадження у справі у попередньому засіданні, чим порушив процесуальне законодавство.

21.03.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив від арбітражного керуючого Слободяна Олексія Юрійовича, в якому він просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі №922/3539/24 скасувати, справу направити до суду першої інстанції на стадію розпорядження майном. Обґрунтовуючи свій відзив, арбітражний керуючий зазначає, що відповідно до положень ст. 66 Закону України «Про страхування» встановлено лише два способи примусового виходу страховика з ринку: 1) ліквідація страховика у разі прийняття Регулятором рішення про застосування до страховика заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії страховика з підстав, не пов`язаних з віднесенням страховика до категорії неплатоспроможних, здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України; 2) ліквідація страховика у разі прийняття Регулятором рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про анулювання ліцензії страховика здійснюється відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства.

Також арбітражний керуючий вказує, що відповідно до чинного законодавства України, виключається можливість застосування до страховика процедур метою яких є відновлення або недопущення платоспроможності, що є цілком закономірним з огляду на чинне регулювання.

Прийняття рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про анулювання ліцензії страховика є початком ліквідації страховика, яке не може бути зупинена/припинена та має бути завершена внесенням запису до Реєстру про ліквідацію страховика на підставі отриманого від суду затвердженого ним звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Законодавство передбачає примусовий вихід з ринку страховика за рішенням Національного банку України виключно шляхом ліквідації з припиненням страховика як юридичної особи і забороняє зупиняти/припиняти таку процедуру.

Детально рух у справі відображено у процесуальних документах.

У судове засідання, яке відбулось 07.04.2025 з`явився представник Національного банку України та арбітражний керуючий Слободян Олексій Юрійович. Інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини справи.

Національний банк України звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія» на підставі ч. 2 ст.66 Закону України «Про страхування».

Ухвалою суду від 14.11.2024 за наслідками розгляду у підготовчому засіданні заяви Національного банку України про відкриття провадження у справі про банкрутство, враховуючи, що НБУ звернувся до суду протягом одного місяця з дати прийняття Національним банком рішення про віднесення страховика - ПрАТ «Промислово-страхова компанія» до категорії неплатоспроможних з підстав, визначених статтею 124 цього Закону, та рішення про анулювання ліцензії такого страховика, відкрито провадження у справі про банкрутство Приватне акціонерне товариство «Промислово-страхова компанія», , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія», призначив розпорядником майна ПрАТ «Промислово-страхова компанія» арбітражного керуючого Слободяна Олексія Юрійовича, постановлено розпоряднику майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення 30-ти денного строку для подання заяв з кредиторськими вимогами до боржника з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником, розглянути їх з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомити заявників і господарський суд, а також подати до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами, провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість, докази надати суду до 15.01.2024 та призначено попереднє засідання суду на 16.01.2025.

Ухвалою суду від 24.12.2024 оскільки дата проведення попереднього засідання, призначеного на 16.01.2025, припала на час перебування судді Лавренюк Т.А. у відпустці, суд призначив іншу дату попереднього засідання суду у даній справі - 23.01.2025.

У судовому засіданні 23.01.2025 розпорядник майна повідомив про здійснені ним заходи в процедурі розпорядження майном та зазначив, що не надійшло жодної заяви від кредиторів з грошовими вимогами до боржника.

Повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Промислово-страхова компанія» оприлюднено 14.11.2024 (№74608). Останнім днем строку звернення кредиторів з конкурсними вимогами до боржника було 16.12.2024.

Станом на дату проведення судового засідання, а саме на 23.01.2024, в матеріалах справи відсутні заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника.

Із матеріалів справи вбачається, що анулювання ліцензії боржника відбулося у зв`язку з тим, що мінімальний розмір капіталу ПрАТ «Промислово-страхова компанія» є меншим, ніж розмір мінімального капіталу, встановленого законом, на 48 192,5 тис.грн.

Судом встановлено, що в боржника відсутні зобов`язання за договорами страхування (перестрахування, співстрахування), як і взагалі відсутня будь яка кредиторська заборгованість.

