ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2025 р. Справа№ 910/18308/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024

у справі № 910/18308/21 (суддя Селівон А.М.)

за первісним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення коштів

та

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом"

про тлумачення пунктів договору,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом" (далі - позивач; ДП «НАЕК «Енергоатом» ) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (надалі - відповідач; ПрАТ «НЕК «Укренерго»; апелянт; скаржник) про стягнення 225 308 308,66 грн., а саме 183 580 855,36 грн. інфляційних втрат та 41 727 453,30 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 17.04.2019 № 0063-01012 в частині своєчасної оплати вартості небалансів електричної енергії відповідно до виставлених рахунків, сформованих адміністратором розрахунків (АР) у системі управління ринком (СУР), внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані проценти річних та втрати від інфляції.

Поряд із цим, у грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з зустрічним позовом до ВП "Енергоатом-Трейдинг" про тлумачення пунктів 2.1, 5.1 та 5.9 договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 17.04.2019 № 0063-01012, визначивши строки та порядок здійснення оплати за договором.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що неправильне тлумачення позивачем за первісним позовом умов зазначеного договору призводить до невірного встановлення початку перебігу строків порушення грошового зобов`язання, що значно збільшує розмір відповідальності у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023, позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю. Стягнуто з НЕК Укренерго на користь ВП Енергоатом-Трейдинг 41 727 453,30 грн. 3% річних, 183 580 855,36 грн. інфляційних втрат та 794 500,00 грн. судового збору. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено повністю.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 господарським судом видано відповідний наказ від 25.05.2023.

Постановою Верховного Суду від 17.01.2024 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/18308/21 в частині стягнення 183 580 855,36 грн. інфляційних втрат та в частині розподілу судових витрат скасовано, а справу № 910/18308/21 у цих частинах передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/18308/21 залишено без змін.

Окрім цього, вказаною постановою задоволено заяву Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та замінено у справі № 910/18308/21 позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Енергоатом-Трейдинг» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яка є його правонаступником, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1420 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Передаючи справу № 910/18308/21 в частині стягнення 183 580 855,36 грн. інфляційних втрат та в частині розподілу судових витрат на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд у своїй постанові від 17.01.2024, серед іншого, вказав, що:

«Судами попередніх інстанцій правомірно враховано висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 щодо застосування механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

У цій постанові Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 17.10.2018 у справі № 916/1883/16 про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Отже, безпідставними є посилання скаржника у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду із такими висновками.

Разом з тим, у постанові від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, Верховний Суд, перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до статті 625 ЦК України, не погодився з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) та зазначив, що такий індекс має заокруглюватися до десяткового числа після коми. Так Верховний Суд, зокрема, зауважив, що за період з червня по жовтень 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99 % (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня по жовтень 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19% - оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.

Аналогічний висновок щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Як вбачається із матеріалів справи та зазначає скаржник у касаційній скарзі, позивач за первісним позовом у поданому до суду розрахунку інфляційних втрат застосовував сукупний індекс інфляції, заокруглений не до десятих, а до сотих.

З огляду на вимоги статті 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум (подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18, від 02.03.2018 у справі № 927/467/17, на які послався скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК).

Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій погодились із наданим позивачем за первісним позовом розрахунком інфляційних втрат та вважали його арифметично правильним, проте не врахували заперечень відповідача за первісним позовом щодо такого нарахування, а також висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18, від 02.03.2018 у справі № 927/467/17, та не визначили правильної суми інфляційних втрат за спірний період.

З огляду на викладене висновки судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості первісних позовних вимог в частині стягнення з НЕК «Укренерго» інфляційних втрат за спірний період у розмірі 183 580 855,36 грн., є передчасними».

При новому розгляді рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 183 580 855 (сто вісімдесят три мільйони п`ятсот вісімдесят тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 36 коп. інфляційних втрат та 794 500,00 (сімсот дев`яносто чотири тисячі п`ятсот) грн. судового збору.

