ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м.Дніпро Справа № 912/656/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чус О.В., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Агентство місцевих автомобільних доріг» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.07.2024 (суддя Закурін М.К.)

у справі № 912/656/24

за позовом - Державного підприємства «Агентство місцевих автомобільних доріг»

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелор Груп»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Мале приватне підприємство «Тарон»

про стягнення штрафу

ВСТАНОВИВ:

13.03.2024 ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» звернулося з позовом до ТОВ «Гелор Груп» про стягнення 699950 грн штрафу у зв`язку з недотриманням строку виконання підрядних робіт за договором № 37/21 від 22.03.2021.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.07.2024 у справі №912/656/24 позовні вимоги ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» задоволено. Зменшено розмір нарахованого штрафу на 90 % до суми 69 995 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелор Груп» на користь Державного підприємства «Агентство місцевих автомобільних доріг» 69 995 грн штрафу та 10 499,25 грн компенсації по сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Державним підприємством «Агентство місцевих автомобільних доріг» подано апеляційну скаргу, згідно якої просить змінити рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.07.2024 у справі № 912/656/24 в частині зменшення розміру нарахованого штрафу на 90% до 699 950 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелор Груп» кошти штрафних санкцій у розмірі 699 950,00 грн. на користь державного бюджету.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- Господарський суд Кіровоградської області надаючи оцінку неналежному виконанню ТОВ "Гелор Груп" умов договору підряду № 37/21 від 22 березня 2021 року (далі - договір) підійшов до вирішення цього питання саме з позиції яка склалася по відношенню до юридичних осіб публічного права. Однак, є очевидним та не потребує доказів той факт, що будь-які ремонтні роботи на дорозі перешкоджають пересуванню транспортних засобів, а отже чим більше тривають такі роботи, тим більше наноситься шкоди державі в особі місцевої громади, по території якої проходить відповідна дорога. Збільшення строків виконання ремонтних робіт шкодить невизначеному колу осіб шляхом від простого збільшення витрат на пальне і втрати часу, що фактично може як просто завдати певних незручностей населенню, так і негативно вплинути на підприємницьку діяльність у відповідному регіоні, не враховуючи можливої загрози життю людей, які потребують негайного лікування і переміщуються автомобілями швидкої допомоги до закладів охорони здоров`я;

- висловлювання суду про значний термін (близько трьох років) який пройшов з моменту неналежного виконання умов договору до фактичного подання позову, є також необ`єктивним та несправедливим. Державне підприємство звернулось з відповідним позовом саме у 2024 році через об`єктивні причини, а саме: через воєнний стан та через складний фінансовий стан підприємства внаслідок військової агресії та недостатнього фінансування через таку агресію, що в свою чергу спричинило відсутність коштів на судовий збір;

- висловлювання Господарського суду про те, що штраф у правовідносинах, які є предметом розгляду даної справи, не виконує функцію стимулювання до виконання господарського зобов`язання, не направлений на компенсацію майнових втрат, а фактично є способом отримання додаткового доходу у договірних правовідносинах, є несправедливим та свідчить про формальний підхід суду до розгляду даної справи, адже в прохальній частині позовної заяви вказано, що кошти штрафних санкцій у розмірі 699 950,00 грн. зараховуються на користь державного бюджету, тобто ці кошти не можуть вважатись додатковим доходом.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

30.09.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу позивача залишити без задоволення.

07.10.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засідання 15.04.2025 брав участь представник відповідача. Позивач та третя особа, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданої ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Жодних доповнень до апеляційної скарги протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги заяву позивача про розгляд справи за його відсутності та необхідність дотримання розумних строків провадження, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без представників позивача та третьої особи.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення оскаржуваного рішення без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.03.2021 ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг», як замовник, уклало з ТОВ «Гелор Груп», як виконавцем, договір підряду № 37/21 (а.с. 7-13) щодо виконання робіт з поточного ремонту автомобільної дороги.