Суд першої інстанції у своїй ухвалі від 23.01.2025 зазначив, що відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів. КУзПБ не передбачає подальшого перебігу провадження у справі про банкрутство у випадках, коли у встановленому законодавством порядку не було заявлено вимог до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство та за відсутності будь-якого кредитора боржника. І протилежний підхід буде суперечити основній меті процедури банкрутства, яка направлена саме на відновлення платоспроможності боржника або задоволення вимог кредиторів, та всі норми відповідного Кодексу направлені саме на реалізацію відповідної мети, наділяючи суд функцією контролю та одночасно позбавляючи його у процедурі банкрутства активної ролі, які належить саме кредиторам боржника.

Враховуючи викладене та беручи до уваги відсутність заяв кредиторів із грошовими вимогами до боржника та відстуність жодного кредитора у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія» на підставі п. 14 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає таке.

Предметом розгляду у даній справі є законність та обґрунтованість закриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія», порушеного за заявою Національного банку України у зв`язку з прийняттям останнім рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та анулювання його ліцензії на провадження страхової діяльності.

Отже, для визначення правового статусу страховика та особливостей виведення страховика з ринку, слід звернутись до положень Цивільного кодексу України та спеціального закону Закону України «Про страхування», який визначає правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації страховиків, а також державне регулювання та нагляд за ринком.

Ч.1,5 ст. 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Водночас за ч.7 ст. 104 Цивільного кодексу України, особливості припинення банку, страховика, кредитної спілки як юридичної особи встановлюються законом.

Страховик здійснює свою діяльність зі страхових та супровідних послуг на ринку страхування згідно Закону України «Про страхування» та інших актів законодавства України.

Згідно зі ст. 61 Закону України «Про страхування», вихід страховика з ринку (далі - вихід з ринку) - це припинення страховиком здійснення діяльності із страхування. Вихід з ринку здійснюється за рішенням:

1) страховика (добровільний вихід з ринку);

2) Регулятора (примусовий вихід з ринку).

Особливості виходу з ринку, порядок здійснення процедури виходу з ринку встановлюються цим Законом та нормативно-правовими актами Регулятора.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України «Про страхування» ліквідація страховика у разі прийняття Регулятором рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про відкликання ліцензії страховика здійснюється відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства.

Прийняття Регулятором рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про відкликання ліцензії страховика відповідно до частини першої статті 123 цього Закону є підставою для звернення Регулятора до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство страховика.

Стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс) для цілей цього Кодексу визначає, що:

банкрутство визнана господарським судом нездатність боржника, крім страховика або кредитної спілки, відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, а також віднесення страховика або кредитної спілки відповідно до рішення Національного банку до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України Про страхування або Закону України Про кредитні спілки;

неплатоспроможність неспроможність боржника (іншого, ніж страховик або кредитна спілка) виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом, або встановлена Національним банком неплатоспроможність страховика відповідно до Закону України Про страхування чи неплатоспроможність кредитної спілки відповідно до Закону України Про кредитні спілки.

Отже, страховик має особливий правовий статус і спеціальне законодавче регулювання, що визначає і особливий порядок його ліквідації (припинення) як юридичної особи.

Ч. 2 ст. 8 Кодексу передбачено, що у разі неплатоспроможності страховика або кредитної спілки право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство має Національний банк.

Відповідно до ст. 92 Кодексу заява про відкриття провадження у справі про банкрутство страховика може бути подана до господарського суду боржником, від імені якого виступає ліквідатор страховика, призначений судом за клопотанням Національного банку згідно з ч.3 ст. 105 Цивільного кодексу України, або Національним банком.

Підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство страховика, зокрема є віднесення Національним банком страховика до категорії неплатоспроможних та прийняття Національним банком рішення про анулювання ліцензії страховика.

Водночас санація страховика до та після відкриття провадження у справі про банкрутство не застосовуються та не допускається, а також унормовано, що до боржника-страховика застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном страховика; ліквідація страховика.