Приймаючи рішення у справі місцевий господарський суд зазначив, що здійснення судом власного перерахунку за допомогою інструменту "Калькулятори" системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" є усталеною практикою, допустимість використання ІПС «Ліга-Закон» як належного інструменту при здійсненні розрахунків підтверджується численною практикою Верховного Суду та правовими висновками, наведеними в постановах касаційної інстанції за наслідками перегляду позовних вимог, пов`язаних зі здійсненням розрахунків, зокрема, пені, процентів річних та втрат від інфляції.

Так, за результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем за первісним позовом заявлених до стягнення інфляційних втрат судом першої інстанції встановлено, що їх розмір, перерахований останнім у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам Договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги ВП «Енергоатом Трейдинг» про стягнення з відповідача за первісним позовом втрат від інфляції в сумі 183 580 855,36 грн. підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21. Ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "НАЕК "Енергоатом".

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом 1-ої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення: не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що НЕК «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі (ОСП) та адміністратора розрахунків (АР) на ринку електричної енергії відповідно до вимог законодавства.

Водночас, договір про участь у балансуючому ринку та договір про врегулювання небалансів електричної енергії (укладений між сторонами) це зовсім різні договори, які регулюють принципово різні процеси на ринку електричної енергії, і до них застосовуються різні норми спеціального законодавства. Так, згідно договору про участь у балансуючому ринку постачальник послуг балансування (ППБ) зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення оператором системи передачі (ОСП; відповідач) балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку. Для розрахунків за цим Договором використовуються обсяги електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку ППБ. Згідно договору про врегулювання небалансів електричної енергії, сторона відповідальна за баланс (СВБ) врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку. Учасник ринку передає свою відповідальність іншій СВБ шляхом укладення договору щодо участі в балансуючій групі такого учасника ринку у порядку, передбаченому Правилами ринку. На час делегування фінансової відповідальності за небаланси учасника ринку іншій СВБ цей Договір призупиняє свою дію лише в частині фінансової відповідальності за небаланси електричної енергії перед ОСП.

Відповідно до Правил ринку електричної енергії договір про врегулювання небалансів електричної енергії - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та здійснюється врегулювання небалансів електричної енергії. Договір про участь у балансуючому ринку - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та забезпечує надання балансуючої електричної енергії на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України.

Між позивачем і відповідачем укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 17.04.2019 № 0063-01012/21-150-08-19-00025 (далі - Договір). Зокрема, згідно з п. 2.1, 2.2 Договору (в редакції договору, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку. Відповідно до п. 5.1 Договору виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього Договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору. Згідно з п. 10.12 Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (у редакції постанови НКРЕКП від 26.11.2019 № 2485), у термін до 31 січня 2021 року включно виставлення рахунків за небаланси електричної енергії здійснюється щодекадно протягом місяця. Отже, з урахуванням п. 2.1, 2.2, 5.1 Договору, відповідач виконав розрахунки обсягу та вартості небалансів електричної енергії і надав позивачу доступ до відповідної інформації (сформованих рахунків) у системі управління ринком (ці факти визнані позивачем у позовній заяві); відтак позивач мав право на отримання вартості небалансів за відповідні розрахункові періоди і для реалізації такого права мав можливість направити сформовані рахунки на адресу позивача. Згідно з п. 7.6.4 Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка (в редакції, яка була чинною на момент дії спірних правовідносин).

Апелянт звертає увагу, що Правила ринку безпосередньо не обмежують строк, у який учасник ринку (СВБ) може скористатися своїм правом і направити рахунок на адресу ОСП (АР).

Таким чином, на думку апелянта, як випливає з положень Правил ринку, позивач (СВБ) у визначений ним самим час може виставити (надіслати) відповідний рахунок відповідачу; перебіг вищезгаданого триденного строку оплати починається після отримання відповідачем рахунка позивача. Без отримання відповідачем інформації про таке волевиявлення позивача (шляхом надсилання рахунка відповідачу) строк на оплату не починає свій перебіг і не може вважатися пропущеним; відповідно, підстави для сплати 3% річних та інфляційних втрат згідно зі ст. 625 ЦК України у такому разі відсутні.

