ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/1319/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участі представників сторін: позивача (в режимі відеоконференції) адвоката Онуфрійчук В.А., відповідача не з`явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бачкурка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» про стягнення 627311 грн.33 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бачкурка» звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» про стягнення, на підставі договору поставки №05/12-2023 від 05.12.2023 року, 495897 грн. 50 коп. боргу, 10366 грн. 30 коп. 3% річних, 24226 грн. 87 коп. інфляційних втрат, 96820 грн. 66 коп. пені, що разом становить 627311 грн.33 коп., та відшкодування судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору, 38000 грн. витрат на правову допомогу.

Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків оплати товару за договором поставки №05/12-2023 від 05.12.2023 року.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 01.11.2024, 05.12.2024, 31.12.2024 року, після усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 29.10.2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 925/1319/24 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 08.01.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бачкурка» про участь представника у судовому засіданні в режимі відео конференції через відсутність вільних залів.

Відповідач в особі свого представника подав, через систему «Електронний суд», 08.11.2024 року відзив на позовну заяву (вх. № 17140/24, а.с. 103-107), в якому заперечив обґрунтованість позовних вимог, неналежність наданих позивачем доказів, вказав на наявність невиконаних зобов`язань позивача перед відповідачем за договором поставки №05/12-2023 від 05.12.2023 року на суму 1426723 грн., просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача подав, через систему «Електронний суд»:

15.11.2024 року відповідь на відзив (вх. № 17517/24, а.с. 116-121), 30.12.2024 року додаткові пояснення (вх. № 19830/24, а.с. 143-144) за змістом яких заперечив твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, просив задовольнити позов повністю, надав уточнені дані повноважень представника позивача у справі;

11.03.2025 року клопотання (вх. № 3900/25, а.с. 176-177), в якому просив долучити до матеріалів акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2023 08.03.2024 року.

Ухвалами суду від 08.01.2025, 03.02.2025, 11.03.2025 року відкладено судове засідання з розгляду справи № 925/1319/24 по суті на 27.03.2025 року, забезпечено участь в судовому засіданні для адвоката Марченко В.А. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів, за клопотанням.

В судове засідання 27.03.2025 року відповідач явку свого представника не забезпечив, представник подав, через систему «Електронний суд», 27.03.2025 року клопотання (вх. № 4827/25), в якому повторно просив відкласти розгляд справи у зв`язку із участю представника в іншому судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача за вх. № 4827/25 від 27.03.2025 року (ухвалою суду в протоколі судового засідання), визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 27.03.2025 року представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у позові та просив задовольнити їх у заявленому розмірі повністю, відшкодувати судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 27.03.2025 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

05.12.2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бачкурка», як постачальник, та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Черкаський м`ясокомбінат, як покупець, уклали договір поставки № 05/12-2023 (далі Договір, а.с. 31-35), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах визначених цим Договором поставляти, а покупець зобов`язався приймати і оплачувати замовлений товар.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 3.1. товар поставляється постачальником на підставі погодженого сторонами замовлення покупця,

п. 3.2. в замовленні покупця вказується асортимент та кількість товару, а також строк поставки товару;

п. 3.3. замовлення на поставку складається в усній або письмовій формі;

п. 3.6. місцем поставки товару - склад покупця адреса якого визначена в замовленні покупця;

п. 5.1. постачальник поставляє, а покупець оплачує товар за цінами погодженими у специфікації;

п. 5.6. розрахунки за договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата проводиться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника

п. 5.7.- зобов`язання покупця по оплаті товару вважається виконаним з моменту зарахування безготівкових коштів на рахунок постачальника;