За умовами договору, які впливають на вирішення спору;

- ціна договору становить 13 999 000 грн (пункт 3.1.);

- загальний термін виконання робіт визначено у Календарному графіку робіт додаток № 1 до договору (пункт 5.1);

- для продовження строків виконання робіт виконавець зобов`язаний повідомити замовника про виникнення обставин, які зумовлюють необхідність продовження і надати обґрунтування нових термінів виконання робіт не пізніше наступного робочого дня, коли виконавцю стало відомо про це; замовник повинен розглянути обґрунтування виконавця, запитати у нього, за необхідності, додаткову інформацію та ухвалити відповідне рішення і сповістити про нього виконавця; обставинами, які перешкоджають виконання робіт у встановлені строки, що не залежать від виконавця і дають йому право на перегляд цих строків, є обставини: непереборної сили; за які відповідає замовник; виникнення обставин непереборної сили, що можуть вплинути на строки виконання робіт; письмове повідомлення замовника про призупинення виконання робіт у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування; при виникнення обставин непереборної сили строки виконання робіт переносяться на час дії обставин, із урахуванням часу на відновлення робіт; перегляд строків виконання робіт по видам робіт у межах строку дії договору оформлюється змінами до Календарного графіку виконання робіт (пункт 5.1.);

- виконавець може залучити інші субпідрядні організації (пункт 5.5.1.);

- приймання робіт, наданих субпідрядниками, здійснює виконавець (пункт 5.5.2.);

- замовник зобов`язаний приймати виконані роботи згідно з актом прийняття виконаних робіт (пункт 6.1.2.);

- виконавець погоджується, що замовник має право стягнути з нього штраф у розмірі 5 % ціни договору у разі недотримання кінцевого строку виконання робіт відповідно до Календарного графіку (пункт 7.1.1.);

- виконавець може подавати акти виконаних робіт, що по об`єктивним причинам не були подані, протягом місяця після виконання робіт (пункт 7.1.2.);

- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епізоотія, війна тощо) (пункт 8.1.);

- сторона, яка не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили повинна не пізніше трьох робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (пункт 8.2.);

- доказом виникнення обставин непереборної сили та строком їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними палатами або іншим компетентним органом відповідно до чинного законодавства (пункт 8.4.);

- договір уважається укладеним з моменту його підписання і діє до 31.12.2021 (пункт 11.1.).

Як слідкує з додатку до договору Календарного графіка надання послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги датою початку робіт є 01.04.2021, а датою закінчення 31.05.2021 (а.с. 15).

29.03.2021 ТОВ «Гелор Груп», діючи у якості генерального підрядника, уклало з МПП «Тарон», як субпідрядником, договір субпідряду № 29/03/2021-1 (а.с. 78-80), за умовами якого субпідрядник повинен був виконати роботи з поточного ремонту автомобільної дороги, які передбачені договором підряду № 37/21. У пункті 4.1. договору його учасники погодили, що термін виконання робіт становить 60 календарних днів з моменту підписання договору.

У межах договору субпідряду ТОВ «Гелор Груп» та МПП «Тарон» склали Календарний графік надання послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги, за яким датою початку робіт є 01.04.2021, а датою закінчення 31.05.2021 (а.с. 80 на зв.).

28.05.2021 МПП «Тарон» надіслало ТОВ «Гелор Груп» листа за вих. № 2 (а.с. 182), у якому висловилося про необхідність продовження терміну виконання робіт на 30 календарних днів до 30.06.2021, у зв`язку із затяжними дощами.

У свою чергу, у той же день (28.05.2021) ТОВ «Гелор Груп» надіслало ДП «Агенство місцевих автомобільних доріг» листа за вих. № 28 (а.с. 184), у якому висловилося про необхідність продовження терміну виконання робіт на 30 календарних днів до 30.06.2021, у зв`язку із затяжними дощами. З листом ТОВ «Гелор Груп» надіслало пропозицію про зміну Календарного графіка виконання робіт. Зокрема, за його змістом (а.с. 185) ТОВ «Гелор Груп» датою початку робіт є 01.04.2021, а датою закінчення 30.06.2021.