Як вбачається із матеріалів справи, Національний банк України звернувся до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Промислово-страхова компанія».

Національний банк України (Регулятор) звернувся до суду протягом одного місяця з дати прийняття Національним банком рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних з підстав визначених статтею 124 цього Закону, та рішення про анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування.

Так, відповідно до пункту 1,2 рішення Правління Національного банку України №346-рш від 24.09.2024 «Про застосування до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПРОМИСЛОВО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (далі Рішення) заходу впливу у вигляді віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування.

І зазначеного рішення вбачається, що анулювання ліцензії боржника відбулося у зв`язку з тим, що мінімальний розмір капіталу ПрАТ «Промислово-страхова компанія» є меншим, ніж розмір мінімального капіталу, встановленого законом, на 48 192,5 тис.грн.

Також встановлено, що в боржника відсутні зобов`язання за договорами страхування (перестрахування, співстрахування), як і взагалі будь-яка кредиторська заборгованість.

Разом з тим, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, керувався всього двома підставами - відсутністю заяв кредиторів із грошовими вимогами до боржника та відсутністю в принципі жодного кредитора у справі. Колегія суддів не погоджується із таким висновком місцевого суду та вважає його передчасним з огляду на таке.

Порушуючи справу про банкрутство страховика якого вже визнав НБУ неплатоспроможним, суд має врахувати особливості процедури такого банкрутства, адже вона суттєво відрізняється від загального порядку визнання банкрутом юридичної особи.

Відповідно до положень статті 66 Закону України «Про страхування», встановлено лише два способи примусового виходу страховика з ринку:

1) ліквідація страховика у разі прийняття Регулятором рішення про застосування до страховика заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії страховика з підстав, не пов`язаних з віднесенням страховика до категорії неплатоспроможних, здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України (частина перша).

2) ліквідація страховика у разі прийняття Регулятором рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про відкликання ліцензії страховика здійснюється відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства (частина друга).

Водночас в обох випадках встановлюється виключно «ліквідація страховика», що відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України є припиненням юридичної особи.

Реалізовуючи механізм виведення страховика з ринку, ч.9 та 10 ст.66 Закону України «Про страхування» чітко вказує, що процедура ліквідації страховика вважається завершеною, а страховик, як юридична особа - ліквідованою з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Регулятор вносить запис до Реєстру про ліквідацію страховика на підставі отриманого від суду затвердженого ним звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Колегія суддів зазначає, що розпочата процедура ліквідації страховика не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Регулятора, що були підставою для її початку (ч.8 ст. 66 Закону України «Про страхування»).

З огляду на викладене, в усіх випадках законодавство передбачає примусовий вихід з ринку страховика за рішенням Регулятора виключно шляхом ліквідації з припиненням страховика як юридичної особи і забороняє зупиняти/припиняти таку процедуру.

При цьому, законодавством закріплена єдина можливість за якою закон допускає вихід з ринку страховика без припинення юридичної особи - добровільний вихід за рішенням страховика, однак і такий механізм реалізовується за погодження Національного банку та за умови, що стосовно такого страховика Регулятором не прийнято рішення про визнання його неплатоспроможним та/або про відкликання його ліцензії (статті 62-65 Закону України Про страхування).

Розглядаючи ліквідацію страховика через призму його неплатоспроможності, то такі підстави та повноваження для прийняття Регулятором рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про відкликання ліцензії страховика визначені ч.1 ст. 123 та ст. 124 Закону України «Про страхування».

Саме стаття 124 Закону України «Про страхування», як спеціальна, встановлює особливості застосування заходу впливу у вигляді віднесення страховика до категорії неплатоспроможних, а також підстави встановлення неплатоспроможності страховика, за яких в одному випадку Національний банк зобов`язаний, а іншому має право прийняти рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних.