п. 5.8. - покупець здійснює оплату за кожну поставлену партію товару у розмірі 80 відсотків від вартості поставленого товару протягом 5 календарних днів наступних за днем вивантаження товару у пункті вивантаження. Кінцева оплата за поставлений товар у розмірі 20 відсотків від вартості поставленого товару здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання постачальником наступних документів: податкову накладну, належним чином оформлену у відповідності до правил, які встановлені в п.201.1 Податкового кодексу України, зокрема із обов`язковим зазначенням коду товару згідно УКТЗЕД, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних через систему електронного документообігу в момент першої події (отримання коштів або переоформлення/відвантаження товару) протягом строків, вказаних в Податковому кодексі України, з дати першої події;

п. 6.1. у випадку порушення зобов`язання , що виникає з умов договору сторона несе відповідальність визначену договором або чинним законодавством України;

п. 6.2. за порушення термінів оплати товару , покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на дату нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день оплати;

п. 8.1. договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2024 року.

Договір підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені їхніми печатками.

За твердженнями позивача та наявних у справі рахунків на оплату: № 2 від 08.12.2023 року на суму 200000 грн., №23 від 11.12.2023 року на суму 262023 грн. 10 коп., №24 від 13.12.2023 року на суму 653135грн., №25 від 15.12.2023 року на суму 700079грн. 50 коп., №26 від 20.12.2023 року на суму 595977 грн., №28 від 22.12.2023 року на суму 426564 грн. 10 коп. (а.с. 36, 41, 46,51,56,61),

видаткових накладних: № 24 від 11.12.2023 року на суму 200000 грн., № 25 від 11.12.2023 року на суму 262023 грн. 10 коп., № 26 від 13.12.2023 року на суму 653135грн., № 28 від 20.12.2023 року на суму 595977 грн., № 30 від 22.12.2023 року на суму 426564 грн. 10 коп., № 27 від 15.12.2023 року на суму 700079грн. 50 коп. (а.с. 38,42,47, 52,57,62)

відповідних товарно-транспортних накладних: № Р24 від 11.12.2023 року, № Р25 від 11.12.2023 року, № Р26 від 13.12.2023 року, № Р28 від 20.12.2023 року, № Р30 від 22.12.2023 року, № Р27 від 15.12.2023 року (а.с. 39,43,48,53,58, 63),

податкових накладних: № 22/1 від 08.12.2023 року, № 23/1 від 11.12.2023 року, № 24/1 від 13.12.2023 року, № 26/1 від 20.12.2023 року, № 28/1 від 20.12.2023 року, № 25/1 від 15.12.2023 року (а.с. 40,44, 49,54,59,64) вбачається, що за замовленням відповідача позивач поставив відповідачу товар- туші свинячі за Договором на загальну суму 2837778 грн. 60 коп., які відповідач отримав без зауважень, погодив у видаткових накладних № 24 від 11.12.2023 року., № 25 від 11.12.2023 року, № 26 від 13.12.2023 року, оплатив на суму 2341881 грн. 10 коп. (08.12.2023 року 200000 грн, 18.12.2023 року 262023 грн. 10коп, 20.12.2012 року -653135 грн., 26.12.2023 року 595977 грн., 08.12.2023 року 430746 грн., 12.01.2024 рку 200000 грн.) (а.с. 37,45, 50,55,60,65).

28.06.2024, 07.08.2024 року позивач звертався до відповідача з листами № 28/06, №07/08-2024, в яких направляв на підписання видаткові накладні: № 28 від 20.12.2023 року на суму 595977 грн., № 30 від 22.12.2023 року на суму 426564 грн. 10 коп., № 27 від 15.12.2023 року на суму 700079 грн. 50 коп., акт звірки взаємних розрахунків за Договором, які відповідач отримав, не погодив, не підписав, не заперечив проти отримання вказаного у них товару, однак, і не заперечив проти поставки товару за ними та частково їх оплатив (а.с. 66-67, 73-74, докази направлення а.с. 68-72,75-76).

У зв`язку з нездійсненням відповідачем у встановлений Договором строк оплати за поставлений товар, 04.09.2024 року позивач звертався до відповідача з претензією №04/0-2024 про сплату 495897 грн. 50 коп. боргу за договором поставки № 05/12-2023 від 04.09.2024 року також повідомляв, що у разі несплати, ініціюватиме спір в судовому порядку (а.с. 78-79, докази направлення а.с. 80-82). Претензія позивача отримана відповідачем, однак залишена без відповіді та реагування.

