ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 Справа № 914/2577/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судового засідання Яремко В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Будальянс Груп, м. Миколаїв, Миколаївська обл.,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Компанія Галицька Спілка, м. Львів

про: стягнення 583 046, 52 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сендега Т.Р.;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Будальянс Груп звернулося Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Компанія Галицька Спілка про стягнення 583 046, 52 грн.

Ухвалою від 21.10.2024 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк у 5 (п`ять) календарних днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати паперовим носієм належні чином завірені копії документів, які долучені до матеріалів справи.

22.10.2024 позивач через систему Електронний суд подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову (Вх.№ 3896/24).

Ухвалами від 23.12.2024 суд відмовив в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Будальянс Груп про забезпечення позову від 22.10.2024 вх. № 3896/24.

07.11.2024 та 15.11.2024 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (Вх. № 26975/24 та Вх.№27718/24).

Ухвалою від 20.11.2024 суд відкрив у справі загальне позовне провадження та призначив підготовче засідання на 17.12.2024.

03.12.2024 надійшов відзив на позовну заяву (Вх. № 29341/24).

Ухвалою від 27.12.2024 суд призначив розгляд підготовчого засідання на 28.01.2025.

27.01.2025 відповідачем подано клопотання про поновлення строку для подання доказів у справі, а саме постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі №918/63/22 (Вх.№2104/25). Крім того, представником відповідача подано заяву про надання доказів витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі (Вх.№ 2109/25).

Ухвалою від 28.01.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 18.02.2025.

18.02.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 27.02.2025.

27.02.2025 суд відклав розгляд справи по суті 18.03.2025.

27.02.2025 відповідачем подано додаткові пояснення (Вх. № 5145/25).

18.03.2025 суд відклав розгляд справи по суті на 09.04.2025.

09.04.2025 в судове засідання з`явився представник відповідача, позивач явки уповноваженого представника не забезпечив, однак через систему «Електронний суд» 09.04.2025 подав клопотання (Вх №. 9260/25) про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Беручи до уваги предмет та підстави позову у даній справі, закінчення процесуальних строків, суд дійшов до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

В судовому засіданні 09.04.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами був укладений договір поставки №003 від 02.07.2018, відповідно до якого позивач (Покупець) зобов`язався сплатити, а відповідач (Постачальник) поставити товар (бітум нафтовий) на умовах, визначених договором. Загальна сума постачання за час дії договору склала 17 774 498,80 грн, що підтверджується первинними документами. При цьому частина податкових накладних, зокрема на суму 583 046,52 грн, не була зареєстрована Постачальником у ЄРПН у встановлений строк.

Внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку щодо належної реєстрації податкових накладних, позивач втратив право на податковий кредит з ПДВ у зазначеній сумі, що прямо вплинуло на розмір податкового навантаження підприємства. На думку позивача, Відповідач як продавець був зобов`язаний належним чином зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних. Саме від виконання ним цього обов`язку залежала можливість позивача скористатися правом на податковий кредит. Відсутність реєстрації унеможливила реалізацію цього права, що призвело до прямої фінансової шкоди для позивача у вигляді збільшеного податкового навантаження.

Позивач зазначає, що відповідач не вжив усіх заходів для виконання покладених на нього зобов`язань: не довів відсутність вини, не усунув перешкоди для реєстрації накладних і не оскаржив дії контролюючого органу. У зв`язку з цим позивач вважає обґрунтованим стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 583 046,52 грн як компенсації за втрачений податковий кредит.

Позиція відповідача.

У відзиві відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що Позивач не довів порушення саме господарського зобов`язання, передбаченого договором поставки №003 від 02.07.2018. Крім того, зазначив, що обов`язок реєстрації податкових накладних є публічно-правовим і умови вищезазначеного договору не містять положень про відповідальність за нереєстрацію накладних у ЄРПН.

Вважає, що вимоги про стягнення збитків не підтверджені доказами, які б свідчили про наявність усіх обов`язкових елементів складу господарського правопорушення протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку та вини. Позивач не навів конкретного порушення з боку Відповідача, не довів реальність шкоди та причинний зв`язок із бездіяльністю постачальника. Крім того, зазначив, що не надано жодного акту перевірки чи податкового повідомлення-рішення, яке б засвідчувало факт порушення податкового законодавства.

З огляду на вищевикладене, Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними доказами та не відповідають правовим підставам для застосування відповідальності у договірних правовідносинах.