Як зазначалося вище, враховуючи п. 1 ч.1 ст. 124 Закону України «Про страхування», Національний банк був зобов`язаний прийняти рішення про віднесення Страховика до категорії неплатоспроможних через зменшення розміру прийнятного регулятивного капіталу для виконання вимог до мінімального капіталу на 50 і більше відсотків рівня мінімального капіталу, встановленого нормативно-правовими актами Регулятора, що і відображено в Рішенні Регулятора.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що нормами ст.92 Кодексу України з процедур банкрутства встановлені особливості банкрутства страховиків, зокрема суб`єктів звернення, вимоги до арбітражних керуючих, судові процедури, особливий порядок задоволення вимог споживачів послуг тощо.

Як зазначалось раніше, ст.1 Кодексу поняття «банкрутство» та «неплатоспроможність» страховика розуміється як віднесення страховика рішенням Національного банку України до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України «Про страхування», що не встановив суд першої інстанції.

З моменту визначення терміну «банкрутство» та «неплатоспроможність» законодавство відсилає до норм спеціального закону та вказує на особливості такого регулювання, що є відмінними від загальних процедур банкрутства.

Тобто, з рішенням Національного банку про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних презюмується банкрутство та неплатоспроможність страховика в цілях Кодексу.

Водночас ч.4 ст. 92 Кодексу визначає лише дві судові процедури, які застосовуються до страховика: розпорядження майном (як системи заходів щодо нагляду та контролю, а також визначення наступної процедури) та ліквідація (припинення страховика як юридичної особи).

Кодекс взагалі обмежує, на відміну від звичайних процедур, відновлення платоспроможності страховика, адже згідно ч. 3 та 4 ст. 92 Кодексу не допускається процедура превентивної реструктуризації страховика, а також не застосовуються до страховика процедури, визначені цим Кодексом щодо санації боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Тобто, виключається можливість застосування до страховика процедур метою яких є відновлення або недопущення платоспроможності (превентивної реструктуризації, санації), що є цілком закономірним з огляду на чинне регулювання.

Натомість, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу у справі про банкрутство страховика, обґрунтував своє рішення посиланням на загальну мету процедур банкрутства, зокрема на відновлення платоспроможності боржника або задоволення вимог кредиторів. Водночас, такий підхід суперечить спеціальним положенням законодавства, які регламентують виключні особливості банкрутства страховиків, де застосовуються інші механізми, спрямовані не на санацію, а виключно на ліквідацію страховика як юридичної особи.

Законодавство, прямо виключаючи можливість застосування до страховика процедур, спрямованих на відновлення або збереження платоспроможності (таких як превентивна реструктуризація чи санація), підкреслює, що подібні заходи щодо стабілізації фінансового стану та забезпечення виконання зобов`язань перед клієнтами (споживачами) мають реалізовуватись винятково в межах механізмів державного регулювання та нагляду у сфері страхування, а не в рамках процедур банкрутства.

Відповідно до ч.2 ст. 114 Закону України «Про страхування», метою державного регулювання та нагляду є забезпечення дотримання страховиками вимог законодавства, зокрема з метою захисту прав та законних інтересів споживачів страхових послуг страхувальників, застрахованих осіб, вигодонабувачів тощо.

У межах такого нагляду держава застосовує низку заходів, спрямованих на стабілізацію діяльності страховика, серед яких:

- план відновлення діяльності (ст. 117),

- план фінансування (ст. 118),

- коригувальні заходи (ст. 119),

- заходи раннього втручання (ст. 120),

- заходи впливу (ст. 121), за винятком відкликання ліцензії та ліквідації.

Таким чином, виключення з процедур банкрутства таких механізмів, як санація чи реструктуризація, є логічно обґрунтованим, оскільки усі дії з метою збереження страховика на ринку регулюються виключно спеціальним законодавством Законом «Про страхування» та актами НБУ.

Отже, якщо до страховика вже застосовано захід у вигляді визнання його неплатоспроможним і відкрито провадження у справі про банкрутство, єдиною можливою подальшою процедурою є його ліквідація як юридичної особи, що відбувається після завершення етапу розпорядження майном.