Відповідно до Загального журналу робіт з поточного ремонту автомобільної дороги за договором субпідряду (а.с. 200- 219) виконання робіт розпочате 01.04.2021, а їх закінчено - 22.07.2021.

Як слідує з актів приймання виконаних будівельних робіт вони виконані:

- за актом № 1 за червень 2021 року від 01.06.2021 на суму 9 540,08 грн (а.с. 98-100);

- за актом № 2 за червень 2021 року від 01.06.2021 на суму 5 241 675,46 грн (а.с. 103-106);

- за актом № 3 за вересень 2021 року від 06.09.2021 на суму 7 945 463,11 грн (а.с. 118-126);

- за актом № 4 за жовтень 2021 року від 22.10.2021 на суму 236 741,54 грн (а.с. 109-114).

За обрахунками ДП «Агенство місцевих автомобільних доріг» у зв`язку з несвоєчасним виконанням робіт штраф за пунктом 7.1.1. договору складає 699 950 грн, виходячи із розрахунку: 13 999 000 грн х 5 % = 699 950 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» правомірно нарахувало 699 950 грн штрафу, проте наявні підстави для зменшення його на 90%.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

13.03.2024 ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» звернулося з позовом до ТОВ «Гелор Груп» про стягнення 699 950 грн штрафу у зв`язку з недотриманням строку виконання підрядних робіт за договором № 37/21 від 22.03.2021. Зокрема, по договору ТОВ «Гелор Груп», діючи у якості підрядника, повинне було виконати роботи до 31.05.2021, але завершило їх виконання лише у жовтні 2021 року. ТОВ «Гелор Груп» зверталося до нього з пропозицією про продовження терміну виконання робіт, але вона не була реалізована у відповідні зміни до договору, а тому воно повинне було виконати роботи у визначений договором строк. У зв`язку з несвоєчасним виконанням договору ТОВ «Гелор Груп» повинне сплатити штраф, який обрахований за пунктом 7.1.1. договору, у розмірі 5 % ціни договору.

ТОВ «Гелор Груп» позовні вимоги не визнало та зазначило, що:

- роботи за договором виконало несвоєчасно через наявність несприятливих погодних умов (тривалих дощів у травні 2021 року);

- безпосередньо ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» не виконало умови пунктів 5.1.1 та 5.2.1. договору за наслідками його звернення про відтермінування строку виконання робіт через погодні умови, а тому роботи виконані без прострочення строку;

- у договорі строк його дії визначений до 31.12.2021, у зв`язку з чим роботи виконані у межах відповідного періоду;

- нарахований штраф є значним та підлягає зменшенню, оскільки будь-яких збитків ДП «Агенство місцевих автомобільних доріг» не завдано.

МПП «Тарон» надало пояснення та вказало, що:

- уклало з ТОВ «Гелор Груп» договір субпідряду, у межах якого здійснювало виконання робіт, які є предметом договору підряду, укладеного між ДП «Агенство місцевих автомобільних доріг» та ТОВ «Гелор Груп»;

- у травні 2021 року погодні умови перешкоджали виконанню робіт, а тому воно звернулося до ТОВ «Гелор Груп» з листом про відтермінування строку завершення робіт, проте відповідне звернення не було реалізоване;

- хоча акти виконаних робіт були підписані пізніше, усі обумовлені роботи виконані у червні 2021 року, а тому пропуск строку не є значним, а затягування з підписанням актів пов`язане з діями ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» та ТОВ «Гелор Груп» і не залежали від нього.

Установлені судом обставини свідчать про виникнення між Сторонами майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між ними, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір підряду.

