ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"24" квітня 2025 р. Справа№ 910/8158/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Скрипки І.М.

Мальченко А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної митної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 (повний текст складено і підписано 28.03.2025)

у справі № 910/8158/24 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн»

до:

1) Державної митної служби України,

2) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області,

3) Закарпатської обласної прокуратури,

за участі:

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державна казначейська служба України,

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Закарпатська митниця

про стягнення 41 957 361,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшу» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної митної служби України, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про стягнення 41 957 361,02 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідачів (їхніх посадових осіб) щодо незаконного втручання у право власності позивача на товари, порушення відповідачами права позивача мирно володіти своїм майном (втраченими товарами), що полягає у неповерненні цих товарів (за відсутності будь-яких підстав для такого неповернення); незабезпеченні схоронності та втрату товарів після їхнього вилучення відповідачем 1 та під час перебування втрачених товарів під контролем відповідачів, зобов`язаних забезпечити схоронність цього майна.

Розмір шкоди позивач обраховує як суму вартості втраченого товару в розмірі 862 013,40 доларів США (без ПДВ), що станом на дату подання позову за офіційним курсом Національного банку України становить 34 943 782,00 грн., 6 872 392,52 грн. податкового зобов`язання з акцизного податку, сплаченого відповідно до ст.222 Податкового кодексу України, а також вартості виробництва акцизних марок у розмірі 141 186,50 грн., всього на суму 41 957 361,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/8158/24 позов задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн» 30 176 657 грн. 41 коп. майнової шкоди; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з Державної митної служби України в дохід Державного бюджету України 120 706 грн. 63 коп. судового збору; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в дохід Державного бюджету України 120 706 грн. 63 коп. судового збору; стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури в дохід Державного бюджету України 120 706 грн. 63 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 16.04.2025 повноважний представник Державної митної служби України через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у встановлений процесуальний строк подав апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/8158/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 справа № 910/8158/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Мальченко А.О., Скрипка І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/8158/24; справу призначено до розгляду на 06.05.2025 о 10:40.

23.04.2025 від представника позивача через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшло клопотання про залишення апеляційної скарги Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/8158/24 без руху.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що:

- апеляційна скарга Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/8158/24 не відповідає вимогам, визначеним у ст. 258 ГПК України, оскільки Державною митною служби України до апеляційної скарги не додано документа, що підтверджує сплату судового збору за подання апеляційної скарги;

- посилання Державної митної служби України на п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а також висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.05.2019 у справі № 904/2425/18, щодо застосування цієї норми, як на підставу звільнення від сплати судового збору, є безпідставним та недоречним, таким, що суперечить нормам права та актуальним висновкам Верховного Суду щодо їхнього застосування, оскільки вказана підстава для звільнення від сплати судового збору стосується лише позивача.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та врахувавши заперечення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для залишення апеляційної скарги без руху, оскільки Державною митною службою України, в порушення положень ч. 3 ст. 258 ГПК України, яка встановлює, що до апеляційної скарги, серед іншого, додаються докази сплати судового збору, до апеляційної скарги не додано документа про сплату судового збору, відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

В тексті апеляційної скарги апелянт зазначає, що ним не сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», пославшись висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.05.2019 у справі № 904/2425/18 щодо застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах, згідно з яким апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції по суті заявлених вимог, не оплачуються судовим збором, оскільки відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання позовної заяви, з якою звернувся позивач до господарського суду, не передбачено.

Колегія суддів вважає вказану позицію помилковою, з огляду на наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено об`єкти справляння судового збору, а у ч. 2 ст. 3 цього Закону визначено перелік процесуальних документів, за подання яких до суду судовий збір не сплачується.

Так, в п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення з позовною заявою) передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц викладено правову позицію про те, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Отже, позивачі, які згідно із ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору, підлягають такому звільненню також і у разі подання ними апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, про що зроблено правовий висновок у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 914/1748/17.

Водночас необхідність сплати судового збору у цих правовідносинах іншими учасниками судового процесу підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.11.2019 у справі № 906/770/17, згідно з якою на відповідача (відповідачів) не поширюються вимоги законодавства щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг у справах за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Отже, на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення з позовною заявою) від сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду та, відповідно, від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги звільняються виключно позивачі, а не інші учасники судового процесу.

