РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025Справа № 910/12734/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Яременко Т.Є., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Київської міської ради

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення

Представники:

від позивача: Павлов Р.В.;

від відповідача: Тацишина О.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі- відповідач) про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.08.2024 № 60/110-р/к у справі № 385/60/55-рп/к.24.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.11.2024. Зокрема, зобов`язано Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України надати суду у строк до 20.11.2024 копії матеріалів справи № 385/60/55-рп/к.24 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" на електронному носії.

15.11.2024 до суду надійшли відзиви Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на позовну заяву, в яких відповідач, зокрема зазначає, що Відділення не ставило під сумнів повноваження органу місцевого самоврядування в частині розроблення, затвердження та виконання міських цільових програм - Київської міської ради. У даному випадку йдеться про те, що реалізація Київською міською радою відповідних повноважень не має призводити до надання окремим суб`єктам господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів. Відділення також вказує, що позивачем не надано до суду, разом з позовом жодних документів на підтвердження визначення в цілому виконавцями/співвиконавцями заходів міських цільових програм у місті Києві суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та на підставі проведення відповідного конкурсного відбору.

Крім того, у відзивах на позовну заяву Відділення просить суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву разом із додатками до нього, залучивши його до матеріалів справи.

Також, 15.11.2024 через відділ автоматизованого документообігу суду від Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2024 надійшли матеріали антимонопольної справи № 385/60/55-рп/к.24 на електронному носії.

20.11.2024 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, в якому у зв`язку із пропуском відповідачем строку на подання відзиву на позовну заяву, просить суд залишити без розгляду відзив Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на позовну заяву.

Підготовче засідання призначене на 21.11.2024 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Щербакова С.О. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 призначено підготовче судове засідання на 16.01.2025.

У підготовчому засіданні 16.01.2025, розглянувши заявлене у відзиві клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та клопотання позивача про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, суд поновив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та, враховуючи поновлення судом Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України строку на для подання відзиву на позовну заяву, суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву (мотиви викладені в ухвалі суду від 06.02.2025).

Також, у підготовчому засіданні 16.01.2025 оголошено перерву до 06.02.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/12734/24 призначено на 13.03.2025.

У судовому засіданні 13.02.2025 оголошено перерву до 27.03.2025.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі ухвалено за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.03.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.08.2024 Адміністративною колегією Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 60/110-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі № 385/60/55-рп/к.24, яким визнано дії Київської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 12.11.2019 № 65/7638 «Про внесення змін до Порядку розроблення, затвердження та виконання міських цільових програм у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 29.10.2009 № 520/2589», в частині викладення вказаного порядку в новій редакції, яким передбачено умови визначення співвиконавцями міських цільових програм у місті Києві, зокрема, підприємств, установ, організацій виключно комунальної власності територіальної громади міста Києва або господарських товариств, у статутному капіталі яких є частка комунальної власності територіальної громади міста Києва, та без проведення конкурсного відбору, що не відповідає положенням Закону України «Про державні цільові програми» в частині виконання державних цільових програм щодо визначення виконавців таких програм на конкурсних засадах, порушенням, передбаченим частиною першою статті 15 та пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які можуть призвести до обмеження конкуренції на ринках, на яких здійснюється закупівля послуг та робіт з реалізації відповідної цільової програми в м. Києві (п. 1 резолютивної частини рішення Відділення).

Зобов`язано Київську міську раду у двомісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 цього рішення, про що письмово повідомити Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів (п. 2 резолютивної частини рішення Відділення).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, зокрема зазначає, що оскаржуване рішення Відділення є неправомірним і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки затвердження програм соціально економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування є виключною компетенцією міських рад. Також позивач зазначає, що відсутні нормативно-правові акти, які визначають засади розроблення та виконання міських цільових програм, тож, за твердження позивача Київська міська рада керуючись Конституцією України та виключною компетенцією міських рад щодо затвердження програм соціально економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування та дискреційних повноважень прийняла законне та обгрунтоване рішення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів, а щодо розгляду та вирішення справ про надання дозволів та висновків на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання - також з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру".

Згідно ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено у п. 1 розділу ІІI Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 06.05.1994 за №90/299 (у редакції розпорядження АМК від 29.06.1998 №169-р) (зі змінами та доповненнями) (далі - Порядок розгляду заяв і справ), доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 4 розділу VІІI Порядку розгляду заяв і справ, у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення, обґрунтування розміру штрафу та спростування заперечень, наданих особами, які беруть участь у справі, до подання з попередніми висновками у справі (у разі їх наявності). Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та статтею 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в антимонопольній справі є Київська міська рада - орган місцевого самоврядування, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вид діяльності за КВЕД 84.11 Державне управління загального характеру.

Частиною третьою статті 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією, цим та іншими підзаконними актами.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Спеціальний статус міста Києва як столиці України, особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті відповідно до Конституції України та законів України визначено, зокрема, Законом України «Про столицю України - місто-герой Київ».

Система місцевого самоврядування у місті Києві визначена статтею 7 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада входить до системи місцевого самоврядування.

Крім того, згідно із статтею 2 Закону України «Про захист економічної конкуренції» цим законом регулюються відносини, зокрема, органів місцевого самоврядування із суб`єктами господарювання, у зв`язку з економічною конкуренцією.

