ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.04.2025м. СумиСправа № 920/62/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/62/25 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерпідшипник» (вул. Набережно-Хрещатицька, буд. 15-17/18, м.Київ, 04070; код за ),

до відповідача Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (площа Привокзальна, буд. 1, м. Суми, 40011; код за ЄДРПОУ 05785448),

про стягнення 147040,03 грн

установив:

21.01.2025 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 91620,00 грн (дев`яносто одна тисяча шістсот двадцять грн 00 коп.) основного боргу, 38468,15 грн (тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят вісім грн 15 коп.) інфляційних втрат, 7789,88 грн (сім тисяч сімсот вісімдесят дев`ять грн 88 коп.) 3% річних, 9162,00 грн (дев`ять тисяч сто шістдесят дві грн 00 коп.) пені, а також 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору та 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч грн 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

21.01.2025 за електронним запитом суду сформований витяг з ЄДРПОУ, за яким відповідач Акціонерне товариство «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш», зареєстрований як юридична особа з місцезнаходженням - площа Привокзальна, буд. 1, м. Суми, 40011.

Ухвалою від 27.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/62/25; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

Відповідно до інформації з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» та із системи «Електронний суд» позивач та відповідач мають зареєстровані електронні кабінети в системі «Електронний суд».

На виконання абз. 1 ч. 7 ст. 6 ГПК України копія ухвали від 21.01.2025 про відкриття провадження у справі №920/62/25 надіслана сторонам відповідно до вимог ч.ч. 6-7 ст.6 ГПК України до їх електронних кабінетів.

Згідно з довідками про доставку електронного листа копія зазначеної ухвали доставлена до електронного кабінету позивача та відповідача 21.01.2025, о 16:06.

13.02.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх №6198, №675), в якому відповідач не заперечив фактичні обставини здійснених господарських операцій за договором, укладеним між сторонами спору, підтвердив факт передачі позивачем та отримання і несплати відповідачем вартості товару в розмірі 91620,00 грн. Разом з тим, відповідач зауважив, що починаючи з 24.02.2022 і до цього часу АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» перебуває під дією обставин непереборної сили і до відповідача мають бути застосовані положення розділу 7 договору «Обставини форс-мажору». Таким чином, відповідачем заявлене клопотання відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій або зменшити штрафні санкції на 90%.

24.03.2025 позивач подав заяву про розподіл судових витрат (вх №1490), в якій позивач зазначив, що в позовній заяві міститься попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, згідно якого витрати позивача, які він очікує понести: витрати на правову допомогу 15000,00 грн та 3028,00 грн судового збору. В результаті розгляду справи, позивачем були понесені наступні витрати: витрати зі сплаті судового збору 3028,00 грн та витрати на правову допомогу 18000,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. До зазначеної заяви позивачем додано ордер серії АІ №1854569 від 24.03.2025, договір про надання правової допомоги від 03.01.2025 №б/н, акт від 19.03.2025 №1 про надання правової допомоги, розрахунок вартості наданої правової допомоги, рахунок від 19.03.2025 №1 в розмірі 18000,00 грн, договір про залучення адвоката від 03.01.2025 №б/н.

02.04.2025 відповідач подав заперечення на заяву позивача (вх №1431), в якому відповідач зазначає про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, та просить відмовити в задоволені вимоги щодо стягнення з відповідача 18000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Подані сторонами заяви та/або клопотання разом з доданими документами прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Правом на поданні відповіді на відзив позивач не скористався, відповідно, заперечення відповідачем не надані.

Згідно з ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Відповідно до статті 233 ГПК України за результатами оцінки доказів, поданих сторонами судом ухвалене рішення у даній справі.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

01.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерпідшипник» (далі постачальник, позивач) та Акціонерним товариством «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (далі покупець, відповідач) укладено договір поставки №28-4/24 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах договору продукцію, надалі "товар", кількісні та якісні характеристики якого викладені в специфікаціях, що є невід`ємними частинами договору.