Разом з тим, суд першої інстанції закрив провадження на підставі п.8 ст.90 Кодексу, господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за його заявою не висунуто вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що Кодекс не змінив концептуального підходу до відкриття провадження у справі про банкрутство, яке відбувається традиційно за відповідною заявою про відкриття. Водночас ч. 1 ст. 34 Кодексу чітко передбачає виключне коло суб`єктів на подачу заяв про відкриття провадження у справі про банкрутство: кредитор; боржник; Національний банк України у випадках, передбачених Кодексом.

Порушення справи за заявою вказаних учасників справи обумовлює ряд особливостей в залежності від ініціатора, зокрема в перебігу самої процедури та застосування окремих норм Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 90 Кодексу у випадках, передбачених п. 5-8 ч.1 цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Таким чином, хоч і приписами ст. 90 Кодексу встановлено правило, яким передбачено закриття провадження у справі у випадку якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за його заявою не висунуто вимог, однак суд першої інстанції не врахував, що дане правило застосовується виключно якщо провадження у справі відкрито за заявою боржника, натомість в даній справі провадження відкрито за заявою Національного банку.

Апеляційний суд додатково звертає увагу, що суд першої інстанції закрив провадження у справі у попередньому засіданні 23.01.2025.

Відповідно до частини другої статті 47 Кодексу, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду.

За приписами частини першої та другої статті 49 Кодексу, у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі.

Частиною третьою вказаної статті Кодексу визначено, що у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень:

- ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом;

- ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом;

- постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

- ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

Аналіз положень статті 49 Кодексу свідчить, що господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури (санації чи ліквідації) або закриває провадження у справі.

Після відкриття провадження у справі і до підсумкового засідання суду закриття провадження у справі про банкрутство є неможливим, що підтверджується як вищевикладеним системним аналізом норм Кодексу, так і правовими висновками Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 924/1277/20, від 06.12.2023 у справі № 910/3539/22, від 18.05.2023 у справі № 923/954/20, від 02.11.2022 у справі № 904/5749/19, від 09.06.2022 у справі № 908/794/19).

Процедура розпорядження майном має закріплену Кодексом відповідну хронологію з покроковою деталізацією поставлених завдань.

Так на стадії розпорядження майном розпорядник майна має провести ряд обов`язкових заходів для детального аналізу майнового та фінансового стану боржника, які мають отримати відповідну оцінку суду та зафіксовані в ухвалі, як підсумок процедури розпорядження майном без якого неможливе будь яка зміна вектору процедури банкрутства як то перехід до іншої процедури.

Натомість, оскаржувана ухвала не містить аналізу наданих розпорядником майна матеріалів, за результатами провадження, обмежуючись лише констатацією наявності/відсутності заявлених вимог.

Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі визначені нормами статті 47 Кодексу, якою унормовано перелік питань та результат такого попереднього засіданні та не врахував норми статті 49 Кодексу, що допускають закриття провадження на стадії розпорядження майном лише за результатами підсумкового засідання за умови наявності підстав для застування норм статті 90 Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд не врахував, що провадження у справі про банкрутство є специфічною процедурою відмінною від загальних правил регулювання неплатоспроможності, за своєю природою прийняття рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про анулювання ліцензії страховика є початком ліквідації страховика, яка не може бути зупинена/припинена та має бути завершена внесенням запису до Реєстру про ліквідацію страховика на підставі отриманого від суду затвердженого ним звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Таким чином, визначені місцевим судом підстави для закриття провадження у справі, не можуть бути застосовані у справі про банкрутство страхової компанії.

Оскільки в силу приписів процесуального закону апеляційний суд позбавлений можливості провести підсумкове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що дана справа підлягає поверненню до суду першої інстанції на стадію розпорядженням майном.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення/ зокрема є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на все вищевикладене, ухвала Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі №922/3539/24 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області на стадію розпорядження майном боржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, п.6 ч.1 ст. 275, п.4 ч.1 ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі №922/3539/24.

Справу №922/3539/24 направити Господарського суду Полтавської області на стадію розпорядження майном.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 16.04.2025.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян