ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"16" квітня 2025 р. Справа № 916/1438/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Петрова В.С., розглянувши заяву Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк про видачу судового наказу щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 77388,51 грн. у порядку ст.ст. 147-156 ГПК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк (стягувач) про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (боржника) заборгованості за кредитним договором Кредит всеБІЗНЕС № 0 від 18.08.2023 року в загальному розмірі 77388,51 грн., в т.ч. 6500,00 грн. за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 31250,00 грн. та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 31250,00 грн., 14888,51 грн. простроченої заборгованості за комісією та 302,80 грн. судового збору.

Так, заявник вказує, що 18.08.2023 року між Акціонерним товариством Перший Український Міжнародний Банк та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено кредитний договір Кредит всеБІЗНЕС № 0, факт надання якого підтверджується платіжною інструкцією NTR.70564570.96971.29514 вiд 18.08.2023 р. на суму 148500,00 грн. При цьому заявник вказує, що факт видачі кредиту та користування кредитом підтверджується випискою з рахунку.

Також заявник вказує, що відповідно до умов договору за користування кредитом та його обслуговування станом на 24.03.2025 р. відповідачу нарахована комісія у сумі 14888,51 грн., при цьому прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 31250,00 грн. За ствердженнями заявника, останнім направив боржнику вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, проте зазначена вимога ФОП ОСОБА_1 виконана не була, чим порушені законні права заявника на повернення кредиту.

Так, порядок та форма звернення до господарського суду з заявою про видачу судового наказу визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II Наказне провадження.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів слідує, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів слідує пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Отже, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, в тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

За доводами заявника між ним та боржником за допомогою системи Інтернет Банкінг шляхом укладення в електронному вигляді та підписання електронним цифровим підписом було укладено кредитний договір Кредит всеБІЗНЕС № 0 від 18.08.2023 р., відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені договором та типовими умовами.

Відповідно до п. 1.1.3 кредитного договору строк кредитування до 18 серпня 2025 включно.

Згідно з п. 1.1.8 кредитного договору термін Типові умови використовується в цьому договорі в наступному значенні: Типові умови кредитування в рамках кредитного договору Кредит всеБІЗНЕС, укладеного в системі Інтернет-Банкінг ПУМБ DIGITAL BUSINESS Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк, що розміщуються на інтернет-сайті Банка (за електронною адресою: https://www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною договору). Всі інші терміни, що використовуються в цьому договорі, мають значення, наведені у типових умовах. Кредитний договір складається з договору та типових умов. З моменту укладення договору типові умови стають його невід`ємною частиною. Банк має право в будь-який час вносити зміни до типових умов, повідомляючи про це позичальника як передбачено типовими умовами. Підписанням договору позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з договором та типовими умовами, умови договору та типових умов позичальнику відомі та зрозумілі. Укладаючи договір, позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених типовими умовами стосовно позичальника, рівно як і банк бере на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених типовими умовами стосовно банку (п. 5.1).

Банк стверджує, що позичальником в порушення відповідних умов кредитного договору та приписів законодавства не повернуто кредитні кошти та не сплачено в повному обсязі комісійну винагороду за обслуговування кредиту, з огляду на що в силу ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Типовими умовами кредитування в рамках кредитного договору Кредит всеБІЗНЕС, укладеного в системі інтернет-банкінг ПУМБ Digital Business АТ ПУМБ, що діють з 08.02.2023 (далі- Типові умови) передбачено:

- несплата позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно з договором/типовими умовами, у передбачений ними строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов`язків за договором тлумачиться як несприятлива подія (підп. 1 п. 4.1 Типових умов),

- у випадку виникнення будь-якої несприятливої події, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п. 1.1.3, п. 1.4 договору, п. 5.1.1 Типових умов, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно з договором, в строк не пізніше 7 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги (п. 4.2 Типових умов).

До заяви про видачу судового наказу заявником додано вимогу № 170 від 26.02.2025 про погашення простроченої заборгованості, у якій банк зазначив, що між ним та позичальником було укладено один або кілька кредитних договорів, що містять визначені сторонами умови кредитування, проте позичальником не виконуються свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, з огляду на що станом на 26.02.2025 року у боржника існує кредитна заборгованість перед банком у розмірі 137475,61 грн, у зв`язку з чим банк вимагав від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 негайно погасити прострочену заборгованість згідно графіку погашення платежів в загальному розмірі 137475,61 грн.

З огляду на викладене суд зазначає, що вказана вимога про погашення простроченої заборгованості № 170 від 26.02.2025 не є вимогою про дострокове повернення кредиту у порядку пункту 4.2 Типових умов, оскільки у вказаній вимозі АТ Перший Український Міжнародний банк вимагає від боржника негайно погасити прострочену заборгованість згідно з графіком погашення платежів невідомо, за яким саме кредитним договором в загальній сумі 137475,61 грн., а не достроково повернути кредит у повному обсязі за кредитним договором № 0 від 18.08.2023 року.

При цьому суд зазначає, що матеріали поданої заяви не містять доказів настання строку виконання обов`язку щодо дострокового повернення кредиту боржником. Тобто, заявником заявлено вимоги, зокрема, про стягнення заборгованості за кредитним договором Кредит всеБІЗНЕС № 0 від 18.08.2023 р. у сумі 77388,51 грн., з яких сума кредиту (тіло) у розмірі 62500,00 грн., включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 31250,00 грн. та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 31250,00 грн., та прострочену заборгованість за комісією 14888,51 грн., строк погашення за якою в повному обсязі ще не настав, оскільки кінцевий термін повернення кредиту встановлений сторонами у вказаному договорі до 18.08.2025, про що зазначає і сам заявник у своїй заяві. Приймаючи до уваги викладене вище, суд доходить висновку, що безспірність стягнення цієї суми заборгованості не підтверджена документально.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що заявником порушено вимоги статті 150 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, не додано документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. А отже, з поданої заяви не випливає виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору; заявником мають бути обґрунтовані свої вимоги та додані документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, оскільки строк кредитування визначено сторонами до 18.08.2025 року.

Наведені вище обставини згідно з пунктами 1, 8 частини першої, частини третьої статті 152 Господарського процесуального кодексу України є підставами для відмови заявнику у видачі судового наказу.

Згідно з частиною 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у видачі Акціонерному товариству Перший Український Міжнародний Банк судового наказу про стягнення заборгованості, оскільки таку заяву подано Товариством з порушенням вимог ст. 150 ГПК України.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству Перший Український Міжнародний Банк у видачі судового наказу за поданою заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця Лахновського ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 77388,51 грн.

2. Повідомити заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя В.С. Петров