Згідно з п. 2.1 договору поставка товару частинами допускається. Постачальник поставляє товар (партію товару) автомобільним транспортом на умовах DDP - м. Суми, склад покупця. При тлумаченні умов поставки мають силу Міжнародні правила тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

У пунктах 2.3 та 2.4 договору визначено, що строк поставки товару - протягом 30 календарних днів після підписання специфікації сторонами, якщо інше не зазначено в специфікації. Датою поставки товару вважається дата, вказана у видатковій накладній та в товарно-транспортній накладній.

Постачальник передає покупцю товаросупровідні документи разом із товаром (п. 2.6 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору орієнтовна вартість договору становить 3000000,00 грн (три мільйони грн 00 коп.), в т.ч.: ПДВ згідно з діючим законодавством України, і включає в себе вартість товару та витрати в залежності від умов постачання. Загальна сума договору визначається як сума всіх підписаних уповноваженими представниками сторін специфікацій, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.2 договору покупець здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості товару (партії товару) відповідно до рахунку-фактури на банківський рахунок постачальника протягом 30 календарних днів після поставки товару на склад покупця, якщо інше не зазначено в специфікації.

Майнова відповідальність сторін за договору встановлюється згідно з чинним законодавством України (п. 6.2 договору).

Відповідно до абз. 2 п. 6.3 договору у разі прострочення платежів за договором покупець, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше 10% суми простроченого платежу.

Розділом 7 договору сторони визначили обставини форс-мажору.

-сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо це стало наслідком дії обставин непереборної сили (форс-мажору), наприклад: стихійні лиха, військові дії, страйки, масові безлади і хвилювання, дії органів державної влади, що роблять неможливим виконання договору, будь-які інші обставини поза межами розумного контролю сторін, що перешкоджають виконанню договору (пункт 7.1 договору);

-строк виконання зобов`язань за договором продовжується на час дії зазначених обставин непереборної сили за умови, що сторона для якої настав форс-мажор, у триденний термін з моменту настання цих обставин сповістила іншу сторону про настання форс- мажорних обставин (пункт 7.2 договору);

-належним підтвердженням настання форс-мажорних обставин та строку їх дії є відповідний документ Торгово-промислової палати України (пункт 7.3 договору);

-у разі, якщо обставини форс-мажору діють протягом більш 3-х місяців, сторони проведуть переговори з питань подальшого виконання або розірвання цього договору та проведення взаєморозрахунків (пункт 7.4 договору).

Відповідно до п. 9.4 договору договір вважається діючим з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2022. Строк дії договору може бути продовжено шляхом укладання додаткової угоди.

У лютому 2022 року на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 91620,00 що підтверджується наступними видатковими накладними:

-від 07.02.2022 №ИДКП0000022 на суму 13920,00 грн з ПДВ, №ИДКП0000023 на суму 13200,00 грн з ПДВ, №ИДКП0000024 на суму 14700,00 грн з ПДВ;

-від 08.02.2022 № ИДКП0000025 на суму 19200,00 грн з ПДВ та № ИДКП0000026 на суму 19200,00 грн з ПДВ;

-від 16.02.2022 №ИДРП0000007 на суму 11400,00 грн з ПДВ.

За фактом зазначених поставок, позивачем складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні, копії яких додано до позову.

Враховуючи положення п. 3.1 договору за поставлений товар відповідач повинен був розрахуватись у наступні терміни:

-за видатковою накладною №ИДКП0000022 від 07.02.2022 на суму 13920,00 грн - до 09.03.2022 включно;

-за видатковою накладною №ИДКП0000023 від 07.02.2022 на суму 13200,00 грн - до 09.03.2022 включно;

-за видатковою накладною №ИДКП0000024 від 07.02.2022 на суму 14700,00 грн - до 09.03.2022 включно;

- за видатковою накладною №ИДКП0000025 від 08.02.2022 на суму 19200,00 грн - до 10.03.2022 включно;

- за видатковою накладною №ИДКП0000026 від 08.02.2022 на суму 19200,00 грн - до 10.03.2022 включно;

-за видатковою накладною №ИДРП0000007 від 16.02.2022 на суму 11400,00 грн - до 18.03.2022 включно.