Тож, сфера застосування Закону України «Про захист економічної конкуренції» поширюється на відносини Київської міської ради із суб`єктами господарювання.

Засади розроблення, затвердження та виконання державних цільових програм, визначає Закон України «Про державні цільові програми».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні цільові програми» державна цільова програма - це комплекс взаємопов`язаних завдань і заходів, які спрямовані на розв`язання найважливіших проблем розвитку держави, окремих галузей економіки або адміністративно-територіальних одиниць, здійснюються з використанням коштів Державного бюджету України та узгоджені за строками виконання, складом виконавців, ресурсним забезпеченням.

Державні цільові програми поділяються на: - загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального, національно-культурного розвитку, охорони довкілля (далі - загальнодержавні програми) - це програми, які охоплюють всю територію держави або значну кількість її регіонів, мають довгостроковий період виконання і здійснюються центральними та місцевими органами виконавчої влади; - інші програми, метою яких є розв`язання окремих проблем розвитку економіки і суспільства, а також проблем розвитку окремих галузей економіки та адміністративнотериторіальних одиниць, що потребують державної підтримки.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державні цільові програми» метою розроблення державних цільових програм є сприяння реалізації державної політики на пріоритетних напрямах розвитку держави, окремих галузей економіки та адміністративнотериторіальних одиниць; забезпечення концентрації фінансових, матеріально-технічних, інших ресурсів, виробничого та науково-технічного потенціалу, а також координації діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій для розв`язання найважливіших проблем.

Державна цільова програма розробляється за сукупності таких умов: існування проблеми, розв`язання якої неможливе засобами територіального чи галузевого управління та потребує державної підтримки, координації діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування; відповідності мети програми пріоритетним напрямам державної політики; необхідності забезпечення міжгалузевих і міжрегіональних зв`язків технологічно пов`язаних галузей та виробництв; наявності реальної можливості ресурсного забезпечення виконання програми.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державні цільові програми» за своєю спрямованістю, державні цільові програми поділяються на:

- економічні, що спрямовані на розв`язання комплексних галузевих і міжгалузевих проблем виробництва, підвищення його ефективності та якісних характеристик, забезпечення ресурсозбереження, створення нових виробництв, розвиток виробничої кооперації;

- наукові, метою яких є забезпечення виконання фундаментальних досліджень у галузі природничих, суспільних і технічних наук;

- науково-технічні, що розробляються для розв`язання найважливіших науковотехнічних проблем, створення принципово нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, іншої наукоємної та конкурентоспроможної продукції;

- соціальні, що передбачають розв`язання проблем підвищення рівня та якості життя, проблем безробіття, посилення соціального захисту населення, поліпшення умов праці, розвиток охорони здоров`я та освіти;

- національно-культурні, спрямовані на розв`язання проблем національно-культурного розвитку, збереження національно-культурної спадщини, задоволення інтелектуальних та духовних потреб людини;

- екологічні, метою яких є здійснення загальнодержавних природоохоронних заходів, запобігання катастрофам екологічного характеру та ліквідація їх наслідків;

- оборонні, що розробляються з метою посилення обороноздатності держави;

- правоохоронні, спрямовані на забезпечення правоохоронної діяльності, боротьби із злочинністю та державної безпеки;

- з питань розвідувальної діяльності, з питань посилення розвідувальних спроможностей держави. Державні цільові програми можуть бути спрямовані на розв`язання інших проблем, у тому числі регіонального розвитку, що мають державне значення.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про державні цільові програми» основними стадіями розроблення та виконання державної цільової програми є: ініціювання розроблення державної цільової програми, розроблення та громадське обговорення концепції програми; схвалення концепції програми та прийняття рішення щодо розроблення проекту програми, визначення державного замовника та строків її розроблення; розроблення проекту програми - визначення заходів і завдань, що пропонуються для включення до неї, а також обсягів і джерел фінансування; стратегічна екологічна оцінка у випадках, визначених Законом України «Про стратегічну екологічну оцінку»; державна експертиза проекту програми; погодження та затвердження програми; проведення конкурсного відбору виконавців заходів і завдань програми; організація виконання заходів і завдань програми, здійснення контролю за їх виконанням; підготовка та оцінка щорічних звітів про результати виконання програми, а в разі потреби - проміжних звітів; підготовка та опублікування в офіційних друкованих виданнях заключного звіту про результати виконання програми.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про державні цільові програми» державна цільова програма виконується шляхом здійснення її заходів і завдань органами державної влади, а також виконавцями, передбаченими цією програмою.

Державний замовник самостійно здійснює заходи і завдання, передбачені державною цільовою програмою, або за необхідності укладає договір (контракт) в порядку, встановленому законодавством.

Виконавцями державної цільової програми можуть бути підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що визначаються державним замовником для виконання заходів і завдань програми на конкурсних засадах.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про державні цільові програми» передбачено, що розроблення та виконання державної цільової програми здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 106 затверджено Порядок розроблення та виконання державних цільових програм (далі - Порядок № 106).