Відтак, скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції, що «у розумінні положень Правил ринку та з урахуванням змісту Договору направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії, отже, судами під час попереднього розгляду справи визнано належним їх направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії, та обов`язок здійснення оплати платіжного документа з урахуванням пункту 7.6.4 Правил ринку, а саме протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунків АР в Системі MMS». Тому, сформований АР у Системі управління ринком рахунок-фактура (інвойс) без підпису його відповідною уповноваженою особою не може бути визнаний як належним чином оформлений документ, який є підставою для оплати з боку АР за придбану електричну енергію з метою врегулювання небалансів. З урахуванням викладеного позивач не надав доказів направлення рахунків відповідачу і їх отримання, у зв`язку з чим, як вважає апелянт, вимоги щодо інфляційних збитків, з посиланням на строки виставлення рахунків НЕК «Укренерго» є безпідставними та необґрунтованими.

Також скаржник звертає увагу, що відповідач (адміністратор розрахунків) сплачує вартість небалансів у разі надання учасником ринку рахунка, завантаженого ним із системи управління ринком. До отримання такого рахунка, направленого учасником ринку, і спливу строку оплати (чотири банківських дні) порушення зобов`язань відсутнє. Натомість позивач, підмінюючи поняття «виставлення» та «направлення», намагається покласти на НЕК «Укренерго» додатковий обов`язок по сплаті коштів за період, в який зобов`язання НЕК «Укренерго» перед контрагентом, по факту, ще не виникли.

Апелянт акцентує й те, що оскільки в його діях відсутня вина, як складовий елемент господарсько-правової відповідальності, правові підстави для застосування до НЕК «Укренерго» відповідальності за невчасну оплату коштів за договором відсутні.

Окремо скаржник зазначив, що ним було здійснено власний перерахунок сум інфляційних втрат, який базується на вихідних даних позивача за первісним позовом. У результаті перерахунку сума інфляційних втрат склала 181 784 145,36 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2024, апеляційна скарга у справі № 910/18308/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Ткаченко Б.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21. Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21 призначено на 19.12.2024.

11.12.2024 до апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказує, що Верховний Суд при розгляді цієї справи погодився із висновками судів попередніх інстанцій щодо прострочення з боку НЕК «Укренерго» виконання грошових зобов`язань за спірним договором, щодо наявності вини у такому порушенні зобов`язань і правомірності нарахування за таке порушення трьох процентів річних та інфляційних втрат. При цьому, підставою для скасування судових рішень та повернення Верховним Судом справи № 910/18308/21 на новий розгляд до суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат було саме нарахування інфляційних втрат без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у відповідній постанові (посилання на яку міститься в постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/18308/21).

В свою чергу, НЕК «Укренерго» наводить аргументи щодо відсутності його вини у порушенні виконання зобов`язань, щодо виставлення та надсилання рахунків на оплату, щодо «особливостей» розрахунків з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, посилається на інструкцію з користування системою управління ринком, тощо. Тобто, як вважає позивач, апелянт намагається заперечити зокрема порядок виставлення рахунків та наявність своєї вини у простроченні виконання зобов`язання, які були встановлені судами при первинному розгляді справи № 910/18308/21, правомірність висновків судів, викладених у відповідних судових рішеннях була підтверджена Верховним Судом у постанові від 17.01.2024. Відтак апелянт фактично заперечує достовірність правових висновків, викладених зокрема у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі, що розглядається та у інших численних постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Додатково позивач вказав, що виходячи зі змісту договорів (їх предметів, прав та обов`язків сторін), вони мають правову природу договорів купівлі-продажу та не є докорінно й абсолютно різними договорами, як зазначає апелянт. Більше того, як договір про участь у балансуючому ринку так і договір про врегулювання небалансів укладаються на балансуючому ринку електричної енергії відповідно до статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Також позивач виснувався й про те, що рахунки-фактури в паперовому вигляді підписані позивачем надсилалися на адресу НЕК «Укренерго» супровідними листами (копії даних листів з рахунками-фактурами додані до позовної заяви та містяться в матеріалах справи), проте сам факт їх надсилання, дати їх надсилання/отримання не мають правового значення та не впливають на строк оплати, встановлений в Правилах ринку з урахуванням порядку виставлення рахунків саме через систему управління ринком.

У зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці, судове засідання у справі № 910/18308/21, призначене на 19.12.2024, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21 призначено на 24.02.2025.

У зв`язку з повітряною тривогою, задля збереження життя і здоров`я та убезпечення відвідувачів, суддів та працівників апарату суду, враховуючи розпорядження голови Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 № 3, судове засідання, призначене на 24.02.2025, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21 призначено на 24.03.2025.

Представник апелянта в судовому засіданні 24.03.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "НАЕК "Енергоатом".

Представник позивача в судовому засіданні 24.03.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції у відповідній частині залишити без змін.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених апелянтом доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, ВП «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (після правонаступництва - ВП «Енергоатом-Трейдинг» Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом) є учасником ринку електричної енергії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Згідно п. 1.1.2. Правил ринку договір про врегулювання небалансів електричної енергії - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та здійснюється врегулювання небалансів електричної енергії.

Кандидат в учасники ринку, який бажає здійснювати операції на ринку електричної енергії України, повинен надати ОСП (у якості АР) належним чином заповнену заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 2 до цих Правил (п. 1.3.5. Правил ринку).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2 договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком № 1 до Правил ринку, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс (далі СВБ), у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

У відносинах щодо врегулювання небалансів НЕК «Укренерго» виступає, як ОСП (оператор системи передачі), а у відносинах щодо розрахунків за небаланси, як АР (адміністратор розрахунків).

Договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджено наказом НЕК «Укренерго» від 06.03.2020 № 85 на основі типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 1 до Правил ринку.

Статтею 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Положення частини 1 статті 634 ЦК України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГК України (на момент виникнення спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно преамбули до Закону України «Про ринок електричної енергії» (надалі - Закон) останній визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Частиною 3 статті 3 Закону встановлено, що обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.

Пунктом 6 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про врегулювання небалансів.

У відповідності до частини 1 статті 31 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператором системи передачі є суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з передачі електричної енергії.

Адміністратор розрахунків забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку. Функції адміністратора розрахунків покладаються на оператора системи передачі (частина 1 статті 52 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з частиною 3 статті 52 Закону, серед іншого, Адміністратор розрахунків розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.

Як передбачено приписами ч. 1 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії», в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

Для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором (ч. 3 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії є додатком № 1 до Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року за № 307 (зі змінами і доповненнями) (скорочено - Правила ринку).

Між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом - Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» (СВБ - сторона відповідальна за баланс) та Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (ОСП - оператор системи передачі, АР - адміністратор розрахунків) шляхом надання ВП «Енергоатом - Трейдинг» заяви приєднання від 17.04.2019 № 0063-01012/21-150-08-19-00025 укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії.

Зокрема, обставини укладення підтверджуються повідомленням НЕК «Укренерго» від 17.04.2019 № 01/13933, яким проінформувало ВП «Енергоатом - Трейдинг» про приєднання до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії із зазначенням ідентифікатора договору № 0063-01012 та дати акцептування 17.04.2019 (в подальшому - Договір).

Відповідно до повідомлення про укладення Договору останній є публічним та укладається сторонами з урахуванням статті 634 ЦК України та розміщений на офіційному сайті ДП «НЕК «Укренерго» за посиланням https://ua.energy/.

Розділами 1-10 Договору сторони узгодили предмет договору, обсяг, ціну та вартість, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, порядок розрахунків, форс-мажор, порядок врегулювання спорів, строк дії договору тощо.

Виходячи зі змісту Договору, за своєю правовою природою останній є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України, § 3 глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно із частинами 1, 2 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до пунктів 7, 12, 46, 55, 89 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»:

- балансуючий ринок електричної енергії - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії;

- відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів;

- небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.

- оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;

- сторона, відповідальна за баланс - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

За цим Договором СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 307.

Згідно пункту 1.5. Договору врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.

Розділом 2 Договору передбачено, що вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.