10.12.2024 між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого станом на 30.11.2024 заборгованість покупця перед постачальником за договором склала 91620,00 грн.

Разом з тим, як зазначає позивач, за поставлений товар відповідач не розрахувався.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

У відзиві на позовну заяву (вх №619, №675 від 13.02.2025) відповідач підтвердив, що позивачем було передано, а відповідачем отримано та не сплачено за товар за договором вартістю 91620,00 грн. Відповідач зауважив, що до 23.02.2022 АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» належним чином виконував свої зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару, що підтверджено актом звірки взаємних розрахунків від 10.12.2024. Разом з тим, починаючи з 24.02.2022 відповідач перебуває під дією обставин непереборної сили, що стало підставою для порушення зобов`язань за договором.

Матеріалами справи підтверджена вартість поставленої позивачем та неоплаченої відповідачем продукції за договором в розмірі 91620,00 грн з ПДВ, доказів оплати вартості зазначеного товару або обґрунтованих заперечень відповідачем не подано, у відзиві на позов відповідач зазначений борг підтвердив. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 91620,00 грн з ПДВ вартості поставленого товару за договором є правомірними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку, здійсненого у позові, позивач просить стягнути з відповідача 9162,00 грн пені.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 1 та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено факт неналежного виконання умов договору в частині несплати вартості поставленого товару в розмір 91620,00 грн, що є порушенням зі сторони відповідача п. 3.2 договору.

Відповідно до абз. 2 п. 6.3 договору у разі прострочення платежів за договором покупець, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше 10% суми простроченого платежу.

Суд, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної і повної оплати вартості поставленого товару, вимоги позивача щодо стягнення 9162,00 грн пені визнає правомірними, обґрунтованими.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку позивача, позивач просить стягнути з відповідача 7789,88 грн 3% річних та 38468,15 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних збитків за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної і повної оплати вартості поставленого товару, вимоги позивача щодо стягнення 7789,88 грн 3% річних та 38468,15 грн інфляційних втрат визнає правомірними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлене клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій повністю, або зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Дане клопотання відповідач обґрунтував тим, що починаючи з 24.02.2022 і до цього часу АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» перебуває під дією обставин непереборної сили і до відповідача мають бути застосовані положення розділу 7 договору «Обставини форс-мажору».

Відповідач зауважує, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціарним власником Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» є ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, приймаючи до уваги, що кінцевим бенефіціарним власником відповідача є громадянин РФ, відповідач звертає увагу, що постановою Правління Національного Банку України від 24.02.2022. №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» заборонено відповідачу здійснювати розрахунки за раніше отримані товарно-матеріальні цінності, що стало причиною невиконання зобов`язання за договором.

Відповідач зазначив, що в період з 24.02.2022 по 03.04.2022 у Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» була зупинена буд-яка діяльність, а також припинена робота державних (комунальних, приватних) підприємств, установ та організацій, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості звернутися до Торгово-промислової палати або її регіональних відділень для засвідчення форс-мажорних обставин, а мав можливість лише розмістити інформацію про настання форс-мажорних обставин на своєму офіційному сайті, що і було зроблено листом від 28.02.2022 № 26-07/01519, яким відповідач заявив про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за договорами (контрактам). Копія роздруківки з офіційного сайту відповідача за посиланням https://nempump.com/ru/pro-vvedennya-voyennogo-stanu-v-ukrayini/ додана до відзиву.

Неможливість засвідчення настання форс-мажорних обставин, також обґрунтовується відповідачем й тим, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, Сумська міська територіальна громада в період з 24.02.2022 по 03.04.2022 визнана територією активних бойових дій, на яких не функціонують державні електронні інформаційні ресурси.