Відповідно до пункту 37 Порядку № 106 виконавцями заходів державних цільових програм можуть бути підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Згідно з абзацом першим пункту 38 Порядку № 106 відбір виконавців заходів програми здійснюється відповідно до Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» (втратив чинність з 02.04.2008).

Відповідно до пункту 39 Порядку № 106 для кожного заходу може бути визначено кілька виконавців.

Згідно із пунктом 22 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.

Так, розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 18.04.2024 № 60/55-рп/к розпочато розгляд Справи за ознаками вчинення Радою порушення, передбаченого частиною першою статті 15 та пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які можуть призвести до обмеження конкуренції на ринках, на яких здійснюється закупівля послуг та робіт з реалізації відповідної цільової програми у м. Києві.

Листом від 22.04.2024 № 60-02/1696е (вх. Ради від 23.04.2024 № 08/15538) Раді направлено копію розпорядження про початок розгляду справи № 385/60/55-рп/к.24.

За змістом ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються: 1) встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товарів; 2) обмеження виробництва, ринків товарів, техніко-технологічного розвитку, інвестицій або встановлення контролю над ними; 3) розподілу ринків чи джерел постачання за територіальним принципом, асортиментом товарів, обсягом їх реалізації чи придбання, за колом продавців, покупців або споживачів чи за іншими ознаками; 4) спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів; 5) усунення з ринку або обмеження доступу на ринок (вихід з ринку) інших суб`єктів господарювання, покупців, продавців; 6) застосування різних умов до рівнозначних угод з іншими суб`єктами господарювання, що ставить останніх у невигідне становище в конкуренції; 7) укладення угод за умови прийняття іншими суб`єктами господарювання додаткових зобов`язань, які за своїм змістом або згідно з торговими та іншими чесними звичаями в підприємницькій діяльності не стосуються предмета цих угод; 8) суттєвого обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин.

Як вбачається з матеріалів антимонопольної справи, Північним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України у зв`язку з надходженням листа Офісу Генерального прокурора від 21.12.2023 № 12/1/1-105340ВИХ-23 12/1/1-45006-23 (доручення Антимонопольного комітету України від 25.12.2023 № 9-01/15252; вх. Відділення від 27.12.2023 № 60-01/4240) та на виконання доручення Антимонопольного комітету України від 04.01.2024 № 13-/1 (вх. Відділення від 04.01.2024 № 60-01/3К) здійснювався державний контроль за дотриманням Київською міською радою (Київською міською державною адміністрацією) (далі - Рада) вимог законодавства про захист економічної конкуренції у зв`язку із прийняттям рішення від 07.10.2021 № 2727/2768, яким затверджено Міську цільову програму використання та охорони земель міста Києва на 2022 - 2025 роки (далі - Програма).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 25 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» органи місцевого самоврядування та органи виконавчої влади міста Києва в межах своєї компетенції, встановленої законодавством України, забезпечують, зокрема, участь органів виконавчої влади та місцевого самоврядування області в розробленні та реалізації спільних проектів, цільових програм розвитку тощо

Так, Рішенням Київської міської ради від 12.11.2019 № 65/7638 внесено зміни до Порядку розроблення, затвердження та виконання міських цільових програм у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 29.10.2009 № 520/2589, виклавши його в новій редакції (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 1 розділу I Порядку цей порядок розроблено відповідно до основних принципів розроблення державних цільових програм, визначених у Законі України «Про державні цільові програми», Бюджетного кодексу України, а також з урахуванням положень Стратегії розвитку міста Києва до 2025 року, затвердженої рішенням Київської міської ради від 15.12.2011 № 824/7060 (у редакції рішення Київської міської ради від 06.07.2017 № 724/2886).

Порядок розроблено з метою встановлення єдиного порядку розроблення міських цільових програм у місті Києві, моніторингу та звітності про їх виконання (пункт 2 розділу I Порядку).

За визначенням термінів, наведених у пункті 3 розділу I Порядку, зокрема:

- міська цільова програма (далі - програма) - це сукупність взаємопов`язаних завдань і заходів, узгоджених за строками та ресурсним забезпеченням з усіма задіяними виконавцями, спрямованих на розв`язання найактуальніших проблем розвитку міста Києва, або окремих галузей економіки чи соціальної сфери міста, реалізація яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, бюджету міста Києва та інших джерел фінансування, передбачених законодавством України, і є середньостроковим інструментом досягнення цілей Стратегії розвитку міста Києва та інших стратегічних документів;

- завдання програми - сукупність конкретних заходів, які планується здійснити протягом певного періоду і які повинні забезпечити досягнення цілей програми;

- заходи програми - конкретні дії, спрямовані на виконання завдань програми, з визначенням необхідних для їх реалізації обсягів та джерел фінансування, відповідальних виконавців і співвиконавців;

- розробник проєкту програми - профільний структурний підрозділ виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) самостійно або спільно з іншим ініціатором розроблення програми;

- відповідальний виконавець програми - профільний структурний підрозділ виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на реалізацію основних або всіх заходів програми, та реалізовує заходи програми;

- співвиконавець програми - структурний підрозділ виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районна в місті Києві державна адміністрація, територіальний орган центрального органу виконавчої влади, підприємство, установа, організація комунальної власності територіальної громади міста Києва або господарське товариство, у статутному капіталі якого є частка комунальної власності територіальної громади міста Києва, який реалізовує або бере участь у реалізації певних заходів програми, а також є підзвітним відповідальному виконавцю програми під час її виконання.