У пункті 5.1 Договору передбачено, що виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору.

Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (пункт 5.6 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, в ході виконання умов Договору ВП «Енергоатом-Трейдинг» було поставлено, а НЕК «Укренерго» придбано електричну енергію для врегулювання небалансів, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами купівлі продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором: № ВН/20/08-№0063 від 31.08.2020, № ВН/20/09-№0063 від 30.09.2020 та № ВН/20/10-№ 0063 від 31.10.2020.

Згідно з пунктом 3.3 Договору НЕК Укренерго (ОСП) зобов`язана проводити розрахунки з ВП Енергоатом-Трейдинг (СВБ) у порядку та в терміни, визначені Правилами ринку.

Відповідно до пункту 5.1 Договору виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору.

Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (пункт 5.6 Договору).

Так, відповідно до пункту 1.11.1 Правил ринку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за допомогою Системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів.

Пунктом 1.11.8 Правил ринку передбачено, що АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.

Відповідно до пункту 7.3.1 Правил ринку АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

У пункті 7.6.4 Правил ринку встановлено, що оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка.

Враховуючи зазначене, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком. Іншого порядку та способу направлення рахунків ані Правилами ринку, ані умовами договору не передбачено, а тому належним є їх направлення (формування) АР у системі управління ринком.

Відповідно до положень Закону України «Про ринок електричної енергії» НЕК Укренерго виконує функції ОСП, АР одночасно.

Отже, НЕК Укренерго, будучи одночасно АР та ОСП, перебуває в цілком різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії, має можливість не тільки отримувати рахунки та ознайомлюватись з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у системі управління ринком, а й проводити розрахунки за ними, і з відповідними висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Як зазначалось раніше, за наслідками розгляду касаційної скарги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/18308/21, - Верховним Судом постановою від 17.01.2024 вимоги скаржника задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/18308/21 в частині стягнення 183 580 855,36 грн. інфляційних втрат та в частині розподілу судових витрат скасовано, а справу № 910/18308/21 у цих частинах передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/18308/21 залишено без змін.

При цьому, як вказано в постанові Верховного Суду від 17.01.2024, судами попередніх інстанцій встановлено, що АР у системі управління ринком було виставлено рахунки НЕК Укренерго за небаланси електричної енергії за спірний період, що мали бути оплачені останнім на користь ВП Енергоатом-Трейдинг, а отже враховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини належного виконання ВП Енергоатом-Трейдинг зобов`язань за Договором щодо постачання електричної енергії для врегулювання небалансу та несвоєчасної оплати НЕК Укренерго вартості небалансу електричної енергії за спірний період, суд касаційної інстанції визнав правомірним висновок про те, що такі дії НЕК Укренерго є порушенням договірних зобов`язань та підставою для застосування встановленої статтею 625 ЦК України відповідальності.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанцій правомірно враховано, що положення статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача за первісним позовом з постачальником електричної енергії (позивачем за первісним позовом) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а навпаки, передбачають можливість для належного виконання грошових зобов`язань, вносити відповідачем за первісним позовом грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання. Зазначене свідчить, що відповідач за первісним позовом (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема, з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань з оплати за договором. Доводи скаржника про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права (аналогічні висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду України від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21, у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21, від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21).

Тобто, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023, які, в свою чергу, залишені без змін постановою Верховного Суду від 17.01.2024 у відповідній частині, встановлені фактичні обставини виконання сторонами умов спірного Договору та порушення відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати вартості небалансу електричної енергії за спірний період серпень - жовтень 2020 року.

Таким чином, предметом нового судового розгляду у даній справі були позовні вимоги первісного позову про стягнення з відповідача на користь позивача за первісним позовом 183 580 855,36 грн. втрат від інфляції, в частині здійснення перевірки правильності розрахунку заявлених до стягнення сум втрат від інфляції та відповідного судового збору.

Оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 183 580 855,36 грн. втрат від інфляції, що і є предметом даного апеляційного розгляду.