Таким чином, відповідач вважає, що надав до суду документи та інформацію, яка підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та докази про повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили, які на підставі п.п. 7.1. - 7.2 договору є підставами для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, продовження строку виконання зобов`язань за договором.

Разом з тим, відповідач зазначив, що щодо АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» постановлено низку ухвал суду:

-ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.05.2022 у справі № 757/10159/22-к задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора Добривечора М.А. про накладення арешту на майно та накладено арешт на корпоративні права та статутний капітал у вигляді цінних паперів акцій АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» () у сумі 24721658,40 грн. з забороною Міністерству юстиції України внесення будь-яких реєстраційних змін у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» () та з забороною Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку внесення будь-яких реєстраційних змін у реєстрі акціонерів АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» ();

- ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.07.2022 у справі № 761/12950/22 визначений порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000480 від 20 квітня 2022 року шляхом передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () для здійснення заходів з управління ним з метою забезпечення його збереження та збереження його економічної вартості, а саме на цінні папери (акції), емітентом яких є АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (), що прямо належать юридичній особі: компанії «H.M.S. CAPITAL LIMITED» (реєстраційний код Республіки Кіпр HE 285433), у кількості 27999302 штук;

-ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022р. по справі № 757/19296/22-к, приймаючи до уваги, що об`єкти нерухомого майна, що належать Акціонерному товариству «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, наклав арешт на все нерухоме майно, що належить АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» () згідно списку;

- ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022р. у справі № 757/19291/22-к задоволено клопотання сторони кримінального провадження № 0000435 від 11.04.2022р. - прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника першого відділу організації процесуального керівництва та підтримки публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу генерального прокурора Добривечір М.А. про арешт майна та накладено арешт на майно АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» (), а саме обладнання вилучене в ході оглядів згідно списку;

- ухвалою Київського апеляційного суду від 13.09.2022р. по справі № 757/19291/22-к, Ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022р. у справі № 757/19291/22-к скасована та прийнята нова, якою накладено арешт на майно АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» (), а саме обладнання вилучене в ході оглядів із забороною розпорядження та відчуження;

-ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022р. у справі № 757/27943/22-к накладений арешт на майно (транспортні засоби) АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» () згідно списку;

- ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022р. по справі № 757/27345/22-к задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора та накладено арешт на корпоративні права і статутний капітал у вигляді цінних паперів - акцій АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «НАСОСЕНЕРГОМАШ» () у сумі 24721658,40 гривень, із забороною всім державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань (усім суб`єктам державної реєстрації) вносити будь-які реєстраційні зміни у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань стосовно АТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «НАСОСЕНЕРГОМАШ» ();

- ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2023р. у справі № 757/2316/23-к накладений арешт на майно (готову продукцію) АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» () згідно списку.

Суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи, у пунктах 7.1 та 7.2 договору сторони узгодили звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо це стало наслідком дії обставин непереборної сили (форс-мажору), зазначивши, що строк виконання зобов`язань за договором продовжується на час дії зазначених обставин непереборної сили за умови, що сторона для якої настав форс-мажор, у триденний термін з моменту настання цих обставин сповістила іншу сторону про настання форс-мажорних обставин.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 зазначено, що саме повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Розміщення відповідачем інформацію про настання форс-мажорних обставин на своєму офіційному сайті шляхом опублікування листа від 28.02.2022 №26-07/01519, яким відповідач заявив про настання форс-мажорних обставин за договорами (контрактам) не є належним та допустимим доказом виконання відповідачем п. 7.2 договору, оскільки даний лист не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Таким чином, суд робить висновок, що в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем пункту 7.2 договору, що позбавляє його права посилання на форс-мажор.