Відповідно до пункту 4.2.1 розділу I Порядку паспорт програми готується за формою згідно з додатком 1 до Порядку і повинен містити у стислому вигляді загальну характеристику програми (назву, мету, оперативні цілі, визначені Стратегією розвитку міста Києва та іншими стратегічними документами, на досягнення яких спрямована програма, посилання на розпорядчий документ про підготовку проєкту програми, розробника проєкту програми, відповідального виконавця та співвиконавців програми, строки виконання, обсяги та джерела фінансування загальні та за роками виконання програми).

Згідно з пунктом 4.5 розділу III Порядку відповідальний виконавець програми щороку здійснює обґрунтовану оцінку результатів виконання програми та, у разі потреби, розробляє пропозиції щодо доцільності продовження тих чи інших заходів, включення додаткових заходів і завдань, уточнення результативних показників та індикаторів програми, обсягів і джерел фінансування, переліку співвиконавців, строків виконання програми та окремих її завдань і заходів тощо.

Тож, як зазначено Відділенням в оскаржуваному рішенні, всупереч вимогам чинного законодавства положеннями Порядку не передбачено, що виконавцями/співвиконавцями заходів міських цільових програм у місті Києві можуть бути, зокрема, суб`єкти господарювання незалежно від форм власності, визначені на конкурсних засадах.

Наслідком наведеної обставини, за висновком Відділення, є факти визначення Київською міською радою співвиконавцями міських цільових програм у місті Києві суб`єктів господарювання комунальної форми власності не на конкурсних засадах.

Так, рішенням Київської міської ради від 07.10.2021 № 2727/2768 затверджено Міську цільову програму використання та охорони земель міста Києва на 2022 - 2025 роки.

Відповідно до паспорту Програми метою цієї програми є зростання ролі земельних ресурсів та підвищення ефективності використання, забезпечення комплексного розвитку земельних відносин, які повною мірою сприятимуть задоволенню соціально-економічних потреб населення і формуванню високоякісного екологічного середовища міста.

Розробником та відповідальним виконавцем Програми є Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Єдиним співвиконавцем Програми, на якого покладено практичну реалізацію визначених нею заходів, визначено КП «КІЗВ».

Строк реалізації Програми 2022 - 2025 роки.

Обсяги фінансових ресурсів, необхідних для реалізації Програми, наведено у таблиці 1 п. 85 оскаржуваного рішення Відділення.

Розділом VI Програми «Перелік завдань і заходів програми, результативних показників програми» передбачено перелік завдань і заходів цієї програми, наведений Відділенням у таблиці 2 п. 86 оскаржуваного рішення.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 статуту КП «КІЗВ», затвердженого рішенням Київської міської ради від 26.12.2002 № 211/371 та розміщеного на вебсайті Підприємства за посиланням https://kizv.gov.ua/docs/Статут_сканкопія.pdf (далі - Статут Підприємства), КП «КІЗВ» створене рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 № 166/326 «Про створення комунального підприємства «Київський інститут земельних відносин», засноване на комунальній власності територіальної громади м. Києва і підпорядковується Головному управлінню земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (наразі Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)). Засновником Підприємства є Київська міська рада.

Згідно з пунктом 2.1 Статуту Підприємства КП «КІЗВ» здійснює свою діяльність з метою розвитку земельних відносин, ефективного використання земельних ресурсів, збільшення їх ролі в соціально-економічному розвитку міста. Діяльність Підприємства полягає у виконанні науково-дослідних, дослідно-конструкторських, дослідно-технологічних, спеціальних та інших робіт у галузі ведення державного земельного кадастру, землеустрою та моніторингу земель з використанням новітніх інформаційних технологій.

Як вбачається із відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одними з видів діяльності КП «КІЗВ» є агентства нерухомості (код за КВЕД 68.31) (основний) та діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код за КВЕД 71.12).

Тож, КП «КІЗВ» є суб`єктом господарювання у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Листом від 12.01.2024 № 313-12/44 (вх. Відділення від 15.01.2024 № 60-01/149) КП «КІЗВ» повідомило Відділенню, що на виконання завдань Програми, на підставі укладених з Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договорів (зокрема договору на виконання заходу з виконання комплексу робіт з експертної грошової оцінки та обстеження зелених насаджень на земельних ділянках, які плануються для продажу на земельних торгах (аукціонах) від 26.04.2023 № МЦП - 4.2) та в межах доведеного фінансування Підприємством виконуються такі заходи Програми:

- розробка технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та наповнення Державного і міського земельного кадастру;

- адміністрування інформаційних систем (у тому числі міського земельного кадастру); - виконання комплексу робіт з експертної грошової оцінки земельних ділянок, які плануються для викупу власниками нерухомого майна;

- виконання комплексу робіт з експертної грошової оцінки та обстеження зелених насаджень на земельних ділянках, які плануються для продажу на земельних торгах (аукціонах);

- виконання вишукувальних робіт при здійсненні моніторингу земель та контролю за їх використанням і охороною.

