ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.04.2025 Справа № 917/753/24

Суддя Господарського суду Полтавської області Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Сьомкіній А. В., за участю представника стягувача (позивача) Конопліцького І. В., представника боржника (відповідача) - Савченка Б. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Приватного акціонерного товариства "Гадячгаз" про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 року (вих. № 3818 від 20.03.2025 року) по справі №917/753/24

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", вул. Шолуденко, 1, м. Київ, 04116

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Гадячгаз", вул. Будька, 26 А, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 45 875 993,69 грн, -

встановив:

В провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/753/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Гадячгаз" про стягнення заборгованості за типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" у розмірі 45 875 993,69 грн, з яких: 29 985 431,44 грн - основний борг, 9 869 570,32 грн - інфляційні нарахування, 1 899 587,87 грн - 3 % річних, 4 121 404,06 грн - пеня (вх. № 808/24).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 року у справі №917/753/24 (залишеним в силі постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 року) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Гадячгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 29 985 431,44 грн основного боргу, 2 060 702, 03 грн пені, 1 899 587,87 грн 3% річних, 9 869 570,32 грн інфляційних втрат та 550 511,92 грн витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в задоволені позовних вимог в іншій частині позову.

20.03.2025 року від Приватного акціонерного товариства "Гадячгаз" до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 року по справі №917/753/24 - до 04.12.2025 року.

В обґрунтування вказаної заяви заявник зазначив:

- ціни на надавані ПрАТ "Гадячгаз" послуги з розподілу природного газу є державними регульованими і на процедуру їх встановлення поширюються вимоги законодавства щодо державних регульованих цін;

- товариство є єдиним підприємством, що забезпечує надання житлово-комунальної послуги з розподілу природного газу населенню, установам, організаціям та підприємствам на території здійснення ліцензійної діяльності. ПрАТ "Гадячгаз" також є підприємством критичної інфраструктури у відповідності до Закону України від 16.11.2021 року № 1882-ІХ "Про критичну інфраструктуру" (далі - Закон № 1882-ІХ),

- мета звернення заявника із заявою про відстрочення виконання рішення суду полягає в захисті загального економічного інтересу, який становлять послуги у сфері функціонування ринку природного газу, зокрема забезпечення безперервного надання послуги з розподілу природного газу споживачам під час воєнного стану;

- встановлений НКРЕКП для ПрАТ "Гадячгаз" тариф на розподіл природного газу не передбачає всіх необхідних компенсацій та витрат, включених до структури, є економічно необґрунтованим та позбавляє товариство здійснювати беззбиткову господарську діяльність із розподілу природного газу;

- у ПрАТ "Гадячгаз" склалася складна економічна ситуація, яка виникла у зв`язку зі збитковістю прийнятих тарифів на послуги розподілу природного газу, що збільшується внаслідок наявності мораторію на підвищення тарифів;

- збитковість господарської діяльності з розподілу природного газу та тяжке фінансове становище підтверджується балансами (звітами про фінансовий стан) за 2021-2024 рр. (за 2021 рік підприємством отримано збиток у сумі 33 276 тис. грн; за 2022 рік - 56 193 тис. грн; за 2023 рік - 51 377 тис. грн; за 2024 рік - 54 800 тис. грн);

- всупереч вимогам Закону № 1639-ІХ, заборгованість ПрАТ "Гадячгаз" перед ТОВ "ГК "Нафтогаз України" не погашається за рахунок держбюджету, а фактично покладено на товариство, що істотно впливає на платоспроможність підприємства перед кредитором;

- стягнення зазначеної суми не через механізм, передбачений Законом №1639-ІХ, може створити реальну загрозу цивільним правам та інтересам держави, товариства, споживачів природного газу на території ліцензованої діяльності заявника;

- починаючи із 24.02.2022 року по всій території України здійснюються масовані ракетні обстріли підприємств енергетичної інфраструктури, на відновлення якої потрібен як час, так і значні фінансові витрати. А, отже, ПрАТ "Гадячгаз" має бути готове в будь-який час для реагування та негайного відновлення пошкоджених об`єктів газової системи області (в разі такого руйнування);

- негайне виконання рішення суду приведе до істотного погіршення і без того вкрай тяжкого фінансового стану ПрАТ "Гадячгаз", що ставить під загрозу його подальшу діяльність, що, в свою чергу, може призвести до неможливості виконання функцій, покладених на оператора газорозподільної системи на території ліцензованої діяльності, та зможе призвести до блокування роботи підприємства в цілому, а також неможливості виконання попереджувальних заходів для безаварійної експлуатації газорозподільних систем, що в умовах підготування до проходження опалювального сезону та дії воєнного стану може призвести до настання негативних наслідків для споживачів.