Так, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1 статті 837 ЦК України).

Отже, у контексті спірних правовідносин обов`язком ТОВ «Гелор Груп» є виконання підрядних робіт на замовлення ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг».

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 ЦК України).

Зокрема, відповідний строк виконання робіт сторонами визначений у пункті 5.1. договору та Календарному графіку виконання робіт, а саме до 31.05.2021.

У договорі (пункт 5.1.1.) сторони також визначили можливість продовження строку виконання робіт у разі об`єктивних обставин. Проте, таке продовження пов`язали із необхідністю дотримання процедури узгодження (пункт 5.1.2), а саме шляхом звернення до замовника підрядника про необхідність продовження та прийняття замовником відповідного рішення і повідомлення про нього підрядника. При цьому перегляд строків оформлюється змінами до календарного графіку виконання робіт.

У цьому контексті Суд установив, що ТОВ «Гелор Груп» звернулося до ДП «Агенство місцевих автомобільних доріг» з відповідним зверненням про продовження строку виконання робіт до 30.06.2021 (лист № 28/05/21-1 від 28.05.2021) та додало до нього запропоновані зміни до Календарного графіку, проте ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» належного реагування не виявило та запропоновані зміни не погодило.

З цього слідує, що сторони не погодили у межах дії договору іншого строку виконання робіт.

У зв`язку із визначенням у договорі строку виконання робіт ТОВ «Гелор Груп» зобов`язане було виконати їх до 31.05.2021.

При цьому твердження ТОВ «Гелор Груп» про можливість виконання робіт у межах загального строку дії договору у незалежності від визначення строку виконання робіт конкретною датою є помилковими, оскільки строк виконання робіт не є тотожним строку дії договору.

Зокрема, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України).

У свою чергу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Отже, строк виконання зобов`язання за своєю юридичною природою відрізняється від строку дії договору.

З наявних у справі доказів, а саме актів приймання виконаних будівельних робіт №№ 1, 2, 3, 4, Загального журналу робіт та листів №№ 2, 28 вбачається, що як субпідрядник МПП «Тарон», так і генеральний підрядник - ТОВ «Гелор Груп» не виконали роботи у межах наведеного строку. Так, за журналом роботи виконані 22.07.2021, а безпосередньо акти виконаних робіт підписані 01.06.2021, 06.09.2021 та 22.10.2021.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано установив, що ТОВ «Гелор Груп» не дотрималося строку виконання зобов`язання у визначений договором строк.

Варто зауважити, що своєчасне та належне виконання зобов`язань за договором складає, з-поміж іншого, основу правопорядку у сфері господарювання. Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 ГК України). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2 статті 193 ГК України).

Поряд з цим, законодавством допускаються деякі відступи від наведеного загального правила виконання зобов`язань.

Так, положеннями статей 847 та 848 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник зобов`язується своєчасно попередити замовника про наявність обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи (пункту 3 статті 847 ЦК України). У свою чергу, якщо замовник, незважаючи на своєчасне попередження з боку підрядника, у відповідний строк не змінить вказівок про спосіб виконання роботи або не усуне інших обставин, що загрожують якості або придатності результату роботи, підрядник має право відмовитися від договору підряду та право на відшкодування збитків (частина 1 статті 848 ЦК України).

У межах договору сторони у пункті 5.1.2. передбачили відповідну можливість повідомлення підрядником замовника про наявність обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості та придатності результату роботи.

Як вже було зазначено, ТОВ «Гелор Груп» звернулося до ДП «Агенство місцевих автомобільних доріг» з листом № 28/05/21-1 від 28.05.2021, в якому вказало про неможливість дотримання строку виконання робіт через затяжні дощі, а тому мало право на відмову від подальшого виконання робіт у визначений договором строк. Проте, незважаючи на відсутність відповіді від ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» на це звернення, воно не відмовилося від виконання, а тому фактично втратило право посилатися на неможливість виконання договору у визначений ним строк.