Також, Підприємство зазначило, що потенційними конкурентами КП «КІЗВ» з виконання Програми комплексно є всі суб`єкті господарювання, які відповідають критеріям визначення одержувача для здійснення заходів бюджетної програми, наведеним у пункті 9 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228.

Потенційними конкурентами КП «КІЗВ» з виконання окремих заходів Програми є всі суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства України, зокрема Земельного кодексу України, Законів України «Про землеустрій», «Про оцінку земель» тощо, мають право виконувати відповідні види робіт та послуг.

Як зазначено Відділенням в оскаржуваному рішенні, за інформацією з відкритих джерел у мережі Інтернет, з основним видом діяльності - діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код за КВЕД 71.12):

- в Україні налічується 19 873 суб`єктів господарювання, з яких 9 279 є компаніями (товариствами з обмеженою відповідальністю, приватними підприємствами тощо), а 10 594 є фізичними особами-підприємцями;

- в м. Києві налічується 4 366 суб`єктів господарювання, з яких 2 645 є компаніями (товариствами з обмеженою відповідальністю, приватними підприємствами тощо), а 1 721 є фізичними особами-підприємцями, зокрема: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрестех-Україна»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестас Юкрейн»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрестех-Україна»; Товариство з обмеженою відповідальністю «АК інжиніринг»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікоіл ЛТД», які є потенційними конкурентами КП «КІЗВ» із виконання завдань Програми надання послуг розробки технічної документації із землеустрою тощо) та, відповідно, за висновком Відділення могли прийняти участь у конкурсному відборі для надання таких послуг м. Києві, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено обмежень щодо надання вказаних послуг.

В свою чергу, листом від 20.05.2024 № 20-11/1274-24 (вх. Відділення від 21.05.2024 № 60-01/1229кі) Головне управління статистики в м. Києві надало до Відділення інформацію щодо загальної кількості суб`єктів господарювання, які протягом 2021 року здійснювали діяльність на ринку діяльності у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код за КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах) у м. Києві (наведено в таблиці 3 п. 96 оскаржуваного рішення), а також інформацію щодо загального обсягу ринку діяльності у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код за КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах) у м. Києві протягом 2021 року (наведено в таблиці 4 п. 96 оскаржуваного рішення).

При цьому, Головне управління статистики в м. Києві зазначило, що беручи до уваги Закони України «Про правовий режим воєнного стану», «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану та стану війни», Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та, ураховуючи ситуацію, що склалася у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, органи державної статистики призупинили оприлюднення статистичної інформації починаючи з даних за лютий 2022 року за винятком індексу споживчих цін (ІСЦ), попередньої оцінки ВВП, окремої інформації за періоди 2022 - 2024 років, а також за 2021 рік і попередні періоди, яка розміщується на офіційному вебсайті Головного управління статистики у м. Києві.

Також, згідно з пунктом 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (із змінами), Держгеокадастр:

- веде Державний реєстр сертифікованих інженерів-землевпорядників і Державний реєстр сертифікованих інженерів-геодезистів та видає витяги із зазначених реєстрів;

- веде Державний реєстр оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, які отримали кваліфікаційне свідоцтво, видає витяги з нього.

Відділення зазначило, що станом на 07.10.2021 (дату затвердження Київською міською радою Програми):

- в Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників (https://data. gov.ua/dataset/f5e3730e-0196-452a-8d43-746825e4dfbb) було зазначено 5 822 інженераземлевпорядника;

- в Державному реєстрі сертифікованих інженерів-геодезистів (https://data. gov.ua/dataset/6130efbe-eceb-4f78-beb6-3152dd3d8c36) було зазначено 1 590 інженерівгеодезистів;

- в Державному реєстрі оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок (https://data.gov.ua/dataset/0bf49f6b-c986-433d-8dbe-777b7fdebb88) було зазначено 2 772 оцінювача.

Крім того, Підприємство повідомило, що для виконання комплексу робіт з експертної грошової оцінки та обстеження зелених насаджень на земельних ділянках, які плануються для продажу на земельних торгах (аукціонах), КП «КІЗВ» на підставі пункту 4.2.2 договору від 26.04.2023 № 4.2, укладеного з Департаментом, залучено до обстеження зелених насаджень на земельних ділянках, які плануються для продажу на земельних торгах (аукціонах) київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» (далі - КО «Київзеленбуд», Об`єднання).

КО «Київзеленбуд» було залучено до виконання заходу з виконання комплексу робіт з експертної грошової оцінки та обстеження зелених насаджень на земельних ділянках, які плануються для продажу на земельних торгах (аукціонах), на підставі укладених з КП «КІЗВ» договорів від 17.08.2023 № 153/0373-ВО, від 17.08.2023 № 153/0374-ВО, від 17.08.2023 № 153/0375-ВО, від 17.08.2023 № 153/0376-ВО, від 12.10.2023 № 180/0468-ВО, від 12.10.2023 № 180/0470-ВО, від 12.10.2023 № 180/0471-ВО, від 12.10.2023 № 180/0472-ВО (далі - Договори). На підтвердження наведеного Підприємство надало до Відділення копії Договорів, актів обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, та актів приймання-передачі наданих послуг (робіт).

