РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025Справа № 910/512/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Український електродний завод",

2. Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація

про визнання припиненими трудових відносин та зобов`язання вчинити дії,

Представники сторін:

позивач: Петровський К.О.

від відповідачів 1, 2: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український електродний завод" та Управління (центр) надання адміністративний послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з такими вимогами:

1) визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український електродний завод" з 31.01.2010;

2) зобов`язати Управління (центр) надання адміністративний послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виключити відомості про ОСОБА_1 як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Український електродний завод" () у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, поставивши у блоці "Керівник" відмітку "Керівник відсутній", зазначивши у полі "Причини відсутності керівника" необхідну інформацію про припинення повноважень керівника відповідно до рішення Господарського суду міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.01.2010 було припинено трудові відносини позивача з відповідачем-1, однак, відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про таке припинення трудових відносин не внесено та відповідачем-1 не вчинялось жодних дій з метою забезпечення внесення таких змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 прийнято вказаний позов до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/512/25, підготовче засідання призначено на 19.02.2025. Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов, позивачу - строк для подання відповіді на відзиви.

21.01.2025 від позивача у даній справі до суду надійшла заява про заміну неналежного відповідача, в якій вказано, що на час подання позову позивач не був обізнаний про те, що у структурі Управління (центр) надання адміністративний послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відсутні державні реєстратори, які уповноважені згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» здійснювати державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі, проте державні реєстратори, наділені вищезазначеними повноваженнями, працюють у відділі з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців у складі апарату Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

За таких обставин, позивач просив замінити відповідача-2 у справі з Управління (центр) надання адміністративний послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію (проспект Берестейський, 97, м. Київ, 03115; ідентифікаційний код 37395418).

14.02.2025 до суду від позивача надійшла заява про участь в підготовчому засіданні, яке призначене на 19.02.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 вищевказану заяву позивача задоволено, вирішено забезпечити участь останнього в підготовчому засіданні, призначеному на 19.02.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

18.02.2025 від відповідача-2 до суду надійшов відзив на позов, у якому останній наголосив, що Управління (центр) надання адміністративний послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації є неналежним відповідачем у даній справі.

В підготовче засідання 19.02.2025 з`явився позивач. Інші учасники справи своїх представників в підготовче засідання не направили, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином. Від відповідача-1 письмового відзиву на позов не надходило.

Позивач в підготовчому засіданні 19.02.2025 заяву про заміну неналежного відповідача-2 належним підтримав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 клопотання позивача про заміну неналежного відповідача-2 належним задоволено. Замінено первісного відповідача-2 у справі № 910/512/25, а саме - Управління (центр) надання адміністративний послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на належного відповідача-2 - Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію (проспект Берестейський, 97, м. Київ, 03115; ідентифікаційний код 37395418). Зобов`язано позивача направити на адресу Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації копію позовної заяви з доданими до неї документами з уточненими вимогами до відповідача-2, докази чого подати суду. Встановлено Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації строк для подання відзиву на позовну заяву. Підготовче засідання відкладено на 17.03.2025.

26.02.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів направлення на адресу Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації копії позовної заяви з доданими до неї документами з уточненими вимогами до відповідача-2.

12.03.2025 до суду від позивача надійшла заява про участь в підготовчому засіданні, яке призначене на 17.03.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 вищевказану заяву позивача задоволено, вирішено забезпечити участь ОСОБА_1 в призначеному на 17.03.2025 підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

В підготовче засідання 17.03.2025 з`явився позивач. Представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались.

Враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.04.2025.

02.04.2025 до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 09.04.2025, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 вищевказану заяву позивача задоволено, вирішено забезпечити участь ОСОБА_1 в призначеному на 09.04.2025 судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

В судове засідання 09.04.2025 з`явився позивач в режимі відеоконференції, представники відповідачів не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв/клопотань не подавали.

Позивач в судовому засіданні 09.04.2025 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 09.04.2025 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» зареєстроване 09.06.2009 Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» значиться ОСОБА_1 .

Рішенням Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» від 29.01.2010, що оформленні протоколом № 04, було вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади Директора Товариства з 31.01.2010.