Водночас, за умовами пункту 8.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили. Але, за пунктом 8.4 договору доказами виникнення обставин непереборної сили та строком їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними палатами або іншим компетентним органом відповідно до чинного законодавства.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю (частина 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відтак, у межах договірних відносин можуть існувати обставини, за які кожна сторона не відповідає, та які впливають на можливість виконання договору, але вони підлягають підтвердженню виключно сертифікатом Торгово-промислової палати України, або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат. У зв`язку з цим, належним доказом у справі про наявність непереборної сили є відповідний сертифікат.

Проте, ТОВ «Гелор Груп» не надало належного документа, а тому не довело наявність непереборної сили, яка впливала б на несвоєчасність виконання умов договору в частині дотримання строку виконанні робіт.

Згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина 1 статті 216 ГК України визначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 549 ЦК України конкретизує визначення таких штрафних санкцій, а саме за частиною 2 штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування неустойки надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У пункті 7.1.1 договору Сторони обумовили можливість застосування штрафу у випадку несвоєчасності виконання зобов`язання з виконання робіт, а тому відповідна штрафна санкція мала певну мету - стимулювати ТОВ «Гелор Груп» до своєчасного виконання робіт як у моменту укладення договору, так і у період виконання зобов`язань; за його допомогою забезпечувалися права ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання в обумовлений строк; вони стягується по факту неналежного виконання зобов`язання, трансформуючись у міру цивільно-правової відповідальності.

Господарський суд перевірив нараховані ДП «Агентство місцевих автомобільних доріг» штрафні санкції у сумі 699 950 грн та констатував, що їх нарахування є правильним виходячи із розрахунку: 13 999 000 грн (загальна сума договору) х 5 % (розмір штрафу) = 699950 грн (сума штрафу).

Щодо зменшення судом штрафних санкцій на 90%.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Норма ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (постанова Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц).

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №910/437/22, від 13.07.2022 у справі № 925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18).

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №914/1517/18).

Положення статей 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26. постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 902/317/22).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Так, суд першої інстанції надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, прийняв до уваги:

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем: виконання робіт з ремонту дороги в повному обсязі з незначним пропуском строку;

- поведінку винної сторони: відповідач умисно не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором та повідомляв позивача про неможливість вчасно виконати зобов`язання через незалежні від нього обставини;

- причини з яких відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання;

- відсутність претензій по якості виконаних робіт та щодо строків виконання робіт у період їх прострочення;

- відсутність збитків від недотримання строку виконання робіт з ремонту дороги;

- основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання, при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- обставини нарахування штрафу виходячи від загальної ціни договору, хоча роботи виконані були на меншу суму

та зменшив заявлений до стягнення з відповідача штраф на 90% до розміру 69 995,00 грн.

Поряд з цим, щодо посилання апелянта на те, що Господарський суд Кіровоградської області надаючи оцінку неналежному виконанню ТОВ "Гелор Груп" умов договору підряду № 37/21 від 22 березня 2021 року (далі - договір) підійшов до вирішення цього питання саме з позиції яка склалася по відношенню до юридичних осіб публічного права. Однак, є очевидним та не потребує доказів той факт, що будь-які ремонтні роботи на дорозі перешкоджають пересуванню транспортних засобів, а отже чим більше тривають такі роботи, тим більше наноситься шкоди державі в особі місцевої громади, по території якої проходить відповідна дорога. Збільшення строків виконання ремонтних робіт шкодить невизначеному колу осіб шляхом від простого збільшення витрат на пальне і втрати часу, що фактично може як просто завдати певних незручностей населенню, так і негативно вплинути на підприємницьку діяльність у відповідному регіоні, не враховуючи можливої загрози життю людей, які потребують негайного лікування і переміщуються автомобілями швидкої допомоги до закладів охорони здоров`я; то колегія суддів визнає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Позивач не представив суду доказів заподіяння йому несвоєчасним виконанням ремонтних робіт відповідачем збитків. Фактично твердження скаржника зводяться до припущення щодо шкоди завданої відповідачем такими діями абсолютному колу осіб, без жодного документального підтвердження таким твердженням. При цьому апелянтом не надано суду й доказів звернення до нього з претензіями чи вимогами щодо несвоєчасного виконання робіт з ремонту дороги, як і будь-яких стягнень з цього приводу, що спричинили б йому збитки.