Ухвалою від 24.03.2025 року суд прийняв до розгляду заяву ПрАТ "Гадячгаз" про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області у справі №917/753/24, призначив розгляд заяви на 15.04.2025 року на 10 год. 30 хв. та забезпечив проведення судового засідання у справі для представника позивача - Піун С. П. та представника відповідача - Савченка Б.А. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням їх власних технічних засобів.

26.03.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшли заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 року по справі №917/753/24 (вх. № 4068). В обґрунтування свої заперечень позивач зазначив:

- неналежне планування своєї господарської діяльності боржником не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної господарської діяльності боржника не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості;

- ПрАТ "Гадячгаз" не було надано відповідних доказів, які б підтверджували його складне матеріальне становище та неплатоспроможність, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності, тощо;

- аналізуючи вебпортал використання публічних коштів "Spending" (https://spending.gov.ua/new/transactions) та електронну систему публічних закупівель "Prozorro" (https://prozorro.gov.ua/uk) можна прийти до висновку, що боржник веде активну господарську діяльність, про що свідчать рух коштів, укладені договори з контрагентами, тощо;

- Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) було прийнято постанови від 12.07.2023 № 1270 "Про застереження щодо недопущення надалі ПРАТ "ГАДЯЧГАЗ" порушень вимог законодавства та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання" та від 03.09.2024 № 1558 "Про застереження щодо недопущення надалі ПРАТ "ГАДЯЧГАЗ" недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку природного газу, та порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходу державного регулювання" у зв`язку з тим що боржником було порушено главу 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 № 201, а саме: п. 2.2, а саме: пп. 16 у частині використання коштів, отриманих за рахунок надання послуг розподілу природного газу, передбачених структурою тарифу (річної планованої тарифної виручки), у визначеному розмірі та за цільовим призначенням;

- посилання боржника на Закон України від 14.07.2021 № 1639-ІХ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - № 1639), є необґрунтованим, оскільки цей закон передбачає порядок врегулювання заборгованості за природний газ (основний борг) та можливість списання штрафних санкцій у разі наявності визначених підстав;

- боржником не надано доказів проведення взаєморозрахунків, укладення договору про реструктуризацію заборгованості із стягувачем для врегулювання заборгованості згідно з Законом № 1639. Виконавче провадження з примусового виконання рішення суду по справі № 917/753/24 наразі не здійснюється. Отже, посилання боржника на те, що спірна заборгованість підпадає під дію Закону № 1639 не є підставою для відстрочення виконання рішення, встановленого ст. 331 ГПК України;

- боржником, всупереч положенням ч. 1 ст. 74 ГПК України, не було надано відповідних доказів, які б підтверджували дійсність неможливості виконання рішення по справі № 917/753/24 через військові дії;

- боржником не доведено й дійсність намірів виконання рішення суду по справі № 917/753/24, до заяви не було додано жодного доказу, який би свідчив про це.

31.03.2025 року судом видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 року.

08.04.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від ПрАТ "Гадячгаз" надійшли додаткові пояснення до заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2025 року у с праві №917/753/24 (вх. № 4698), в яких зазначено наступне:

- ціни на надавані ПрАТ "Гадячгаз" послуги з розподілу природного газу є державними регульованими і на процедуру їх встановлення поширюються вимоги законодавства щодо державних регульованих цін;

- ПрАТ "Гадячгаз" зазначає, що на неможливість належним чином своєчасно та у повному обсязі розрахуватися з позивачем за Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" могли суттєво вплинути наступні обставини: неправомірне включення ПрАТ "Гадячгаз" в реєстр споживачів постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" у період з 01.11.2021 р. до 28.02.2022 р., внаслідок прийняття НКРЕКП постанови від 29.10.2021 НКРЕКП № 1909; невідповідність роботи інформаційної платформи Оператора ГТС, що підтверджується висновком Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2024 р. у справі № 910/1007/22; невідповідність встановленого постановами НКРЕКП тарифу на послуги розподілу природного газу на 2021 р. та 2022 р. № 2450 від 16.12.2020 р. (із змінами, внесеними постановою № 123 від 30.01.2021 р.) та № 2743 від 22.12.2021 р.); всупереч вимогам Закону України від 14.07.2021р. № 1639-ІХ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" заборгованість ПрАТ "Гадячгаз" перед ТОВ "ГК "Нафтогаз України" не погашається за рахунок держбюджету, а фактично покладено на боржника, що істотно впливає на платоспроможність товариства.

- необґрунтовані є доводи позивача про те, що відповідач не довів дійсність намірів виконання рішення суду по справі № 917/753/24, однак до заяви ПрАТ "Гадячгаз" про відстрочення виконання судового рішення додано платіжну інструкцію № 1221 від 18.03.2025 р. про сплату ТОВ "ГК "Нафтогаз України" судового збору, тому що Законом № 1639-ІХ судовий збір не врегульовується;

- наміри ТОВ "ГК "Нафтогаз України" стягнути заборгованість негайно, саме за рахунок ПрАТ "Гадячгаз", а не в порядку, передбаченому наведеним Законом № 1639-ІХ - істотно впливає на платоспроможність товариства.