Вказане свідчить про те, що, вимоги законодавства щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг у справах за вказаними позовами не поширюються на інших учасників процесу (така правова позиція також викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі об`єднаної палати від 05.11.2019 у справі № 906/770/17), тоді як вказану апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/8158/24 подано Державною митною службою, яка має статус відповідача у справі, на якого не поширюються положення ст. 3 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляцйіних скарг у справах за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної особі, зокрема, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

У ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У ч. 2 наведеної норми встановлені розміри ставок судового збору, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, апеляційних скарг у справі про банкрутство, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (підпункт 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

При цьому згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на вищевикладені приписи Закону України «Про судовий збір», а також те, що:

- скаржником рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог щодо скаржника;

- рішенням суду першої інстанції з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн» 30 176 657 грн. 41 коп. майнової шкоди. При цьому вказаним рішенням встановлено, що встановити, які дії відповідача 1, відповідача 2 чи відповідача 3 та в якій мірі спричинили настання наслідку у вигляді завданої позивачу шкоди, а відтак відповідачі відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України несуть солідарну відповідальність перед позивачем за завдані йому неправомірними діями відповідачів збитки (майнову шкоду),

сума судового збору, яка повинна бути сплачена заявником за подання даної апеляційної скарги, становить 543 179 грн. 83 коп. та розраховується наступним чином: 30 176 657 грн. 41 коп. (сума задоволених позовних вимог судом першої інстанції) * 1,5% (судовий збір першої інстанції) * 150% (при поданні апеляційної скарги) * 0,8 (коефіцієнт для пониження відповідного розміру ставки судового збору) = 543 179 грн. 83 коп.

У ч. 2 ст. 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

У свою чергу частина 1 ст. 174 ГПК України містить положення, відповідно до якого суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 11 ст. 176 ГПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 162, 164 та 172 цього кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.12.2023 у справі № 752/6166/17, Верховний суд враховує, що у ГПК України відсутня пряма норма про те, що господарський суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження керується ч. 11 ст. 176 ГПК України.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 2 ст. 281 ГПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №2-591/11 звернула увагу, що:

- інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві (п. 77 постанови);

- необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону (п. 78 постанови);

- суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні (п. 79 постанови);

- зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.06.2019 у справі №905/1956/15, від 27.11.2019 у справі №629/847/15-к, від 16.06.2020 у справі №922/4519/14, від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц (п. 80 постанови);

- тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (п. 81 постанови).

Вказана правова позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 11.10.2023 у справі №930/576/22, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними в ухвалах від 22.03.2023 у справі №910/22947/17, від 23.10.2023 у справі №922/5231/21 про можливість та необхідність залишення касаційної скарги без руху після відкриття касаційного провадження у справі.

Слід зауважити і на тому, що потреба сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, що визначає однією із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02) наголошується, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 19.06.2001 у справі «Kreuz v. Poland» (заява №28249/95) зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

Отже, колегія суддів вказує на наявність підстав для залишення апеляційної скарги Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/8158/24 без руху після відкриття апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана без додержання вимог, передбачених ч. 2 ст. 260 ГПК України на основі вищезазначених приписів процесуального законодавства з огляду на відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених порядку і розмірі (п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України).

Враховуючи те, що іншим відповідачам у цій справі надано десять днів для усунення аналогічних недоліків (надання доказів сплати судового збору), виходячи з основних засад (принципів) господарського судочинства, зокрема рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, колегія суддів вважає за необхідне надати Державній митній службі України такий саме строк для усунення недоліків, які іншим відповідачам, тобто десять днів.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до ч. 12 ст. 176 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Згідно з ч. 13 ст. 176 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 260 ГПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 174, 176 234, 258, 259, 260 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/8158/24 залишити без руху.

2. Надати Державній митній службі строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 543 179 грн. 83 коп. у встановленому порядку.

3. Попередити Державну митну службу, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дана апеляційна скарга буде залишена без розгляду.

4. Копію даної ухвали направити учасникам апеляційного провадження до відома за допомогою підсистеми "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до їх електронних кабінетів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню окремо без рішення суду.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді І.М. Скрипка

А.О. Мальченко