Також КП «КІЗВ» зазначило, що згідно з Порядком видалення зелених насаджень на території міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 27.10.2011 № 384/6600 (далі - Порядок № 384/6600), обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, здійснюється постійно діючою комісією з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості (далі - Комісія) на підставі звернення, що подається заявником до КО «Київзеленбуд».

Згідно із пунктом 6 Порядку № 384/6600 робочим органом, який забезпечує діяльність Комісії в частині надання послуг із обстеження зелених насаджень, нарахування відновної вартості, оформлення акту обстеження, є КО «Київзеленбуд».

Таким чином, за інформацією КП «КІЗВ», єдиним суб`єктом господарювання, який у відповідності до Порядку № 384/6600 надає послуги з обстеження зелених насаджень на території м. Києва є КО «Київзеленбуд».

Відповідно до пункту 1.1 статуту КО «Київзеленбуд», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 18.01.2002 № 63 (із змінами) та розміщеного на вебсайті Об`єднання за посиланням https://kyivzelenbud.com/ about/opendata/zakonodavcha-baza/statut/ (далі - Статут Об`єднання), КО «Київзеленбуд» засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва і підпорядковується Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (наразі Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)). Об`єднання є правонаступником Київського державного комунального об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд». Засновником та власником КО «Київзеленбуд» є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Згідно з пунктами 1.2 та 1.3 Статуту Об`єднання КО «Київзеленбуд» є територіальним об`єднанням підприємств зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста, що виконують комплекс робіт із зеленого будівництва, утримання зелених насаджень, що закріплені за підприємствами на праві господарського відання, технічного нагляду за зеленими насадженнями міста, закріпленими та підконтрольними їм, вирощування та реалізації садивного матеріалу декоративних дерев та кущів, квіткової та овочевої продукції, насіння газонних трав, надання послуг замовникам в озелененні та благоустрою території, виробництві та реалізації товарів народного споживання і деревини та таке інше. Об`єднання є виробничо-господарським комплексом в галузі зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень, який здійснює свою діяльність в інтересах держави, територіальної громади м. Києва, підприємств, що входять до його складу, на принципах господарського розрахунку, економічної заінтересованості.

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 Статуту Об`єднання КО «Київзеленбуд» створене з метою забезпечення виконання комплексу робіт із зеленого будівництва, перерахованих у пункті 1.2 цього статуту. Предметом діяльності КО «Київзеленбуд» є:

- створення нових зелених насаджень в місті шляхом улаштування газонів, посадки дерев та кущів, квітникових композицій на об`єктах будівнитцва та експлуатації;

- експлуатаційне утримання, капітальний та поточний ремонт зелених насаджень загального користування (парки, сквери, бульвари, вуличні насадження), громадських вбиралень, що закріплені за комунальними підприємствами по утриманню зелених насаджень районів міста на праві господарського відання;

- будівництво та реконструкція парків, скверів;

- виконання комплексу озеленювальних робіт на об`єктах нового будівництва, реконструкції та капітальних ремонтів;

- організація ведення лісового господарства та розсадницької справи;

- організація виставок квітів, вирощування, закупівля і реалізація садивного матеріалу дерев і кущів, насіння газонних трав, рослинного ґрунту, квіткової продукції;

- організація проектування об`єктів благоустрою та озеленення парків, скверів, бульварів, інших об`єктів зеленого господарства, експлуатаційної діяльності та соціальнокультурного призначення;

- впровадження технологічних і технічних досягнень науки в зелене господарство міста;

- господарське відання щодо ресурсів рослинного ґрунту, що заготовляється в межах міської смуги і міської забудови та передається КО «Київзеленбуд» для використання його за призначенням.

Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності КО «Київзеленбуд» є надання ландшафтних послуг (код за КВЕД 81.30).

Отже, КО «Київзеленбуд» є суб`єктом господарювання у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Як зазначено Відділенням в оскаржуваному рішенні, за інформацією з відкритих джерел у мережі Інтернет, з основним видом діяльності - надання ландшафтних послуг (код за КВЕД 81.30):

- в Україні налічується 2 478 суб`єктів господарювання, з яких 922 є компаніями (товариствами з обмеженою відповідальністю, приватними підприємствами тощо), а 1 556 є фізичними особами-підприємцями;

- в м. Києві налічується 447 суб`єктів господарювання, з яких 231 є компаніями (товариствами з обмеженою відповідальністю, приватними підприємствами тощо), а 216 є фізичними особами-підприємцями, зокрема: Товариство з обмеженою відповідальністю «Топіар»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Ландшафтний дизайн Про»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Грассер»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Астеріс Трейд», які є потенційними конкурентами КО «Київзеленбуд» із виконання завдань Програми надання послуг з обстеження зелених насаджень) та, відповідно, за висновком Відділення могли прийняти участь у конкурсному відборі для надання таких послуг в м. Києві, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено обмежень щодо надання вказаних послуг.