27.02.2025 Відповідач звернувся із заявою вх. № 5146/25, у якій просить суд застосувати позовну давність відповідно до частин 3 і 4 статті 267 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

02.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Галицька спілка» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Будальянс Груп» (Покупець) було укладено договір поставки №003 (далі Договір). Відповідно до умов цього договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар бітум нафтовий, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар і оплатити його на умовах, передбачених Договором.

Згідно з пунктом 1.1 Договору: «Постачальник передає у власність Покупця, а Покупець сплачує за отримані товари бітум нафтовий в подальшому в даному договорі «Товар», зазначений в асортименті, кількості та ціні, визначених специфікацій (Додаток 1) до цього договору, який є невід`ємною частиною даного Договору, а Покупець зобов`язаний прийняти даний Товар і оплатити його на умовах, передбачених Договором».

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що: «Ціна товару кожного найменування зазначається у видатковій накладній, що є невід`ємною частиною Договору». Водночас, пунктом 2.2 передбачено: «Сума цього Договору складає 10 000 000,00 грн, та може змінюватися протягом дії Договору, в зв`язку зі змінами бюджетних асигнувань».

У розділі 3 Договору сторони погодили порядок розрахунків. Зокрема, згідно з пунктами 3.1 та 3.2: «Розрахунки за поставлений товар здійснюються за фактом постачання Покупцю. Оплата вартості Товару, який поставляється, на умовах цього Договору проводиться до терміну зазначеному у відвантажувальній накладній, але в будь-якому випадку не більше 10 календарних днів від дати набуття права власності на Товар». А пункт 3.3 передбачає: «Розрахунки за Товар здійснюється у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 3-х банківських днів з моменту поставки Товару».

Пунктами 5.2 та 5.3 Договору встановлено, що: «Постачальник здійснює поставку товару за кінцевим місцем призначення Покупця: 33028, м. Рівне, вул. Ст. Бандери, 15 А. Доставка, завантаження та розвантаження товару здійснюється автотранспортом Постачальника за власні кошти». Пункт 5.4 визначає, що: «Датою поставки є дата коли Товар переданий у власність Покупця», а згідно з п. 5.5: «Зобов`язання Постачальника щодо поставки Товару вважається виконаним в повному обсязі з моменту передачі Товару у власн...

Згідно з розділом 6 Договору, приймання-передача Товару по кількості проводиться відповідно до товаросупровідних документів, по якості відповідно до документів, що засвідчують його якість. При виникненні претензій по некомплектності чи якості Товару, Постачальник повинен замінити неякісний Товар, або довезти недостатню кількість товару протягом 2-х робочих днів з дати отримання претензії від Покупця.

Фактично у період з липня по грудень 2018 року Постачальником було здійснено поставку товару на загальну суму 17 774 498,80 грн. Водночас, на частину поставленого товару не були належним чином зареєстровані податкові накладні, зокрема на суму 583 046,52 грн, що підтверджується реєстром податкових накладних, який міститься в матеріалах справи.

Позивач вказує, що у зв`язку з відсутністю реєстрації частини податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, він був позбавлений можливості включити відповідну суму до податкового кредиту, що призвело до фінансових втрат.

Серед податкових накладних, які були складені, але не зареєстровані, Позивач наводить наступні: від 03.07.2018 №1, від 27.07.2018 №12, від 07.08.2018 №14, від 10.08.2018 №15, від 26.09.2018 №18, від 08.10.2018 №20, від 16.10.2018 №22, від 01.11.2018 №1, від 16.11.2018 №2, а також серію накладних від 16.12.2018 №26. Загальна сума невідшкодованого податкового кредиту, відповідно до доданих документів, становить 583 046,52 грн.

Позивач стверджує, що має право на стягнення збитків з відповідача, оскільки його бездіяльність призвела до конкретного майнового результату втрати податкового кредиту. У позові зазначено, що відсутність зареєстрованих накладних напряму вплинула на можливість зменшення податкового зобов`язання.

У зв`язку з наведеним, Позивач просить суд стягнути з ТОВ «Торгова компанія «Галицька спілка» на свою користь збитки у сумі 583 046,52 грн.