Наказом № 3101-К від 31.01.2010 ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» з 31.01.2010 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилався на порушення його трудових прав, що виразилось у не внесенні змін до відомостей про юридичну особу - Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» щодо керівника цього товариства, а саме - не було виключено запис про ОСОБА_1 як керівника відповідача-1 у зв`язку з його звільненням з 31.01.2010.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19.

За приписами частин 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Звернення до суду особи, яка є одноосібним виконавчим органом товариства, для припинення її повноважень, зокрема у випадку, якщо загальні збори учасників не розглядають заяву про звільнення з посади директора, пов`язане з корпоративними відносинами у цьому товаристві. Тому доцільно зберігати єдину юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу для формування стабільної та послідовної судової практики щодо віднесення таких спорів до господарської юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22 (провадження № 14-113цс22) зауважувала, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.

Велика Палата Верховного Суду погодилася із судами у тому, що вимогу позивача стосовно виключення з ЄДР запису про директора товариства слід розглянути у господарській юрисдикції разом із вимогою про визнання трудових відносин і відносин представництва припиненими, але не тому, що перша є похідною від другої. Належність й ефективність обох зазначених вимог має оцінити під час розгляду справи господарський суд.

Згідно зі статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (ч. 1 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Відповідно до частин першої - третьої статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Отже, відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/27466/20 (провадження № 12-10гс23) враховує, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.

Цими висновками Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду про застосування в подібних правовідносинах положень законодавства про працю, зокрема, статті 38 КЗпП України, викладених у постановах від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18, від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18 та від 19.01.2022 у справі № 911/719/21, зокрема, в частині тверджень про те, що відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як і будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні, а також про те, що визначальним при вирішенні справ цієї категорії є не перевірка дотримання керівником юридичної особи порядку скликання загальних зборів учасників товариства, а волевиявлення працівника на звільнення з роботи та дотримання ним процедури звільнення, передбаченої частиною першою статті 38 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» від 29.01.2010 було вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади Директора Товариства з 31.01.2010.

Наказом №3101-К від 31.01.2010 ОСОБА_1 було звільнено з посади Директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» з 31.01.2010.

Судом встановлено, що на час подання позову та розгляду справи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» значиться ОСОБА_1 .

Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені з 31.01.2010, однак процедура внесення відповідних змін про директора Товариства до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не виконана, а тому, враховуючи встановлені судом обставини справи, які ніким не оспорюються, та наведені норми права, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання трудових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» та ОСОБА_1 припиненими з 31.01.2010 підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про зобов`язання Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості (запис) про ОСОБА_1 як керівника (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» (ідентифікаційний код: 36546253).

У постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2020 у справі № 914/393/19 зроблено висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» до Єдиного державного реєстру підлягають внесенню відомості про юридичну особу, зокрема відомості про керівника юридичної особи.

Суд враховує, що він не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру. Разом з цим задоволення такої вимоги не вплине на правильність вирішення судом спору по суті.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) зазначав, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ, а тому такі висновки суду є такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

За змістом п. 3 ч. 5 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру.

З огляду на прийняття судом рішення щодо припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем-1, суд дійшов висновку про те, що вимога щодо зобов`язання Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про ОСОБА_1 як керівника (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» є належним та ефективним способом захисту прав позивача та забезпечить відновлення його порушених прав, у зв`язку з чим така позовна вимога підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч.ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачі доказів на спростування обставин повідомлених позивачем суду не надали.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача-1 та підлягають стягненню в дохід Державного бюджету України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у порядку п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 24.06.1996, РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» (ідентифікаційний код: 36546253, місцезнаходження: Україна, 03115, місто Київ, проспект Перемоги (Берестейський) будинок 136 кімната, 34) з 31.01.2010.

3. Зобов`язати Святошинську районну у місті Києві державну адміністрацію (ідентифікаційний код 37395418; проспект Берестейський, 97, м. Київ, 03115) виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 24.06.1996, РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) як керівника (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» (ідентифікаційний код: 36546253, місцезнаходження: Україна, 03115, місто Київ, проспект Перемоги (Берестейський) будинок 136 кімната, 34).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український електродний завод» ((ідентифікаційний код: 36546253, місцезнаходження: Україна, 03115, місто Київ, проспект Перемоги (Берестейський) будинок 136 кімната, 34) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 844 грн. 80 коп.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 17.04.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко