ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
У Х В А Л А

"16" квітня 2025 р.Справа №924/1787/14

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д., при секретарі судового засідання Тарковській А.С., розглянувши матеріали справи

за заявою Головного управління ДПС у Хмельницькій області, м.Хмельницький

Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, м.Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест", с.Нова Синявка Старосинявського району Хмельницької області

про визнання банкрутом

Представники сторін:

Від кредиторів: Щавінська Т.А. - на підставі довіреності №10596/5/22-01-13-02-10 від 13.09.2024р. (представник Головного управління ДПС у Хмельницькій області);

Ліквідатор: Аверкин В.В.

В судовому засіданні 15.04.2025р. відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Суть:

Ухвалою суду від 08.12.2014р. порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агроінвест", с.Нова Синявка Старосинявського району Хмельницької області, визнано вимоги ініціюючих кредиторів до боржника - Красилівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Хмельницькій області в особі Старосинявського відділення в сумі 291513,05 грн. та УПФУ в Старосинявському районі в сумі 388388 грн.76 коп., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника на строк 115 календарних днів, тобто до 03.03.2015р., призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Рудого А.М.

Оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ "Агроінвест", с.Нова Синявка Старосинявського району оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 09.12.2014 р.

Ухвалою суду від 24.02.2015р. затверджено реєстр вимог кредиторів у справі № 924/1787/14.

Постановою суду від 18.05.2015 р. припинено процедуру розпорядження майном ТОВ "Агроінвест", с.Нова Синявка Старосинявського району та повноваження арбітражного керуючого Рудого Андрія Миколайовича, визнано банкрутом ТОВ "Агроінвест", с.Нова Синявка Старосинявського району Хмельницької області, відкрито ліквідаційну процедуру на дванадцять місяців, ліквідатором ТОВ "Агроінвест", с.Нова Синявка Старосинявського району Хмельницької області, вул.І.Франка, буд.9 призначено Аверкина Володимира Васильовича , Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с.Кадиївці, вул.Чапаєва, буд.40, свідоцтво №1194 від 05.07.2013 р., ел. адреса @mail.gov.ua.

19.05.2015р. здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання ТОВ "Агроінвест" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 06 липня 2017року №142/17 по справі № 924/1787/14 призначено повторний автоматизований розподіл справи через неможливість здійснювати розгляд справи суддею ОСОБА_2 у зв`язку із звільненням з посади судді Господарського суду Хмельницької області.

Відповідно до протоколу повторного автоматизовано розподілу судової справи між суддями, справу за №924/1787/14 передано на розгляд судді Вибодовському О.Д.

На адресу суду 23.01.2025р. від ліквідатора ТОВ "Агроінвест" Аверкина В.В. надійшла заява про покладення на ОСОБА_3 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку із доведенням до банкрутства.

Ухвалою суду від 27.01.2025р. заяву ліквідатора ТОВ "Агроінвест" Аверкина В.В. про покладення на ОСОБА_3 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку із доведенням до банкрутства призначено до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування поданої заяви, ліквідатором зазначено, що на виконання повноважень покладених на арбітражного керуючого Законом про банкрутство та постановою Господарського суду Хмельницької області від 18.05.2015р. у справі про банкрутство боржника з метою повного задоволення вимог кредиторів ТОВ «Агроінвест», дотримуючись вимог діючого законодавства України щодо застосування ліквідаційної процедури, ліквідатором 01.06.2015 року направлено лист директору ТОВ «Агроінвест» ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Старосинявським РВ УМВС України у Хмельницькій області від 25.12.2000 року; адреса проживання: АДРЕСА_1 ) з вимогою передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору а також попереджено, що у разі ухилення від виконання зазначених обов`язків, відповідні посадові особи банкрута несуть відповідальність відповідно до законів України.

За результатами вжиття заходів щодо розшуку майна ліквідатором встановлено, що на території майнового комплексу ФГ «Новосинявське» знаходиться майно, що належить ТОВ «Агроінвест», а саме: комбайн КЗС-9-1, 1 шт.; борона БДВП-63, 1 шт.; оприскувач ОП-2000, 1 шт.

Згідно розпорядження №1 від 01.12.2015 року "Про проведення інвентаризації", створено інвентаризаційну комісію за результатами роботи якої проінвентаризоване вищевказане майно включено до інвентаризаційного опису матеріальних цінностей прийнятих (зданих) на відповідальне зберігання від 01.12.2015 року, укладено договір відповідального зберігання майна №1 від 01.12.2015 року та акт приймання-передачі майна до нього.

Згідно розпорядження № 2 від 28.04.2016р., "Про проведення інвентаризації розрахунків з покупцями та іншими дебіторами" ліквідатором встановлено дебіторську заборгованість за роботи, товари, послуги перед ТОВ «Подільський граніт» в сумі 773 910,00 грн., яка визнана ухвалою Господарського суду Хмельницької області № 7/12-5-10 від 19.11.2010р., як кредиторські вимоги ТОВ «Агроінвест» у справі про банкрутство ТОВ «Подільський граніт».

За результатами вжиття заходів щодо розшуку бухгалтерської документації ліквідатором від ОСОБА_5 отримано документи:

- свідоцтво про державну реєстрацію ТОВ «Агроінвест» від 02.04.2004 року;

- довідку з ЄДРПОУ серія АБ №609052;

- статут ТОВ «Агроінвест» від 02.04.2004 року;

- статут ТОВ «Агроінвест» (нова редакція) від 22.01.2007 року;

- фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва на 31.12.2014 року (баланс);

- облікова книга баланс 2012-2014 рр.;

- головна книга за 2012-2014 рр.;

- обігова відомість по рах. 10 «Основні засоби»;

- обігова відомість по рах. 63 «Розрахунки з організаціями»;

- протокол зборів власників майнових та земельних паїв від 28.03.2000 року;

- структура пайового фонду КСП «Граніт», затвердженого протоколом від 28.03.2000 року;

- акт від 27.03.2000р. про проведення розрахунку пайового фонду;

- акт від 27.03.2000р. про проведення інвентаризації майна для виділення його в пайовий фонд;

- акт від 26.03.2000р. про виділення майна на створення резервно-пайового фонду;

- акт від 27.03.2000р. про проведення інвентаризації майна для виділення його в пайовий фонд, для осіб, які на дату паювання померли;

- акт від 26.03.2000р. про проведення інвентаризації незавершеного будівництва соціально-культурної сфери;

- акт від 28.03.2000р. про проведення перевірки наявності об`єктів соцкульпобуту, станом на 28.03.2000 року ділення майна, що не підлягає паюванню;

- протокол зборів власників земельних та майнових паїв від 15.04.2005 року;

- акт від 01.12.2014р. про проведення ревізії майна, яке рахується на балансі ТОВ «Агроінвест» на погашення заборгованості заробітної плати працівникам;

- заяви від 02.12.2014р. голові ФГ «Новосинявське» Кравчуку С.І. та Генеральному директору ТОВ «Агроінвест» ОСОБА_3 від працівників ТОВ «Агроінвест» про передачу майна до ФГ «Новосинявське» для погашення кредиторської заборгованості по заробітній платі і укладення договору;

- протокол № 02/12-14 Загальних Зборів Учасників ТОВ «Агроінвест» від 02.12.2014 року;

- договір від 02.12.2014 року між працівниками ТОВ «Агроінвест» та ФГ «Новосинявське»;

- акт від 02.12.2014 року про передачу зобов`язання з виплати заборгованості по заробітній платі ТОВ «Агроінвест» на погашення працівникам;

- акт від 02.12.2014 року про передачу основних засобів для погашення наявної заборгованості по заробітній платі ТОВ «Агроінвест»;

- накладна №7 від 02.12.2014 року на основні засоби для погашення наявної заборгованості по заробітній платі ТОВ «Агроінвест»;

- довіреність №2 від 02.12.2014 року для отримання основних засобів;

- акт прийому-передачі від 31.12.2014 року;

- акт прийому-передачі від 31.12.2014 року.

Ліквідатор здійснював аналіз фінансового стану банкрута та прийшов до висновку про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства без первинної установчої та фінансово-господарської документації банкрута за матеріалами, наявними у судовій справі та витребуваних ліквідатором.

Для проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника ліквідатором направлялися запити до ГУ ДПС у Хмельницькій області щодо надання інформації чи являється дане підприємство засновником інших юридичних осіб, надання довідки про рахунки ТОВ «Агроінвест», відкритих у банківських та фінансових установах, та в державні установи, що здійснюють реєстрацію рухомого та нерухомого майна, отримано відповідну інформацію та копії документів.

При вивчені зазначених матеріалів ліквідатором було отримано відомості з яких вбачається, що керівником та засновником (учасником) ТОВ «Агроінвест» здійснювалось неефективне управління товариством, приймались нераціональні управлінські рішення, які негативно впливали на виробничу, торгівельну, іншу статутну діяльність товариства, що призводило до фінансових збитків та втрат, вчинено сукупність правочинів та інших операцій, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію фактичного банкрутства боржника.

На запити ліквідатора отримано інформацію від слідчих органів Старосинявського ВП ГУ НП України в Хмельницькій області та ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області про хід досудового розслідування, відомості про яке внесено у ЄРДР 13.09.2016р. №0000152, за ознаками кримінального правопорушення, вчиненого посадовими особами ТОВ «Агроінвест» передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, яка використана при оцінці дій посадових осіб та засновників (учасників) ТОВ «Агроінвест» у виведенні коштів боржника та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Досудове розслідування триває, проводяться слідчо-розшукові дії необхідні для повного та всебічного досудового розслідування для прийняття рішення згідно ст. 283 КПК України.

З аналізу усієї наявної інформації ліквідатором зроблено висновок, що керівник та засновник (учасник) боржника вчинив дії та проявив по відношенню до боржника бездіяльність, чим створив умови для його стійкої неплатоспроможності та банкрутства - умисно довів боржника до банкрутства.

З метою вчинення вичерпних заходів у справі про банкрутство та можливості погашення вимог кредитора у спосіб визначений КУзПБ ліквідатор подав до суду заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та засновника (учасника).

Присутній в судовому засіданні ліквідатор Аверкин В.В. подану заяву про покладення на ОСОБА_3 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку із доведенням до банкрутства підтримав та наполягав на її задоволенні.

Представник Головного управління ДПС у Хмельницькій області не заперечував щодо задоволення даної заяви.

При прийнятті даної ухвали судом враховується наступне:

Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень "Кодексу України з процедур банкрутства" (далі - Кодекс) установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з частиною першою статті 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Таким законом, який передбачає поряд із відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність іншої особи, є Кодекс України з процедур банкрутства.

Так, відповідно до приписів ст.215 ГК України, встановлено підстави відповідальності за порушення законодавства про банкрутство, у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства. Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Так, відповідно до п.2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства при здійсненні своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Ч 1, 3, 4 ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Згідно з ст. 97 ЦК України, управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.

За ст.1 Закону України «Про господарські товариства» (далі - Закон), господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Згідно ст.23 Закону, управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Посадовими особами органів управління товариства є фізичні особи голова та члени виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, наділені повноваженнями з управління товариством, якщо утворення такого органу передбачено установчими документами товариства.

Посадові особи відповідають за заподіяну ними товариству шкоду відповідно до чинного законодавства України.

Посадові особи повинні зберігати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію і несуть за її розголошення відповідальність, передбачену чинним законодавством України та установчими документами товариства.

За ст. 50 Закону, товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів.

Відповідно до ст.58 Закону, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Згідно ст. 41 Закону, до компетенції загальних зборів належить:

а)визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання;

б)внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу;

в) обрання і відкликання членів наглядової ради;

г) утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; є) створення,

реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень;

є) винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства;

ж) затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства;

з) вирішення питання про придбання акціонерним товариством акцій, що випускаються ним;

и) визначення умов оплати праці посадових осіб акціонерного товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв;

і) затвердження договорів(угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства;

ї) прийняття рішення про припинення діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу;

й) прийняття рішення про обрання уповноваженої особи акціонерів для представлення інтересів акціонерів у випадках, передбачених законом.

Повноваження, передбачені пунктами "б", "в", "г", "д", "є", "ї", "й", належать до виключної компетенції загальних зборів акціонерів і не можуть бути передані іншим органам товариства. Статутом товариства до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені й інші питання.

До компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю (ст.59 цього Закону) крім питань, зазначених у пунктах "а", "б", "г-ж", "и-й" статті 41 цього Закону, належить:

а) встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів;

б) вирішення питання про придбання товариством частки учасника;

в) виключення учасника товариства;

г) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів.

Згідно ст. 61 Закону, зокрема, учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20% голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час із будь якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Відповідно до ст.62 Закону, у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства.

Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Генеральний директор (директор) не може бути одночасно головою загальних зборів учасників товариства.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, ТОВ «Агроінвест» зареєстроване як юридична особа 02.04.2004р. номер запису 0000230.

Діяльність ТОВ «Агроінвест» регулює статут ТОВ «Агроінвест» (нова редакція), затверджений протоколом №1 від 18.01.2007р. загальних зборів учасників, зареєстрований 22.01.2007р. за №1000230.

Відповідно до п.1.1 Статуту, товариство з обмеженою відповідальністю "Агроінвест" (надалі - Товариство) створене за рішенням Засновників (в подальшому - учасники) та здійснює свою діяльність відповідно до законів України "Про господарські товариства", "Про підприємства в Україні", "Про підприємництво", "Про власність", земельного законодавства та інших законодавчих актів України, Установчого договору та цього Статуту.

Згідно п.5.1 Статуту товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації. Товариство здійснює свою діяльність відповідно до законодавства України, Установчого договору та свого Статуту (п.5.2.). Товариство має самостійний баланс, власні основні і оборотні кошти, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, круглу печатку та кутовий штамп зі своїм найменуванням, фірмовий і товарний знаки, інші реквізити (п.5.3 Статуту).

У пункті 5.6 Статуту зазначено, що для забезпечення мети своєї діяльності Товариство має право від свого імені укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права і нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем в суді, арбітражному суді.

Предметом діяльності Товариства є зокрема, ведення сільського господарства, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів, допоміжна діяльність у рослинництві, післяурожайна діяльність, розведення свиней та великої рогатої худоби.

Згідно розділу 14 Статуту «Органи управління та контролю товариства», вищим органом Товариства є Збори Учасників (п.14.1). До компетенції Зборів Учасників Товариства належить:

а) визначення основних напрямків діяльності Товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання;

б) внесення змін до Статуту Товариства;

в) обрання та відкликання Директора та членів Ревізійної комісії Товариства;

г) затвердження річних результатів діяльності, включаючи результати діяльності його дочірніх підприємств, затвердження висновків і звітів Ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, визначення порядку покриття збитків;

д) створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх Статутів та Положень;

є) винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб Товариства;

є) затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів Товариства, визначення організаційної структури Товариства;

ж) визначення умов оплати праці посадових осіб Товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв;

з) встановлення розміру, форми і порядку внесення Учасниками додаткових внесків;

й) вирішення питання про придбання Товариством частки Учасника;

і) виключення Учасника з Товариства;

ї) прийняття рішення про припинення діяльності Товариства, призначення Ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.

З питань, зазначених у пунктах "а", "б" та "ї", а також з питань, не включених заздалегідь до порядку денного, рішення приймаються Зборами Учасників одностайно, а з решти питань - простою більшістю голосів.

Збори учасників Товариства вважаються повноважними, якщо на них присутні Учасники (представники Учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів, а з питань, які потребують одностайності, - всі Учасники. Учасники Товариства, які беруть участь у Зборах Учасників, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку має кожний Учасник. Цей перелік підписується Головою та Секретарем зборів (п.14.3 Статуту).

У Зборах Учасників мають право брати участь з правом дорадчого голосу також і члени виконавчих органів Товариства, які не є Учасниками Товариства.

Збори Учасників Товариства скликаються не рідше двох разів на рік. Збори Учасників Товариства повинні скликатись також на вимогу Директора. Учасники Товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових Зборів Учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності Товариства (п.14.5. Статуту).

Про час і місце проведення Зборів та їх порядок денний Учасники Товариства повідомляються шляхом розміщення оголошення в загальнодоступному місці біля приміщення адміністрації Товариства. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання Зборів Учасників.

Не пізніше як за 7 днів до скликання Зборів Учасників учасникам Товариства повинна бути надана можливість ознайомитись з документами, внесеними до порядку денного Зборів.

Виконавчим органом Товариства є Дирекція, яка призначається Зборами Учасників у складі Генерального директора та виконавчих директорів (п.14.8. Статуту).

Генеральний директор одноосібне вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції Зборів Учасників. Однак, Збори Учасників Товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції Генерального директора. ( п.14.9. Статуту).

Генеральний директор підзвітний Зборам Учасників і організує виконання їх рішень.

Генеральний директор діє від імені Товариства в межах, встановлених цим Статутом.

Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені Товариства та надавати частину повноважень виконавчим директорам.

Збори Учасників контролюють діяльність шляхом наймання або заключення договорів з аудиторськими фірмами при проведенні ревізій.

Відповідно до детальної інформації про юридичну особу з ЄДР, для забезпечення господарської діяльності у ТОВ «Агроінвест» утворений статутний капітал у розмірі 25000,00 грн.; засновниками (учасниками) Товариства є: ОСОБА_4 , Місцезнаходження: Україна, 31433, Хмельницька обл., Старосинявський р-н, село Нова Синявка, Розмір частки засновника (учасника): 1250,00 грн. або 5%; ОСОБА_5 , Місцезнаходження: АДРЕСА_2 , Розмір частки засновника (учасника): 1250,00 грн. або 5%; ОСОБА_6 , Місцезнаходження: АДРЕСА_3 , Розмір частки засновника (учасника): 1250,00 грн. або 5%; які в сукупності володіють часткою в розмірі 3750,00 грн. або 15% статутного капіталу; та ОСОБА_3 , Місцезнаходження: АДРЕСА_4 , Розмір частки засновника (учасника): 21250,00 грн., що становить 85% статутного капіталу, та є кінцевим бенефіціарним власником (Контролером).

Кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб.

Керівником (посадовою особою) ТОВ «Агроінвест» з 02.04.2004р. по 18.05.2015р. був ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 211 ГК України, засновники та учасники суб`єкта підприємництва, власник майна, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, у межах свої повноважень зобов`язанні вживати своєчасних заходів щодо запобігання його банкрутства.

Згідно ст.92 ЦК України, дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами, розглядаються як дії самої юридичної особи.

Таким чином, обов`язок здійснення контролю за діяльністю виконавчих органів та товариства, положеннями Закону та Статуту покладено саме на учасників (засновників) цього товариства з метою запобігання порушень їх прав.

Учасники (засновники) боржника є особами, які мали можливість давати обов`язкові для боржника вказівки чи мали змогу іншим чином визначати його дії.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.02.2022р. у справі № 927/219/20, при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення ст. 4 КУзПБ , якими передбачено, зокрема, що засновники (учасники, акціонери) боржника, власник майна (орган уповноважений управляти майном) боржника, центральні органи виконавчої влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень зобов`язані своєчасно вживати заходів для запобігання банкрутству боржника.

Так, з положень статуту боржника щодо повноважень Генерального директора вбачається, що вирішення усіх питань діяльності підприємства розпорядження майном та коштами підприємства, укладення правочинів (договорів), подання тієї чи іншої звітності до контролюючих органів відноситься до компетенції Генерального директора, як виконавчого органу Боржника, який здійснює керівництво діяльністю підприємства, оформлення та підписання будь-яких документів від імені Боржника без довіреності та несе особисту відповідальність в межах передбачених статутом та чинним законодавством за виконання покладених на нього завдань. Одночасно саме на директора покладено обов`язок скликання не рідше одного разу на рік зборів учасників та скликання позачергових зборів ( п.14.5 Статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ГК України, посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

За з ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Статтею 5 Закону про банкрутство (чинного до 21.10.2019р.) та ст.4 КУзПБ (чинного з 21.10.2019р.) передбачено, що засновники (учасники, акціонери) боржника, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, центральні органи виконавчої влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень зобов`язані своєчасно вживати заходів для запобігання банкрутству боржника.

У разі виникнення ознак банкрутства керівник боржника зобов`язаний надіслати засновникам (учасникам, акціонерам) боржника, власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника відомості щодо наявності ознак банкрутства.

Санація боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство - це система заходів щодо відновлення платоспроможності боржника, які може здійснювати засновник (учасник, акціонер) боржника, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, інші особи з метою запобігання банкрутству боржника шляхом вжиття організаційно-господарських, управлінських, інвестиційних, технічних, фінансово-економічних, правових заходів відповідно до законодавства до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Для виявлення ознак доведення до банкрутства підприємства боржника передбачено застосування Методичних рекомендацій з виявлення ознак неплатоспроможності підприємств та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, що затверджені наказом Міністерства економіки за з питань Європейської інтеграції України від 19.01.2006р. № 14 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства економіки України від 26.10.2010р. № 1361 (далі - Методичні рекомендації Мінекономіки).

Поточною неплатоспроможністю характеризується фінансовий стан будь-якого підприємства, якщо на конкретний момент у зв`язку із збігом обставин, суми наявних у нього коштів і високоліквідних активів недостатньо для погашення поточного боргу, що згідно із законодавчим визначенням розглядається як неспроможність суб`єкта підприємницької діяльності виконати грошові зобов`язання перед кредиторами після настання встановленого строку їх сплати, (у тому числі із заробітної плати, страхових внесків, податків, зборів і обов`язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Настання такого негативного фінансово-економічного стану підприємства відбувається не саме по собі, а під впливом багатьох чинників що виникають в процесі фінансово-господарської діяльності, однак такі чинники можуть бути навмисно створені зацікавленими (пов`язаними) особами.

Для визначення моменту об`єктивного банкрутства рекомендується визначити вартість чистих активів підприємства.

Розмір чистих активів, як різниця між вартістю активів і розміром зобов`язань дає реальне уявлення про фінансовий стан підприємства в той чи інший час,

Якщо активи є меншими за зобов`язання вважається, що структура балансу підприємства свідчить про неплатоспроможність.

Доведення до банкрутства згідно Методичних рекомендацій Мінекономіки, це умисне з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб, вчинення власником або службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності.

Ознаками доведення до банкрутства є наявність дій відповідальних осіб боржника, які призвели до погіршення платоспроможності підприємства, визначення яких може бути здійснено у разі, коли будуть встановленні ознаки неправомірних дій відповідальних осіб боржника, або ознаки будь-яких інших невиправданих чи нераціональних дій.

Економічними ознаками дій щодо доведення до банкрутства може вважатися таке фінансове становище боржника, якщо підприємство не мало ознак надкритичної неплатоспроможності напередодні виконання угод, укладених з корисливих мотивів, або здійснення інших дій, які відповідно до Кримінального кодексу України кваліфікуються умисними, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо на окремих стадіях провадження у справі про банкрутство буде встановлено, що боржником подані недостовірні відомості про його фінансовий та майновий стан у фінансовій звітності або в інших документах, то в такому разі можуть мати місце ознаки дій з приховування банкрутства.

У разі наявності ознак неправомірних дій відповідальних осіб боржника з доведення до банкрутства, що призвели до його стійкої фінансової неспроможності, у зв`язку з чим боржник був не в змозі задовольнити в повному обсязі вимоги кредиторів або сплатити обов`язкові платежі, такі посадові особи або власник (засновник) мають нести відповідальність визначену законодавством.

Відповідно до п.3.2. Методичних рекомендацій Мінекономіки, визначення ознак дій з доведення до банкрутства здійснюється за період що починається за три роки до дати порушення справи про банкрутство, але даний період може бути довшим.

У ході визначення ознак неправомірних дій відповідальних осіб боржника, що призвели до його стійкої фінансової неплатоспроможності, у зв`язку з чим боржник був не в змозі задовольнити в повному обсязі вимоги кредиторів або сплатити обов`язкові платежі, тобто дій з доведення до банкрутства, аналізується рівень забезпечення зобов`язань кредиторів за період проведення аналізу.

Рівень забезпечення зобов`язань перед кредиторами характеризується такими показниками:

- Забезпечення зобов`язань боржника усіма його активами (відношення суми активів боржника до суми його зобов`язань);

- Забезпечення зобов`язань боржника його оборотними активами (відношення оборотних активів до суми зобов`язань боржника);

- Розмір чистих активів (різниця між сумою активів підприємства та його зобов`язанням).

Проаналізувавши діяльність боржника в межах наявної інформації та оперуючи даними таблиці, ліквідатором встановлено, що показник забезпечення зобов`язань боржника всіма його активами, починаючи з 2012р. погіршився з коефіцієнта 0,9 до 0,25 у 2014р., а коефіцієнт забезпечення зобов`язань боржника його оборотними активами протягом періоду який аналізується, мав значення нижче критичної межі одиниці та починаючи з 2012р. погіршився, що є несприятливою тенденцією для підприємства, з коефіцієнта 0,66 до 0,24 у 2014р.

Розмір чистих активів підприємства протягом періоду який аналізується, починаючи з 2012р. мав тенденцію до зменшення і в 2014 р. має від`ємне значення.

Від`ємне значення розміру чистих активів Боржника свідчить про відсутність чистих активів підприємства, що можуть бути використані для погашення його зобов`язань.

Протягом періоду який аналізується активи Боржника зменшуються з 7414,0 тис.грн. на 3623,0 тис. грн. до 1608,4 тис. грн. або на 78%, а поточні зобов`язання збільшуються на 2821,0 тис. грн. або на 77,8%.

Це свідчить про неможливість покриття поточних зобов`язань сукупними активами.

У разі встановлення, що вищезазначені показники погіршилися протягом періоду який аналізується, з`ясовується причина погіршення цих показників шляхом перевірки фінансово-господарських договорів підприємства.

Економічними ознаками дій з доведення до банкрутства може вважатися такий фінансово-економічний стан боржника, коли виконання умов договорів призвело до погіршення показників оцінки його фінансового стану, зокрема:

- підписання завідомо невигідних для підприємства договорів;

- прийняття нераціональних управлінських рішень, які негативно впливають на виробничу, торгівельну, іншу статутну діяльність підприємства, що призводить до фінансових збитків та втрат;

- заплутування звітності, знищення документів або інформації, у наслідок чого неможлива ефективна робота підприємства.

Навмисне погіршення фінансово-господарського стану підприємства можна визначити за такими основними ознаками, зокрема:

- штучне збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості;

- створення заборгованості через завідомо невигідні договори купівлі-продажу, оренди;

- відчуження майна значно нижче залишкової вартості;

- продаж товарів (робіт, послуг), які виготовляє підприємство, за ціною, нижче за собівартість без належних економічних підстав.

З метою з`ясування причин погіршення показників аналізу для виявлення ознак дій з доведення до банкрутства, ліквідатором було проведено перевірку значних правочинів Боржника, які діяли протягом періоду який аналізується, та були предметом розгляду в господарському суді у справах про банкрутство ТОВ «Агроінвест» та ТОВ «Подільський граніт».

Так, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2016 року затверджено реєстр вимог кредиторів у справі № 924/1787/14 на загальну суму 6443503,98 грн., окрім того, окремо внесено до реєстру вимог кредиторів та визнано вимоги ПАТ «Банк Форум», які забезпечені заставою майна боржника в сумі 3 127 139,00 грн.

Відповідно до поданої заяви з грошовими вимогами до боржника та доданих до неї документів в її обґрунтування Господарським судом Хмельницької області встановлено, що 14.05.2007р. між кредитором - акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого на даний момент є ПАТ «Банк Форум» та ТОВ "Агроінвест" було укладено кредитний договір № 115/07/00-КІЛ. Згідно умов вказаного договору Кредитор надав Боржнику кредитні кошти у формі кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень, плата за користування кредитними коштами встановлювалась в розмірі 18% річних, строк повернення кредитних коштів був встановлений по 19.05.2008 року.

В результаті внесення змін до вищевказаного договору (укладення дванадцяти додаткових договорів від 31.05.2007 року, від 30.11.2007 року, від 27.12.2007 року, 29.03.2008 року, 12.05.2008 року, 31.07.2008 року, 30.09.2008 року, 31.10.2008 року, 30.12.2008 року, 27.02.2009 року, 12.05.2009 року, 01.07.2009 року) максимальний ліміт заборгованості було збільшено до 2 000 000,00 (два мільйони) гривень, плата за користування кредитними коштами була встановлена в розмірі 27 % річних та строк повернення кредитних коштів був встановлений по 10.05.2010 року.

На виконання умов вказаного кредитного договору, на підставі заяв боржника від 19.06.2007 року, 21.06.2007 року, 25.06.2007 року, 30.05.2008 року, кредитор надав кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами № 137777 від 19.06.2007 року на суму 1 300 000,00 грн., № 158371від 21.06.2007 року на суму 115 000,00 грн., № 180617 від 25.06.2007 року на суму 85 000,00 грн., № 258019 від 30.05.2008 року на суму 750 000,00 грн..

В забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору між кредитором та боржником було укладено наступні договори застави:

1. Договір застави від 16.05.2007 року, предметом якого є майно (транспортні засоби):

- зернозбиральний комбайн КСЗ-9-1 "Славутич", 2005 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_31, реєстраційний номер № НОМЕР_4 , зареєстрований Старосинявською ІДТН 14.02.2006 р., який належить заставодавцю (боржнику) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_5 виданого Старосинявською ІДТН 14.02.2006р.;

- зернозбиральний комбайн Е-281 "Марал", 1997 року випуску, двигун № НОМЕР_6 , заводський № НОМЕР_32, реєстраційний номер № НОМЕР_7 , зареєстрований Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р., який належить заставодавцю (боржнику) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_8 виданого Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р.;

- трактор кол. К-701, 1986 року випуску, заводський № НОМЕР_9 , реєстраційний номер № НОМЕР_10 , зареєстрований Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р., який належить заставодавцю (боржнику) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_11 виданого Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р.;

- трактор кол. К-701, 1992 року випуску, двигун № НОМЕР_12 , заводський № НОМЕР_13 , реєстраційний номер № НОМЕР_14 , зареєстрований Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р., який належить заставодавцю (боржнику) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_15 виданого Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р.;

- трактор кол. Т-150К, 1992 року випуску, двигун № НОМЕР_16 , заводський № НОМЕР_17 , реєстраційний номер № НОМЕР_18 , зареєстрований Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р., який належить заставодавцю (боржнику) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_19 виданого Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р.;

- трактор кол. Т-150К, 1993 року випуску, заводський № НОМЕР_20 , реєстраційний номер №

НОМЕР_21 , зареєстрований Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р., який належить заставодавцю (боржнику) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_22 виданого Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р.;

- трактор гусеничний Т-150Г, 1994 року випуску, заводський № НОМЕР_23 , реєстраційний номер № НОМЕР_24 , зареєстрований Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р., який належить заставодавцю (боржнику) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_25 видано Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р.;

- трактор гусеничний Т-150Г, 1993 року випуску, двигун № НОМЕР_26 , реєстраційний номер № НОМЕР_27 , зареєстрований Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р., який належить заставодавцю (боржнику) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_28 видано Старосинявською ІДТН 20.04.2005 р.

Предмет застави оцінено в розмірі 552 056,00 грн. та знаходиться на зберіганні у Боржника.

2. Договір застави №15/115 від 12.05.2008 року, предметом якого є майбутній урожай озимої пшениці, озимого жита, озимого ріпаку 2008 року, у кількості: озима пшениця - 1 100 тони; озиме жито - 144 тони; озимий ріпак - 324 тон. Предмет застави оцінено в розмірі 1 867 784, 00 грн. та знаходиться на зберіганні у Боржника.

3. Договір застави № 16/115 від 12.05.2008 року, предметом якого є транспортний засіб - бульдозер Т-170Б, 2004 року випуску, номерний знак № НОМЕР_29 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_30 , видане ІДТН Хмельницької області державної адміністрації 10.07.2007 р.. Предмет застави оцінено в 181 675,00 грн. та знаходиться на відповідальному зберіганні у Боржника.

4. Договір застави № 17/115 від 12.05.2008 року, предметом якого є майно (основні засоби), а саме: оприскувач польовий ОП-2000; бетонозмішувач; комплектна трансформаторна підстанція КТП-250/10/0,4; плуг. Предмет застави оцінено в розмірі 82 498,00 грн. та знаходиться на зберіганні у Боржника.

5. Договір застави № 83 від 16.12.2009 року, предметом якого є майно - товари в обороті (готова с/г продукція): озима пшениця (4-й клас) - 7209,55 ц.; озиме жито - 25197 ц.; ярий ячмінь (пивоварний) - 2811,25 ц.. Предмет застави оцінено в розмірі 443 126,00 грн. та знаходиться на зберіганні у Боржника.

Вищевказані договори застави були внесені та зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 18.05.2007 року за №4978931, 05.04.2012 року за №12364574, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №48081662 від 15.10.2015 року.

Вищевказана с/г техніка зареєстрована в уніфікованій автоматизованій електронно-обліковій системі за ТОВ «Агроінвест», що підтверджується повідомленням Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області від 25.11.2015 року за №7-2 489.

Відповідно до отриманої бухгалтерської документації ліквідатором встановлено, що згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва (балансу) на 31.12.2014 року та обігової відомості по рах. 10 «Основні засоби» 2009-2015 року станом на 01.09.2009 року та по 01.01.2015 року на балансі ТОВ «Агроінвест» рахуються наступні основні засоби:

- борона БДВП-63, 1 шт., вартістю 53633,47 грн.;

- комбайн КЗС-9-1, 1 шт., вартістю 750752,48 грн.;

- оприскувач ОП-2000, 1 шт., вартістю 30063,60 грн. Всього 834 449,55 грн.

Згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва (балансу) на 31.12.2014 року та головної книги за 2012-2014 рр.:

- по рахунку 27 «Продукція с/г виробництва» станом на 01.01.2012 року на балансі ТОВ «Агроінвест» рахувалась с/г продукція на суму 273 254,54 грн., яка реалізована в червні 2013 року на суму 198 693,00 грн та в грудні 2014 року на суму 74 561,54 грн.

- по рахунку 205 «Будівельні матеріали та обладнання» станом на 01.01.2012 року на балансі ТОВ «Агроінвест» рахувались будівельні матеріали та обладнання на суму 375 583,32 грн., які реалізовані в грудні 2014 року на суму 375 583,32 грн.

- по рахунку 207 «Запасні частини» станом на 01.01.2012 року на балансі ТОВ «Агроінвест» рахувались запасні частини на суму 68 021,79 грн., які реалізовані в грудні 2014 року на суму 68 021,79 грн.

- по рахунку 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети» станом на 01.01.2012 року на балансі ТОВ «Агроінвест» рахувались малоцінні та швидкозношувані предмети на суму 70 823,66 грн., які реалізовані в грудні 2014 року на суму 70 823,66 грн.

Отже, в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що у складі майна, що забезпечує вимоги ПАТ «Банк Форум» в наявності лише комбайн КЗС-9-1, 1 шт та оприскувач ОП-2000, 1 шт, інше заставне майно відсутнє та було реалізоване посадовими особами ТОВ «Агроінвест», зокрема генеральним директором ТОВ «Агроінвест» ОСОБА_3, а саме: сільськогосподарська техніка в період до 01.09.2009 року, готова с/г продукція, та інші матеріальні запаси в період до 01.01.2015 року.

Таким чином, в діях ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Старосинявським РВ УМВС України у Хмельницькій області від 25.12.2000 року; адреса: АДРЕСА_4 ) наявний склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 388 Кримінального кодексу України про що, за заявою ліквідатора Старосинявським ВП ГУ НП в Хмельницькій області 13.09.2016р. внесено відомості в ЄРДР за №0000152.

Надані боржнику кредитні кошти у формі кредитної лінії та отримані від реалізації заставного та іншого майна були використані не за цільовим призначенням, без мети отримання прибутку, що мало наслідком втрату платоспроможності та банкрутство цього товариства.

Відповідних пояснень та доказів їх належного, за призначенням, використання грошових коштів відповідачем ліквідатору не надано.

Як вбачається з матеріалів справи № 17/12-Б-Ю Господарського суду Хмельницької області (ухвала від 19.11.2010 року) між ТОВ «Агроінвест» (продавець) та ТОВ «Подільський граніт» (покупець) укладено договір № 18-06/08 (далі - Договір) за умовами якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим Договором, продати покупцю (передати у власність покупця) визначений даним Договором Товар, а покупець зобов`язується на умовах та порядку оплатити його.

П.1.2 Договору визначено, що під товаром, що є предметом поставки за цим договором, є зернові культури: пшениця та ячмінь.

Відповідно до накладної № 218 від 22.08.2008р. продавець передав, а покупець прийняв товар на загальну суму з ПДВ 773 910,00 грн.

П.1.5 Договору визначено, що розрахунки за продукцію проводяться шляхом перерахування повної суми грошових коштів, в якості оплати за товар до 10.12.2008 року.

Незважаючи на невиконання умов Договору щодо проведення розрахунків , керівництвом ТОВ «Агроінвест» претензійно-позовна робота щодо стягнення дебіторської заборгованості не проводилась, а заява з вимогами до боржника була подана лише в серпні 2010р. в межах справи про банкрутство ТОВ « Подільський граніт».

Окрім того, згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва (балансу) на 31.12.2014 року та головної книги за 2012-2014 рр. по рахунку 63 «Розрахунки з організаціями» станом на 01.01.2012р. обліковувалась кредиторська заборгованість ТОВ «Синявський граніт» в сумі 3 147 874,31 грн.; заява з грошовими вимогами від зазначеного кредитора в межах справи про банкрутство ТОВ «Агроінвест» не надходила.

За результатами перевірки вищевказаних договорів та аналізу діяльності Боржника в межах наявної інформації ліквідатором вбачається в діях керівництва ТОВ «Агроінвест» присутність ознак дій з навмисного погіршення фінансово-господарського стану товариства, зокрема, у фактах: підписання завідомо невигідних для товариства договорів; прийняття нераціональних управлінських рішень, які негативно впливали на виробничу, торгівельну, іншу статутну діяльність товариства, що призвело до фінансових збитків та втрат; заплутування звітності, знищення документів або інформації, у наслідок чого неможлива ефективна робота товариства; штучне збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості; створення заборгованості через завідомо невигідні договори купівлі-продажу; відчуження майна та виведення грошових коштів товариства; Боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним, або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повність або частково стало неможливим; Боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог; Боржник уклав договір із заінтересованою особою, тоді як керівництво товариства зобов`язане здійснювати фінансовий моніторинг економічних показників його діяльності, надавати достовірну інформації кредиторам, своєчасно виявляти тенденції формування незадовільної структури балансу і вживати випереджувальні заходи, спрямовані на запобігання банкрутству товариства.

У постанові від 22.04.2021р. у справі №915/1624/16 Верховний Суд вказав, що за відсутності у диспозиції ч. 2 ст. 61 КУзПБ конкретизації обставин (дій/бездіяльності винних осіб), що підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, при вирішенні цього питання мають братися до уваги також положення ч. 2 ст. 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

-прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Вина у цивільному праві - це не вжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання або для запобігання заподіянню шкоди.

Вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння/бездіяльності, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення.

Умисел як форма вини включає елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання шкоди (збитків).

Вчиняючи певні дії від імені юридичної особи, винна особа усвідомлює, що в майбутньому буде завдано майнову шкоду кредиторам юридичної особи, але цей шкідливий результат його психіку не турбує. Його метою є особисті майнові інтереси або ж інтереси третіх осіб, які отримують матеріальні вигоди від невиконання зобов`язань підприємством-боржником. Сподівання винної особи пов`язуються з тим що вона зможе оформити майнові дії боржника так, що з юридичної точки зору вони будуть оформлені відповідно до законодавства та виглядати бездоганно.

Однак, виявивши в подальшому, що підприємство потерпає фінансову кризу, така особа розуміє, як освічена розумна людина, керівник підприємства (власник бізнесу), що існує загроза невиконання грошових зобов`язань перед кредиторами та банкрутства, але не вчиняє дій по запобіганню банкрутства.

Рішенням Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ) від 11.12.2018р. по справі Лекич проти Словенії Суд визнав, що "директор повинен був знати і передбачати можливі наслідки у вигляді субсидіарної відповідальності. Той факт, що, як директор і засновник, за наявності ознак банкрутства компанії не вжив заходів до визнання компанії банкрутом в рамках процедури неспроможності, фактично продовжив її існування як юридичної особи, незважаючи на неможливість виконання зобов`язань, не відповідає принципу добросовісності в комерційній практиці. Відповідно заявник не може отримати з цієї ситуації вигоду у вигляді звільнення від зобов`язань."

Із змісту наведеного рішення ЄСПЛ вбачається, що для визначення наявності вини керівника (засновника) юридичної особи слід виходити з об`єктивних обставин діяльності юридичної особи та об`єктивних дій (поведінки) керівника (засновника), що відображає концепцію "об`єктивної вини" та "поведінкової теорії". Це означає, що особа, яка взяла на себе функції організації та управління юридичною особою, її трудовими і фінансовими ресурсами, є освіченою економічно (юридично, фінансово) особою; має приймати розумні та виважені рішення (діяти добросовісно); передбачати перспективи і наслідки діяльності підприємства (не використовувати свої управлінські та правові можливості на шкоду кредиторам); при настанні об`єктивного банкрутства - заявити до суду про неспроможність; подальше здійснення діяльності при неплатоспроможності (збільшення боргів) є неприпустимим (не здійснювати сумнівних та фраудаторних дій).

Про наявність вини власника (учасника) свідчать встановленні обставини: істотного збільшення суми боргу Боржника перед кредиторами, саме після вилучення у Боржника майна за рішенням власника; відсутності інших об`єктів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси боржника та за рахунок яких можливе задоволення вимог кредиторів; бездіяльність власника (учасника) Боржника стосовно інших способів та засобів отримання прибутку або джерел погашення ним заборгованості перед кредиторами, не скликання чергових/позачергових зборів учасників Боржника та не прийняття відповідних рішень, щодо визначення порядку покриття збитків, та інших питань, які належать до компетенції Зборів Учасників, що у свою чергу свідчить про бездіяльність вищого органу управління Боржником.

Сукупність цих обставин (дій та бездіяльності) попри обов`язок засновника (учасника) Боржника передбачити можливість настання негативних для Боржника наслідків вилучення у нього майна та вчинити передбачені законом заходи щодо запобігання банкрутству Боржника, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із обставинами неможливості Боржником здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток, істотним збільшенням суми зобов`язань, що в подальшому створили умови та підстави для порушення справи про банкрутство з неможливістю задовольнити ці вимоги за рахунок майна Боржника.