Оцінка суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметом розгляду у цій справі є стягнення збитків з відповідача в розмірі 583 046, 52 грн, внаслідок не виконання ним обов`язку з реєстрації податкових накладних.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не зареєстрував частину податкових накладних в ЄРПН, що позбавило позивача можливості включити відповідні суми до податкового кредиту, внаслідок чого останній зазнав збитків у визначеному розмірі. Підставою для господарських відносин між сторонами був договір поставки № 003 від 02.07.2018, за яким відповідач постачав бітум нафтовий, а позивач приймав товар і здійснював оплату. Факт постачання товару на загальну суму 17 774 498,80 грн підтверджується первинними документами, серед яких видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні та відповідні розрахунки, що містяться в матеріалах справи. Частина податкових накладних, що підтверджують суму ПДВ в обсязі 583 046,52 грн, не була зареєстрована відповідачем у ЄРПН, що унеможливило включення цієї суми до податкового кредиту та спричинило виникнення заявлених збитків.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

При цьому пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 зазначила, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду. Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми ПДВ, сплачені або нараховані у зв`язку з придбанням товарів (у тому числі при їх ввезенні) чи послуг.

У свою чергу, пункт 198.6 статті 198 ПК України прямо визначає, що до податкового кредиту не відносяться суми ПДВ, які не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) податковими накладними або розрахунками коригування. Таким чином, реєстрація податкових накладних у ЄРПН є визначальною юридичною умовою для включення суми податку до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податковий накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №904/72/22.

У матеріалах справи встановлено, що ТОВ «Галицька Спілка» як постачальник не зареєструвало частину податкових накладних на суму ПДВ 583 046,52 грн, що фактично унеможливило включення цієї суми до податкового кредиту ТОВ «БК «Будальянс Груп».

Суд бере до уваги, що відсутність факту реєстрації податкових накладних від 03.07.2018 №1, від 27.07.2018 №12, від 07.08.2018 №14, від 10.08.2018 №15, від 26.09.2018 №18, від 08.10.2018 №20, від 16.10.2018 №22, від 01.11.2018 №1, від 16.11.2018 №2, від 16.12.2018 №2 6 в ЄРПН з вини продавця не звільняє останнього від відповідальності та не дає права покупцю на використання суми ПДВ у якості податкового кредиту.

Таким чином, обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну у встановлений законом строк має прямий вплив на реалізацію майнових прав покупця, оскільки тільки зареєстровані накладні є підставою для включення відповідної суми ПДВ до податкового кредиту.

Відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН, внаслідок чого один контрагент був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання, власне і є протиправною поведінкою іншого контрагента (постанова Верховного Суду від 02.05.2024 у справі №910/155/23).

Суд дійшов висновку, що в даному випадку наявна протиправна бездіяльність з боку Відповідача, яка полягає у невиконанні податкового обов`язку несвоєчасній реєстрації податкових накладних. Це, у свою чергу, призвело до втрати Позивачем реальної економічної вигоди, а саме податкового кредиту на суму 583 046,52 грн, що і становить розмір заявлених до стягнення збитків.

Причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) Відповідача та збитками Позивача є очевидним: неналежне виконання обов`язку реєстрації накладних унеможливило реалізацію законного права на податковий кредит, що підтверджено нормами ПК України.

Доводи Відповідача щодо публічно-правового характеру обов`язку реєстрації податкових накладних не спростовують вини за невиконання обов`язків, що мають прямі наслідки для контрагента у договірних відносинах.

Водночас суд зазначає, що факт включення у договір прямого положення про обов`язок реєстрації накладних не є обов`язковою умовою для виникнення відповідальності, оскільки такий обов`язок закріплений у законі і безпосередньо впливає на права та інтереси сторін господарського договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях Відповідача наявні усі елементи складу господарського правопорушення, а позовні вимоги про стягнення 583 046,52 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відтак, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

11.03.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою установив з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року на усій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк карантину на всій території України неодноразово продовжувався та тривав до 30 червня 2023 року.

Відповідно до п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк дії воєнного стану в Україні триває.

Тобто, на дату звернення позивача до суду з розглядуваним позовом строки позовної давності за заявленими вимогами зупинені, у зв`язку з чим цей позов пред`явлено в межах строку позовної давності.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Відтак до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 8 745, 70 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 73, 76-78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Компанія Галицька Спілка (79068, м. Львів, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 4/125, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Будальянс Груп (54055, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Слобідська Сьома, будинок 70/8, ) 583 046, 52 грн та 8 745, 70 грн судового збору.

3. Позивачу надати докази понесених витрат на правову допомогу згідно ст. 129 ГПУ України.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.04.2025.

Суддя Запотічняк О.Д.