Борг у розмірі 495897 грн. 50 коп. за видатковою накладною № 27 від 15.12.2023 року відповідач не оплатив, вимога про його стягнення є предметом позову у справі, що розглядається також за порушення строків оплати товару позивач нарахував до стягнення 10366 грн. 30 коп. 3% річних, 24226 грн. 87 коп. інфляційних втрат, 96820 грн. 66 коп. пені.

Відповідач на підтвердження заперечень проти позову лише після звернення позивача за ним позовом до суду вказав про неналежність наданих позивачем доказів у справу, відсутність обов`язку зі сплати отриманого товару за не підписаними видатковими накладними, невиконання позивачем своїх зобов`язань за Договором з поставки товару на суму 1426723 грн., але відповідних доказів до суду не додав.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки №05/12-2023 від 05.12.2023 року, вимоги позивача, заперечення відповідача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, послуг, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про послуги визначені главою 63, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, забезпечення виконання зобов`язання у виді поруки параграфом 3 глави 49, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Норми глави 16 розділу IV книги І ЦК України врегульовують загальні положення про правочини, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611);

особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614);

у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ст. 615).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638).

Главою 54 врегульовано загальні положення купівлі-продажу, поставки, зокрема:

за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 655);

покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692);

за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК).

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи вищевикладене суд вбачає, що 05.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бачкурка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» укладено договір поставки №05/12-23, який сторонами виконувався.

Пунктом 5.8. Договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату за кожну поставлену партію товару у розмірі 80 відсотків від вартості поставленого товару протягом 5 календарних днів наступних за днем вивантаження товару у пункті вивантаження. Кінцева оплата за поставлений товар у розмірі 20 відсотків від вартості поставленого товару здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання постачальником наступних документів: податкову накладну, належним чином оформлену у відповідності до правил, які встановлені в п.201.1 Податкового кодексу України, зокрема із обов`язковим зазначенням коду товару згідно УКТЗЕД, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних через систему електронного документообігу в момент першої події (отримання коштів або переоформлення/відвантаження товару) протягом строків, вказаних в Податковому кодексі України, з дати першої події.

Товар за Договором був отриманий відповідачем на суму 2837778 грн. 60 коп. без зауважень відповідно до даних видаткових накладних видаткових накладних: № 24 від 11.12.2023 року, № 25 від 11.12.2023 року, № 26 від 13.12.2023 року, № 28 від 20.12.2023 року, № 30 від 22.12.2023 року, № 27 від 15.12.2023 року, товарно-транспортних накладних: № Р24 від 11.12.2023 року, № Р25 від 11.12.2023 року, № Р26 від 13.12.2023 року, № Р28 від 20.12.2023 року, № Р30 від 22.12.2023 року, № Р27 від 15.12.2023 року, податкових накладних: № 22/1 від 08.12.2023 року, № 23/1 від 11.12.2023 року, № 24/1 від 13.12.2023 року, № 26/1 від 20.12.2023 року, № 28/1 від 20.12.2023 року, № 25/1 від 15.12.2023року, однак, оплатив частково на суму 2341881 грн. 10 коп. (08.12.2023 року 200000 грн., 18.12.2023 року 262023 грн. 10 коп., 20.12.2012 року -653135 грн., 26.12.2023 року 595977 грн., 08.12.2023 року 430746 грн., 12.01.2024 року 200000 грн.).

Борг у розмірі 495897 грн. 50 коп. за видатковою накладною № 27 від 15.12.2023 року відповідачем не оплачено, заперечено з підстав не підписання вказаної накладної та видаткових накладних № 28 від 20.12.2023 року, № 30 від 22.12.2023 року, після відкриття провадженням у даній справі заявлено про наявність недопоставленого товару позивача за Договором.

Суд заперечення відповідача про безпідставність вимог позивача оцінює критично оскільки всі вимоги позовної заяви відповідають умовам погодженого та підписаного сторонами договору поставки №05/12-2023 від 05.12.2023 року, які узгоджуються з нормами діючого законодавства України тому відхиляє їх. Щодо твердження відповідача, що не підписані відповідачем видаткові накладні не встановлюють обов`язок їх оплати, судом враховано позицію Верховного Суду викладену в постанові від 29.01.2020 року у справі № 916/922/19, де вказано, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Суд касаційної інстанції звертав увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 01.03.2023 у справі № 910/6210/20, від 22.08.2023 року № 910/14570/21.

Отже, наявність і розмір основного боргу в сумі 495897 грн. 50 коп. позивачем доведені належними, достатніми та допустимими доказами, а тому підлягає до стягнення в судовому порядку.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача з урахуванням здійснених поставок, обумовлених строків оплати, фактичних оплат на підставі п. 6.2. Договору, ч. 2 ст. 625 ЦК України 96820 грн. 66 коп. пені нарахованої за період з 21.12.2023 по 31.08.2024 року, 10366 грн. 30 коп. 3% річних нарахованих за період з 21.12.2023 по 31.08.2024 року, 24226 грн. 87 коп. інфляційних втрат нарахованих за період січень-серпень 2024 року.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

При вирішенні спору в частині стягнення спірних сум 3 % річних, інфляційних втрат суд керується приписами статей 536, 625 ЦК України, їх розрахунок позивачем методологічно і арифметично проведено правильно, тому вимогу позивача і в цій частині суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Щодо вимоги позивача про стягнення 96820 грн. 66 коп. пені суд зазначає наступне.

Пунктом п. 6.2. Договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на дату нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день оплати.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Судом враховано, що нарахування пені за Договором позивачем проведено без урахування норм ч. 6 ст. 232 ГК України за період з 21.12.2023 по 31.08.2024 року.

Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, установлений договором.

У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені «за кожен день прострочення») нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України (судом врахована правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 16.10.2024 року у справі № 911/952/22).

Умови Договору не містять будь-яких додаткових застережень, які свідчили б про визначення в ньому іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, тому пеня за прострочення сплати відповідачем, як замовником за Договором має нараховуватися за період шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, тобто за період з 21.12.2023 року по 20.06.2024 року, що становить 71456 грн. 72 коп, і в такому розмірі підлягає до задоволення, в решті вимог про стягнення 25363 грн. 94 коп. пені слід відмовити.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи, умов Договору та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача вважає обґрунтованими, позов задовольняє в частині вимог про стягнення 495897 грн. 50 коп. основного боргу, 24226 грн. 87 коп. інфляційних втрат, 10366 грн. 30 коп. 3% річних, 71456 грн. 72 коп. пені, в частині вимог про стягнення пені в сумі 25363 грн. 94 коп. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує наступне.

У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, позов суд задовольнив частково.

Платіжними інструкціями №561 від 19.09.2024 року, №606 від 11.11.2024 року позивачем сплачено 9409 грн. 67 коп. судового збору за подання позову.

Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, представник позивача адвокат Онофрійчук В.А. надала суду копії: договору про надання правничої допомоги-адвокатських послуг від 07.08.2024 року, укладеного позивачем з адвокатом Марченко В.А.; додаткової угоди № 1 від 27.12.2024 року укладеної позивачем з адвокатом Онофрійчук В.А. до договору про надання правничої допомоги-адвокатських послуг від 07.08.2024 року; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Марченко В.А. серії КВ №005193 від 04.04.2016 року; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Онофрійчук В.А. серії КС №5193 від 23.12.2024 року; ордеру серії АА № 1480647 від 21.10.2024 року адвокатом Марченко В.А; ордеру серії АІ № 1780193 від 27.12.2024 року адвокатом Онофрійчук В.А; рахунку на оплату №67 від 23.09.2024 року на суму 38000 грн.; акта надання послуг №1 від 04.10.2024 року на суму 38000 грн.; детального розрахунку наданих послуг від 04.10.2024 року до акта надання послуг №1 від 04.10.2024 року на суму 38000 грн; платіжної інструкції №572 від 30.10.2024 року про сплату позивачем на користь адвоката Марченко В.А. 38000 грн. з призначенням платежу «оплата за підготовку та супровід судової справи по стягненню заборгованості згідно з рахунком №67 від 23.09.2024 року».

Із наданих документів вбачається, що 07.08.2024 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Бачкурка», як клієнтом, та адвокатом Марченко Валентиною Анатоліївною укладено договір про надання правничої допомоги адвокатських послуг (а.с.148), п.5.1. якого сторони погодили, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар, розмір якого визначається сторонами за домовленістю та виходячи із об`єму виконаної роботи.

23.09.2024 року адвокатом Марченко В.А. надано позивачу рахунок № 67 на оплату за договором від 07.08.2024 року 38000 грн. за підготовку та супровід судової справи по стягненню заборгованості (а.с. 27).

Платіжною інструкцією №572 від 03.10.2024 року (а.с. 28) позивачем на користь адвоката Марченко В.А. сплачено 38000 грн. з призначенням платежу «оплата за підготовку та супровід судової справи по стягненню заборгованості згідно з рахунком №67 від 23.09.2024 року».

04.10.2024 року складено акт надання послуг №1 до договору про надання правничої допомоги-адвокатських послуг від 07.08.2024 року (а.с. 29), в якому вказано перелік наданих адвокатом послуг, ціну послуг, а саме: підготовка та направлення претензій ТОВ «Черкаський м`ясокомбінат» - на суму 6000 грн, підготовка та подання позову про стягнення боргу, 3% річних, інфляційних втрат 32000 грн., всього на суму 38000 грн.

Також 04.10.2024 року складено детальний розрахунок наданих послуг від до акта надання послуг №1 від 04.10.2024 року на суму 38000 грн. (а.с. 30).

27.12.2024 року до договору про надання правничої допомоги адвокатських послуг від 07.08.2024 року, між позивачем та адвокатом Онофрійчук В.А. укладено додаткову угоду №1 (а.с. 149) п.п.1, 2 якої внесено зміни до преамбули, реквізитів договору у зв`язку з зміною прізвища адвоката Марченко на Онофрійчук.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом враховано, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Відтак, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази надання позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, їх сплати позивачем дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання правничої допомоги на сторону відповідача, разом з тим, враховуючи попереднє рішення суду про часткове задоволення позову, необґрунтованість вимог про стягнення 25363 грн. 94 коп. пені, суд з урахуванням норм статей 15, 126 ч. 4 ГПК України вказує про наявність підстав для не покладення на відповідача усіх витрат на професійну правничу допомогу позивача, на користь якого ухвалено судове рішення.

Підставою для цього суд вважає непропорційність розміру цих витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, часткового задоволення позову, а відтак і їх необґрунтованість, не співмірність.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» судових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Бачкурка» на професійну правничу допомогу у справі № 925/1319/24 лише частково у розмірі 10000 грн.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 9029 грн. 21 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., а разом 19029 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат», ідентифікаційний код юридичної особи 44785285, місцезнаходження: 18029, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Панченка Олексія, буд. 15, кв. 512, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бачкурка", ідентифікаційний код юридичної особи 43605542, місцезнаходження: 19153, Черкаська обл., Уманський район, с. Бачкурине, вул. Шевченка, буд. 57 - 495897 грн. 50 коп. основного боргу, 24226 грн. 87 коп. інфляційних втрат, 10366 грн. 30 коп. 3% річних, 71456 грн. 72 коп. пені, 19029 грн. 21 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 25363 грн. 94 коп. пені відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 16.04.2025 року.

Суддя В.М. Грачов