Разом з тим, частиною 1 статті 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки: штрафу та/або пені) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Загальновідомим та нормативно врегульованим є питання щодо існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду справи не скасований.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд вважає, що зменшення розміру пені, на даний момент є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

З огляду на викладене, а також встановлені у цій справі обставини, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши матеріали справи, враховуючи співмірність негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача, зменшує розмір пені з 9162,00 грн до 91,62 грн, частково задовольнивши клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до матеріалів справи позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача 91620,00 грн заборгованості за договором, 38468,15 грн інфляційних збитків, 7789,88 грн 3% річних, 9162,00 грн пені. Водночас, з урахуванням наведених вище обставин зі зменшення пені, суд задовольняє позовні вимоги в межах стягнення 91620,00 грн заборгованості за договором, 38468,15 грн інфляційних збитків, 7789,88 грн 3% річних та 91,62 грн пені. В іншому суд відмовляє.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3028,00 грн судового збору та 18000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо стягнення судового збору.

Відповідно до матеріалів справи позивачем за платіжною інструкцією від 14.01.2025 №4 сплачено 3028,00 грн судового збору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 3028,00 грн судового збору.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідача 18000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких обґрунтовує укладеним договором про надання правової допомоги від 03.01.2025 №б/н, договором про залучення адвоката від 03.01.2025 №б/н, актом від 19.03.2025 №1 про надання правової допомоги, розрахунком вартості наданої правової допомоги, рахунком від 19.03.2025 №1 в розмірі 18000,00 грн. На підтвердження повноважень представника позивача, надано ордер серії АІ №1854569 від 24.03.2025 виданий ТОВ «ТД «Інтерпідшипник» на ім`я адвоката Ястремського Олександра Яковича.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У запереченнях наданих відповідачем (вх №1431 від 02.04.2025), відповідач просить відмовити у задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватись на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат (правовий висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18).

Судом здійснено детальний та ретельний аналіз наданих адвокатом послуг, за договором та встановлено, що вартість даних послуг адвоката є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності.

Суд зауважує, що спір у даній справі є незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню і застосуванню адвокатом, спірні правовідносини не передбачають.

Таким чином, враховуючи, що адвокатом, крім позовної заяви, інших документів по суті справи подано не було, крім заяви про розподіл судових витрат, суд вважає заявлений представником позивача до стягнення 18000,00 грн розмір витрат на правничу допомогу необґрунтованим.

Ураховуючи викладене, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності даної справи, а також час, який міг би витратити адвокат на написання позовної заяви та консультацію позивача з правових питань в межах даного спору як кваліфікований фахівець, враховуючи, що направлення позову в суд та відповідачу відповідно до ст. 1 та 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не може бути віднесена до жодного з видів правничої допомоги, беручи до уваги, що окремо виділена в розрахунку вартості наданої правової допомоги така правова допомога як: ознайомлення з первинною документацією, вивчення законодавства та аналіз судової практики, визначення правової позиції; підготовка процесуальних документів (позовна заява, розрахунок штрафних санкцій та інфляційних втрат, підготовка додатків, підготовка копії позову з додатками для відповідача) фактично входить до надання правової допомоги зі складання позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. У відшкодуванні понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 13000,00 грн суд відмовляє в їх розподілі за необґрунтованістю.

На підставі наведеного, позивачу за рахунок відповідача суд відшкодовує 3028,00 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правничу допомогу, в іншій частині судових витрат суд відмовляє за недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (площа Привокзальна, буд. 1, м. Суми, 40011; код за ЄДРПОУ 05785448) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерпідшипник» (вул. Набережно-Хрещатицька, буд. 15-17/18, м. Київ, 04070; код за ) 91620,00 грн (дев`яносто одна тисяча шістсот двадцять грн 00 коп.) основного боргу, 38468,15 грн (тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят вісім грн 15 коп.) інфляційних втрат, 7789,88 грн (сім тисяч сімсот вісімдесят дев`ять грн 88 коп.) 3% річних, 91,62 грн (дев`яносто одна грн 62 коп.) пені, а також 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору та 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2025.

Суддя В.Л. Котельницька