10.04.2025 року до суду від представника позивача - Конопліцького І. В. надійшла заява про його участь в судовому засіданні 15.04.2025 року по справі № 917/753/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. №4790).

Ухвалою від 14.04.2025 року суд задовольнив заяву представника позивача - Конопліцького І. В. та забезпечив проведення судового засідання у справі № 917/753/24, призначеного на 15.04.2025 року на 10:30 год., зал № 25 (ВКЗ), для представника позивача - Конопліцького І. В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів.

В судовому засіданні 15.04.2025 року представник ПрАТ "Гадячгаз" просив задовольнити заява про відстрочення рішення суду, представник позивача заперечував проти задоволення вказаної заяви.

Розглянувши заяву відповідача (боржника) про відстрочення виконання рішення, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Рострочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст. 331 ГПК України).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.04.2018 р. у справі № 5019/1121/12, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви про відстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Також у постанові від 18.01.2024 р. у справі № 914/2994/22 Верховний Суд дійшов висновку, що питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Так, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочення виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

При цьому при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в ч. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження).

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

За змістом ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлення та підтвердження факту наявності обставин, на які посилається заявник, можливо лише внаслідок сукупного аналізу відповідних доказів щодо наявності зазначених обставин, що безпосередньо ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у момент звернення рішення до виконання.

Суд зазначає, що обставини щодо скрутного фінансового становища, з урахуванням положень ст. 331 ГПК України, не являються виключними обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, адже наявність таких обставин прямо залежить від власної діяльності самого відповідача.

Так, недостатність чи відсутність коштів не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких має бути надано розстрочення виконання судового рішення, а тому посилання заявника на скрутне фінансове становище не є достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить від складності виконавчого провадження.

У цьому контексті для оцінки наявності підстав для надання відстрочення виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Натомість введення в Україні воєнного стану та кризові явища на ринку природного газу очевидно впливають на фінансовий стан усіх суб`єктів господарювання. Тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Як ТОВ "ГК "Нафтогаз України", так і ПрАТ "Гадячгаз" несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики, оскільки господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Крім того, суд зазначає, що введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Наразі, відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Разом з тим, звертаючись із заявою про відстрочення виконання судового рішення, відповідач пояснив необхідність надання йому відстрочення на 12 місяців необхідністю врегулювання заборгованості боржника відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Судом встановлено, що 14.07.2021 року було прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Відповідно до положень даного Закону заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону включає в себе, в тому числі, заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, яка виникла з 1 січня 2020 року по 28 лютого 2022 року включно.

Згідно зі ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) за природний газ та послуги з його транспортуванням шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, а також списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість у разі її погашення.

У статті 6 Закону також передбачено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню: за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 29.11.2022 № 1584 "Про включення ПрАТ "Гадячгаз" до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу" НКРЕКП включено відповідача (заявника) до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурах регулювання боргового зобов`язання суб`єктів ринку природного газу.

Внесення ПрАТ "Гадячгаз" до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, а також за умови, що сума, яка стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу - передбачають відповідно до норм п. 10 та п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" самостійне зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Таким чином, ПрАТ "Гадячгаз" як оператор газорозподільної системи, має законодавчо передбачене право на врегулювання не сплаченої заборгованості, яка виникла перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" згідно з рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 р. у справі № 917/753//24, а також зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення даної заборгованості. А отже, необхідність у відстроченні виконання вказаного рішенням суду на даний час відсутня.

Враховуючи викладені обставини, відповідачем не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового акту.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що обставини викладені в заяві боржника про відстрочення виконання рішення суду не є такими, що ускладнюють та/або роблять неможливим виконання рішення, і не є винятковими. Ці обставини лише вказують на те, що негайне виконання судового рішення по даній справі може негативно вплинути на фінансовий стан відповідача, і його можливість, виконувати свої зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Вказані положення кореспондують зі ст. 18 ГПК України.

Як передбачено ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України"(заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні від 29.06.2004 р. № 56849/00 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 р. у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 р. у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 р. у справі № 910/3816/16.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, з урахуванням відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів винятковості обставин, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а також враховуючи інтереси позивача та ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд зазначає, що відстрочення виконання рішення у даному випадку суперечитиме завданням господарського судочинства, якими, зокрема, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів держави, фізичних та юридичних осіб.

Отже враховуючи встановлені судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси як боржника, так і стягувача, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане у встановленому законом порядку, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви представника відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 234, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Гадячгаз" про відстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 року (вих. № 3818 від 20.03.2025 року) по справі №917/753/24.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.04.2025 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена протягом 10 днів (ст. 235, 255 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. М. Тимощенко