Колегією суддів зазначається, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Здійснюючи перегляд оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у цій справі, згідно якої положення статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», як вже було зазначено вище, не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача за первісним позовом з постачальником електричної енергії (позивачем за первісним позовом) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а навпаки, передбачають можливість для належного виконання грошових зобов`язань, вносити відповідачем за первісним позовом грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання. Відтак, зазначене свідчить, що відповідач за первісним позовом (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема, з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. При цьому, ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань з оплати за Договором.

За вказаного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про відхилення заперечень відповідача за первісним позовом у відповідній частині.

Колегія суддів акцентує, що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 ЦК України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Визначаючи розмір заборгованості, зокрема, в частині інфляційних втрат, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

В свою чергу, заперечуючи проти первісних позовних вимог у відповідній частині відповідачем за первісним позовом під час нового розгляду справи у суді першої інстанції надано суду контррозрахунок сум інфляційних втрат, згідно якого, на переконання НЕК «Укренерго», обґрунтованим є розмір втрат від інфляції в сумі 129 630 366,50 грн. та який є меншим, ніж заявлено до стягнення ВП «Енергоатом-Трейдинг». У наданому контррозрахунку відповідачем за первісним позовом період прострочення визначено зі спливом 4 денного строку, який обчислювався від дати отримання рахунку-фактури саме у паперовому вигляді, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями супровідних листів ВП «Енергоатом Трейдинг» з відмітками про отримання, якими надсилалися рахунки - фактури у паперовому вигляді.

В подальшому, у суді апеляційної інстанції апелянт надав розрахунок суми інфляційних втрат, який склав 181 784 145,36 грн.

У межах вказаного судова колегія зазначає, що у пункті 7.6.4 Правил ринку встановлено, що оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка. Відтак, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком. Іншого порядку та способу направлення рахунків ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, а тому належним є їх направлення (формування) АР у системі управління ринком.

Також колегія суддів акцентує, як вже вказувалось, що відповідно до положень Закону України «Про ринок електричної енергії» НЕК «Укренерго» одночасно виконує функції ОСП та АР. Отже, НЕК «Укренерго», будучи одночасно АР та ОСП, перебуває в цілком різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії, має можливість не тільки отримувати рахунки та ознайомлюватись з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у системі управління ринком, а й проводити розрахунки за ними.

За вказаного, за переконанням судової колегії, правильним є висновок місцевого господарського суду про неврахування відповідачем за первісним позовом того, що в розумінні положень Правил ринку та з урахуванням змісту Договору направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

Тим самим, судом першої інстанції вмотивовано зазначено про належне направлення (формування) рахунків на оплату АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії, та обов`язок здійснення оплати платіжного документа з урахуванням пункту 7.6.4 Правил ринку, а саме протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунків АР в Системі MMS.

Перевіривши здійснений позивачем в межах визначеного періоду прострочення розрахунок втрат від інфляції, що склав - 183 580 855,36 грн., апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права та вважає його арифметично вірним.

Також колегія суддів вважає вмотивованим висновок суду попередньої інстанції про здійснення власного перерахунку втрат від інфляції за допомогою інструменту "Калькулятори" системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН", оскільки використання відповідного інструменту при розрахунках знаходить своє застосування в усталеній судовій практиці, а допустимість використання ІПС «Ліга-Закон» як належного інструменту при здійсненні розрахунків підтверджується численною практикою Верховного Суду та правовими висновками, наведеними в постановах касаційної інстанції за наслідками перегляду позовних вимог, пов`язаних зі здійсненням розрахунків, зокрема, пені, процентів річних та втрат від інфляції.

Отже, враховуючи наведені висновки стосовно правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за відповідні періоди, зважаючи на прострочення виконання останнім грошового зобов`язання за Договором, колегією суддів критично оцінюються заперечення апелянта у цих межах.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення: не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається. Апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в межах спростування викладених відповідачем в апеляційні скарзі доводів в цілому.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника (ПрАТ «НЕК «Укренерго»).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/18308/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія "Укренерго".

4. Справу № 910/18308/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.04.2025.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Б.О. Ткаченко

О.О. Євсіков