Водночас, листом від 20.05.2024 № 20-11/1274-24 (вх. Відділення від 21.05.2024 № 60-01/1229кі) Головне управління статистики у м. Києві надало до Відділення (інформацію щодо загальної кількості суб`єктів господарювання, які протягом 2021 року здійснювали діяльність на ринку надання ландшафтних послуг (код за КВЕД 81.30 Надання ландшафтних послуг) у м. Києві (наведено у таблиці 5 п. 110 оскаржуваного рішення), а також інформацію щодо загального обсягу ринку надання ландшафтних послуг (код за КВЕД 81.30 Надання ландшафтних послуг) у м. Києві протягом 2021 2024 року (наведено у таблиці 6 п. 110 оскаржуваного рішення).

При цьому, Головне управління статистики у м. Києві зазначило, що беручи до уваги Закони України «Про правовий режим воєнного стану», «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану та стану війни», Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та, ураховуючи ситуацію, що склалася у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, органи державної статистики призупинили оприлюднення статистичної інформації починаючи з даних за лютий 2022 року за винятком індексу споживчих цін (ІСЦ), попередньої оцінки ВВП, окремої інформації за періоди 2022 - 2024 років, а також за 2021 рік і попередні періоди, яка розміщується на офіційному вебсайті Головного управління статистики у м. Києві.

Відділення зазначило, що суб`єктами господарювання комунального сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише комунальної власності, а також суб`єкти, у статутному капіталі яких частка комунальної власності перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує органам місцевого самоврядування право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів (частина третя статті 24 Господарського кодексу України).

Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (частини перша та друга статті 78 Господарського кодексу України).

В той же час, відповідно до норм статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суб`єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, пов`язаних відносинами контролю. Суб`єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (стаття 2 Господарського кодексу України).

Разом з тим, як встановлено Відділенням, визначення КП «КІЗВ» співвиконавцем Програми, на якого покладено практичну реалізацію визначених нею заходів, було здійснено Київською міською радою не на конкурсних засадах.

Тож, визначення Київською міською радою співвиконавцями міських цільових програм суб`єктів господарювання виключно комунальної форми власності та без проведення конкурсного відбору може призвести до обмеження конкуренції на ринках, на яких здійснюється закупівля послуг та робіт з реалізації відповідної цільової програми у м. Києві.

Як встановлено Відділенням в оскаржуваному рішенні, вказані обставини стали можливими внаслідок внесення рішенням Київської міської ради від 12.11.2019 № 65/7638 змін до Порядку, виклавши його у новій редакції, яким передбачено умови визначення співвиконавців міських цільових програм у місті Києві, зокрема, підприємств, установ, організацій комунальної власності територіальної громади міста Києва або господарських товариств, у статутному капіталі яких є частка комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що одним із основних принципів місцевого самоврядування є законність.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності.

Згідно із частиною третьою статті 18 Господарського кодексу України органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють 18 окремим конкурентам у підприємницькій діяльності, чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством. Законом можуть бути встановлені винятки з цього правила з метою забезпечення національної безпеки, оборони чи інших загальносуспільних інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Господарського кодексу України законом можуть бути встановлені особливості здійснення антимонопольно-конкурентної політики щодо комунального сектора економіки.

Згідно з частинами першою та другою статті 25 Господарського кодексу України держава підтримує конкуренцію як змагання між суб`єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб`єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб`єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції.

Вчиняючи певні діі? (ухвалюючи відповідні рішення), органи місцевого самоврядування в межах своі?х повноважень (дискреціи?них повноважень) повинні враховувати положення статті 25 Господарського кодексу Украі?ни та сприяти розвитку конкуренціі?, не допускаючи порушення антимонопольного законодавства.

Частиною першою статті 31 Господарського кодексу України передбачено, що дискримінацією суб`єктів господарювання органами влади у цьому Кодексі визнається, зокрема, обмеження прав суб`єктів господарювання щодо придбання та реалізації товарів.

Крім того, праву органів місцевого самоврядування на вільне прийняття рішень з питань, віднесених до її компетенції, відповідає обов`язок останніх у прийнятті цих рішень дотримуючись й прав інших осіб.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

При цьому, під обмеженням конкуренції розуміють обмеження індивідуальної свободи суб`єктів господарювання визначати власну ринкову поведінку, що впливає на зниження ефективності функціонування системи вільного ринку.

Тож, внаслідок прийняття рішення від 12.11.2019 № 65/7638 позивачем було обмежено можливість суб`єктів господарювання конкурувати між собою за право бути визначеними співвиконавцями заходів цільових програм у м. Києві шляхом участі у відповідному конкурсному відборі.

Тож, у даному випадку суд погоджується з висновками Відділення стосовно того, що відсутність конкурентних умов відбору співвиконавців цільових програм у м. Києві може призвести до негативних наслідків для конкуренції на ринках, на яких здійснюється закупівля послуг та робіт з реалізації цільових програм у м. Києві, зокрема, для тих суб`єктів господарювання, які є потенційними конкурентами на зазначених ринках, але обмежені у доступі до реалізації певних заходів таких програм.

У позовні заяві Київська міська рада зазначає, що в межах своїх виключних повноважень прийняла законне рішення про цільові програми.

Проте, суд зазначає, що в оскаржуваному позивачем рішенні №60/110-р/к від 08.08.2024 Відділення не ставить під сумніви повноваження органу місцевого самоврядування в частині розроблення, затвердження та виконання міських цільових програм - Київської міської ради.