Тезис скаржника про те, що порушення з боку ТОВ «Гелор Груп» строків виконання підрядних робіт за договором підряду № 37/21 від 22.03.2021 р. нібито призвело або могло призвести до завдання шкоди державі, також є помилковим, оскільки, у даній справі мова про неповноту або неналежну якість робіт не йде.

Так само колегія суддів відхиляє аргументи апелянта про те, що висловлювання суду про значний термін (близько трьох років) який пройшов з моменту неналежного виконання умов договору до фактичного подання позову, є також необ`єктивним та несправедливим. Державне підприємство звернулось з відповідним позовом саме у 2024 році через об`єктивні причини, а саме: через воєнний стан та через складний фінансовий стан підприємства внаслідок військової агресії та недостатнього фінансування через таку агресію, що в свою чергу спричинило відсутність коштів на судовий збір.

Слід зауважити, що відсутність судового збору для подання позову не пояснює пасивну поведінку позивача щодо незвернення до відповідача з претензіями та вимогами після прострочення строку виконання робіт і останній не здійснював відповідних дій впродовж більше ніж 2 роки після фактичного завершення виконання робіт. В даному випадку тривалість названого вище проміжку між прийняттям виконаних робіт та зверненням до суду свідчить про достатність часу у замовника робіт для ретельного виявлення можливого негативного впливу прострочення строків виконання робіт на інтереси замовника. Як вже було зазначено вище, доказів існування жодного подібного негативного впливу позивачем суду не надано. При цьому воєнний стан триває і досі, однак зверненню позивача до суду з позовом у даній справі це не завадило, а доказів відсутності у позивача фінансових можливості сплати судового збору за подачу цього позову у 2022-2023 роках суду не представлено.

В постанові від 08.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика палата Верховного Суду зазначила таке: за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Правова позиція Верховного Суду щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (пункт 13 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 918/289/19 зазначив, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У даній справі господарським судом, з урахуванням доводів позивача та заперечень відповідача було зменшено заявлені до стягнення штрафні санкції на 90%.

Зменшуючи розмір штрафу на 90% суд належно обґрунтував підстави і розмір такого зменшення, врахував обставини справи, причини несвоєчасного виконання зобов`язання і ступінь його виконання, баланс та інтереси сторін.

Таким чином, враховуючи те, що зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки - є прерогативою суду, яке реалізується ним на власний розсуд, виходячи з системного та комплексного аналізу всіх фактичних обставин справи та поданих сторонами доказів, апеляційний суд вважає обґрунтованим та справедливим зменшення місцевим господарським судом розміру неустойки на 90 відсотків до 69 995,00 грн, з огляду на загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), вищезазначені обставини щодо фінансового стану сторін, їх інтересів, ступеня виконання зобов`язання відповідачем, причин несвоєчасного виконання зобов`язання та виходячи з основної мети інституту неустойки, яка полягає у стимулюванні боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача, тобто мова йде про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності.

За таких умов, судом відхиляються відповідні доводи апеляційної скарги як необґрунтовані.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їх належну правову оцінку.

Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ними в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.07.2024 у справі № 912/656/24.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на її заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Агентство місцевих автомобільних доріг» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.07.2024 у справі №912/656/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.07.2024 у справі №912/656/24 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Агентство місцевих автомобільних доріг».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 22.04.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.В. Чус

Суддя А.Є. Чередко