На дату подання цієї заяви ліквідаційну масу не сформовано, зареєстрована за Боржником с/г техніка відсутня, рішення судом про стягнення шкоди завданої кримінальним правопорушенням посадовими особами ТОВ «Агроінвест», в порядку передбаченому законом (ст.127 КПК України) не приймалось, виявлене під час проведення інвентаризації, майно та дебіторська заборгованість ліквідатором у порядку ст.ст. 44,49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» реалізовано, отримані грошові кошти у розмірі 196050,00 грн. спрямовані на часткове задоволення вимог кредиторів у сумі 26560,63 грн. та витрати пов`язані з утриманням, збереженням та продажем майна у розмірі 106 000,00 грн., часткову оплату основної грошової винагороди та витрат ліквідатора у розмірі 63 489,37 грн.

Таким чином, вартість ліквідаційної маси ТОВ «Агроінвест» на даний час дорівнює - 0,00 гривень, а встановлена судом та непогашена заборгованість Боржника перед кредиторами - в загальній сумі 6 632 064,85грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої ліквідатором заяви з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (наразі - КУзПБ).

Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Тому створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів забезпечує недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абзаци другий, третій частини другої статті 61 КУзПБ).

Отже, субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора або кредитора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Метою субсидіарної відповідальності як інституту є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

Визначене частиною другою статті 61 КУзПБ господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника; об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів; суб`єктами правопорушення є особи визначені частиною другою статті 61 КУзПБ; суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Тлумачення положень частини другої статті 61 КУзПБ із застосуванням філологічного, системного та телеологічного (цільового) способів її інтерпретації свідчить, що у ній закріплено припис згідно з яким суб`єктами субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства є: 1) засновники (учасники, акціонери); 2) керівники боржника; 3) інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії.

До третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням його до банкрутства частини другої статті 61 КУзПБ відносяться будь-які особи, наслідком дій або бездіяльності яких стало банкрутство юридичної особи (див. висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021р. у справі № 915/1624/16).

Законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Аналогічні за змістом висновки щодо кола обставин (перелік яких не є вичерпним), які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство сформовано у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020р. у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018р. у справі № 923/862/15, від 05.02.2019р. у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020р. у справі № 902/318/16, від 01.10.2020р. у справі № 914/3120/15, від 12.11.2020р. у справі № 916/1105/16, від 10.12.2020р. у справі 922/1067/17.

Згідно з цими правилами суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (відносно масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, яка не могла б утворитися у випадку відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в т.ч. принципу добросовісності. Тобто до суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду інтересам останнього та його кредиторів, які можуть виражатися, зокрема у:

- прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання ("фірмами одноденками" тощо);

- наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;

- призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;

- створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;

- використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;

- отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу), сукупного доходу, отримуваного від здійснення даної діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь ряду цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження;- використанні і розпорядженні майном боржника, як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;

- вчинення інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

Наведений перелік прикладів не є вичерпним.

Тлумачення частини другої статті 61 КУзПБ свідчить про відсутність заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).

Для визначення статусу особи як відповідача по субсидіарній відповідальності за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 ГПК України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів) обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020р. у справі № 910/21232/16, від 14.07.2020р. у справі № 904/6379/16, від 10.12.2020р. у справі № 922/1067/17).

Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутства боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

У цьому разі відсутність в осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав.

Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність.

Отже, якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. В силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої поведінки (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 22.04.2021р. у справі № 915/1624/16).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.06.2023р. по справі № 910/17743/18.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019р. набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні ЄСПЛ від 19.12.1997р. у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020р. у справі № 924/233/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016р. у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007р. у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Ліквідатором на підтвердження обставин, викладених у заяві, долучено копії протоколу №1 установчих зборів засновників ТОВ «Агроінвест» від 26.03.2004р., свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Агроінвест» серії А00 №670446 від 02.04.2004р., статуту ТОВ «Агроінвест» (нова редакція), затвердженого рішенням загальних зборів учасників протокол №1 від 18.01.2007р., детальної інформації з ЄДР про ТОВ «Агроінвест», фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва ТОВ «Агроінвест» станом на 31.12.2014р., листа Старосинявського ВП ГУНП України у Хмельницькій області №3067/116/01-19 від 28.10.2019р., листа ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області №8576/115 від 05.09.2023р. та копія ухвали Господарського суду Хмельницької області по справі №7/12-Б-10 від 19.11.2010р.

Дослідивши вказані документи, а також обставини, викладені у поданій заяві, суд зазначає, що ліквідатором не обґрунтовано належними доказами наявності підстав для притягнення до субсидіарної відповідальності колишнього керівника боржника ОСОБА_3 .

Ліквідатором не доведено обставин того, що неможливість погашення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест" виникла саме внаслідок дій (бездіяльності) ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020р. у справі № 924/233/18).

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест" Аверкина В.В. від 23.01.2025р. про покладення на ОСОБА_3 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку із доведенням до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест", с.Нова Синявка Старосинявського району Хмельницької області та стягнення 6 632 064,85грн. не обгрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами та задоволенню не підлягає.

Керуючись п.2, ст.61 "Кодексу України з процедур банкрутства", ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У заяві ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест" Аверкина В.В. від 23.01.2025р. про покладення на ОСОБА_3 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку із доведенням до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест", с.Нова Синявка Старосинявського району Хмельницької області та стягнення 6 632 064,85грн. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 16.04.2025р. та підлягає оскарженню.

Повний текст ухвали буде складений у строк не більше п`яти днів з дня проголошення скороченої ухвали відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Відповідно до ч.1, ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.04.2025р.

Суддя Вибодовський О.Д.

Копії ухвали надіслати (рек. з повід): ліквідатору Аверкину В.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); ОСОБА_3 : АДРЕСА_4 ; Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (); Головне управління ДПС у Хмельницькій області (); Старосинявський районний центр зайнятості: 31400, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, смт. Стара Синява, вул. Івана Франка, 7; ТОВ "Недержавна виконавча служба": 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 60, оф. 211; ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України": 03038, м. Київ, вул. Ямська, 32.