РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2025Справа № 910/14361/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Чайки Катерини Віталіївни

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення 94800,00 грн

Представники:

від позивача Антоненко І.М.

від відповідача Залізняк О.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду звернулась з позовом фізична особа-підприємець Чайка Катерина Віталіївна до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення 94800,00 грн, у тому числі: 74800,00 грн боргу, 20000,00 грн моральної шкоди.

Вимога про стягнення 74800,00 грн боргу складається з вимоги про стягнення 68000 грн, які були стягнуті з позивача державною виконавчою службою на користь відповідача внаслідок виконання постанови останнього про накладення адміністративного штрафу, та 6800 грн, стягнутих державним виконавцем як виконавчий збір. Позивач вважає, що вказані кошти, відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України є безпідставно набутими та підлягають повернення позивачу. Обґрунтовуючи безпідставне їх набуття позивач посилається на те, що постанова відповідача, серія ВМ № 00006923 від 11.01.2022 про притягнення Чайки Катерини Віталіївни до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасована судом (постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 553/3554/22). Вимоги про стягнення з відповідача 20000,00 грн моральної шкоди мотивовані перебуванням позивача під впливом постійного стресу внаслідок ухвалення відповідачем незаконної постанови .

Суд своєю ухвалою від 22.11.2024, на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, залишив позовну заяву без руху.

Позивач у строк, встановлений судом, усунув недоліки позовної заяви.

Суд своєю ухвалою від 17.12.2024 відкрив провадження у справі № 910/14361/24, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач відхилив позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що він є неналежним відповідачем, оскільки спірні кошти надійшли до Державного бюджету України. Також, на думку відповідача, позивач безпідставно включив у ціну позову витрати виконавчого провадження, а факт заподіяння моральної шкоди не є доведеним.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин.

Суд постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Чайка Катерина Віталіївна є фізичною особою-підприємцем, одним із видів діяльності якої є КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт».

11.01.2022 Державною службою України з безпеки на транспорті ухвалено постанову серії ВМ № 00006923 (далі - постанова) про притягнення Чайки Катерини Віталіївни до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000,00 грн. У постанові зазначено, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 306, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).

Згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк установлений ч. 2 ст. 300-2 КУпАП у порядку примусового виконання цієї постанови органи виконавчої служби стягують з правопорушника штраф у подвійному розмірі (68000,00 грн).

Чайка Катерина Віталіївна звернулась до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022.

Комінтернівський районний суд м. Харкова ухвалив рішення від 28.11.2023 у справі №553/3554/22 про відмову у задоволенні адміністративного позову Чайки Катерини Віталіївни .

Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрив виконавче провадження за № НОМЕР_2 на виконання постанови серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022, виданої Державною службою з безпеки на транспорті про стягнення з Чайки К.В. на користь держави штрафу у розмірі 68000,00 грн.

21 грудня 2023 року державний виконавець направив платіжну інструкцію № 4281 до АТ КБ «Приватбанк» на примусове списання коштів у розмірі 75100 грн з рахунку боржника для погашення заборгованості за виконавчим провадженням.

28 грудня 2023 року на депозитний рахунок органу виконання рішень надійшли кошти у розмірі 75100,00 грн.

Кошти у розмірі 6800,00 грн перераховані до Державного бюджету України як виконавчий збір (платіжна інструкція від 09.01.2024 № 9569), а кошти у розмірі 68000,00 грн - як штраф (платіжна інструкція від 11.01.2024 № 9871).

07.02.2024 Другий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову у справі № 553/3554/22 про задоволення адміністративного позову, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022 про притягнення Чайки Катерини Віталіївни до адміністративної відповідальності, закрив провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі № 910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Тобто, саме обставини, встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

Отже, встановлена судовим рішенням незаконність постанови, на підставі якої з позивача стягнуто 68000,00 грн штрафу, є преюдицією, що не потребує доказування.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 зазначено, що відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З огляду на це, ст. 1212 Цивільного кодексу України поширює регуляторні механізми на правовідносини про стягнення 68000,00 грн на виконання постанови, що в подальшому судом визнана протиправною та скасована. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Механізм виконання судових рішень, боржником за яким є державний орган, встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок).

Виконання рішень суду про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ на підставі виконавчих документів, зокрема наказів суду, здійснюється виключного органами Державної казначейські служби України (далі - Казначейство).

Нормами, закріпленими у пунктах Порядку, розмежовано порядки виконання рішень судів про стягнення коштів: державного та місцевого бюджетів (пункти 16-23), про безспірне списання коштів з рахунків боржника (пункти 24-34), про безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним, та юридичним особам (пункти 35 - 40), про безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам (пункти 41- 46) та про безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів (пункти 47-52).

Відповідно до абзацу першого пункту 19 Порядку безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані.

Таким чином, оскільки кошти в сумі 68000,00 грн перераховано до державного бюджету, безспірне списання коштів у розмірі 68000,00 грн має здійснюватися з Державного бюджету України.

Суд відмовляє в частині стягнення з відповідача 6800,00 грн виконавчого збору. Зокрема, відповідач не є набувачем вказаних коштів та не контролює надходження коштів за бюджетною класифікацією 22070000 «Виконавчий збір», а тому є неналежним відповідачем за цією вимогою.

Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача 20000,00 грн моральної шкоди.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Саме по собі визнання постанови про адміністративне протиправною та її скасування в судовому порядку не може бути підставою для виплати позивачу моральної шкоди.

Позивач не надав жодних доказів щодо заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає судовий збір на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов фізичної особи-підприємця Чайки Катерини Віталіївни до Державної служби України з безпеки на транспорті.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця Чайки Катерини Віталіївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) 68000,00 грн.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, код 39816845) на користь фізичної особи-підприємця Чайки Катерини Віталіївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) 2172,00 грн судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складений 17.04.2025.

Суддя С. А. Ковтун