У даному випадку не йдеться про виключні повноваження Київської міської ради із затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування, оскільки такі повноваження Відділенням не оспорюються.

Натомість, Відділення вказує про те, що реалізація Київською міською радою відповідних повноважень не має призводити до надання окремим суб`єктам господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів.

Так, відповідно до статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», одним із принципів діяльності останнього є захист конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Згідно частини 4 статті 20 зазначеного Закону, органи місцевого самоврядування, зобов`язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб`єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках.

В свою чергу, згідно частини другої та третьої статті 5 Господарського кодексу України, конституційні основи правового господарського порядку в Україні становлять, зокрема: забезпечення державою захисту конкуренції у підприємницькій діяльності, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірного обмеження конкуренції та недобросовісної конкуренції, визначення правил конкуренції та норм антимонопольного регулювання виключно законом. Суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 23 Господарського кодексу України, незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб`єктів господарювання забороняється. Не допускається видання правових актів органів місцевого самоврядування, якими встановлюються не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів (послуг) на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Проте, всупереч вимогам чинного законодавства положеннями Порядку не передбачено, що виконавцями/співвиконавцями заходів міських цільових програм у місті Києві можуть бути, зокрема, суб`єкти господарювання незалежно від форм власності, визначені на конкурсних засадах

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» державна політика у сфері розвитку економічної конкуренції та обмеження монополізму в господарській діяльності, здійснення заходів щодо демонополізації економіки, фінансової, матеріально-технічної, інформаційної, консультативної та іншої підтримки суб`єктів господарювання, які сприяють розвитку конкуренції, здійснюється, у тому числі, органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Виконання органами місцевого самоврядування зобов`язання щодо сприяння розвитку конкуренції та не вчинення будь-яких дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію, здійснюється шляхом створення, відповідно до вимог чинного законодавства, умов за яких здобуття суб`єктами господарювання переваг над іншими суб`єктами господарювання повинно відбуватися завдяки саме власним досягненням, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку, чим забезпечується змагальність між суб`єктами господарювання, що є головною ознакою конкуренції.

В свою чергу, недотримання зазначених принципів може призвести до обмеження конкуренції та, відповідно, до не здійснення органами місцевого самоврядування заходів, які сприяють розвитку конкуренції, здійснення яких є одним із заходів, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері розвитку економічної конкуренції та обмеження монополізму.

Отже, органи місцевого самоврядування повинні здійснювати заходи щодо створення та розвитку конкурентного середовища на відповідних товарних ринках.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що необхідною та достатньою умовою визнання дій органів місцевого самоврядування антиконкурентними є наявність або можливість настання наслідків у вигляді недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Тобто реальні та потенційні наслідки дій органу місцевого самоврядування у вигляді спотворення конкуренції. Встановлення факту завдання шкоди антиконкурентними діями органами місцевого самоврядування не є необхідним, оскільки достатнім є те, що зазначені антиконкурентні наслідки можуть мати місце з високим ступенем ймовірності.

Згідно з пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що антиконкурентні дії органів місцевого самоврядування є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що Відділення дійшло обгрунтованого висновку стосовно того, що дії Київської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 12.11.2019 № 65/7638 «Про внесення змін до Порядку розроблення, затвердження та виконання міських цільових програм у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 29.10.2009 № 520/2589», в частині викладення вказаного порядку в новій редакції, яким передбачено умови визначення співвиконавцями міських цільових програм у місті Києві, зокрема, підприємств, установ, організацій виключно комунальної власності територіальної громади міста Києва або господарських товариств, у статутному капіталі яких є частка комунальної власності територіальної громади міста Києва та без проведення конкурсного відбору, що не відповідає положенням Закону України «Про державні цільові програми» в частині виконання державних цільових програм щодо визначення виконавців таких програм на конкурсних засадах, є порушенням, передбаченим частиною першою статті 15 та пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які можуть призвести до обмеження конкуренції на ринках, на яких здійснюється закупівля послуг та робіт з реалізації відповідної цільової програми у м. Києві.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 910/6999/17, від 19.06.2018 року у справі № 910/3047/17, від 11.06.2019 року у справі № 915/523/18, від 05.03.2020 року у справі № 910/2921/19, господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень органів АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК.

Встановивши обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам із застосуванням стандарту доказування, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що належних, допустимих та достатніх доказів на спростування висновків відповідача позивачем не надано, а всі заперечення проти викладених у рішенні висновків зводяться до переоцінки встановлених відповідачем обставин, подій та фактів. При цьому, здійснення переоцінки висновків Комітету в процесі оскарження прийнятого ним рішення в судовому порядку, нормами чинного законодавства не передбачено.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи Відділення та повноту їх встановлення в оскаржуваному Рішенні, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, який затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Суд зазначає, що при розгляді справи № 385/60/55-рп/к.24 Відділенням повністю з`ясовано та доведено належними доказами обставини, які мають значення для справи, висновки Відділення у повній мірі відповідають обставинам справи, ним не було порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, викладені в оскаржуваному Рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Київської міської ради до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 22.04.2025.

Суддя С. О. Щербаков