ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/777/20(917/561/22)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 09.04.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025

у справі № 917/777/20(917/561/22)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест"

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Полтавської обласної державної адміністрації

про визнання права користування земельною ділянкою,-

в межах справи №917/777/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна",

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

1. У провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа про банкрутство Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Встановлені судами першої і апеляційної інстанції обставини справи

2. На підставі Рішення Комсомольської міської ради Полтавської області 12 сесія 5 скликання від 26.04.2007 року ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ №223236 та зазначено, що останній є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 13,1631 га. Земельна ділянка розташована вул. Будівельників, 41, м. Комсомольськ, Полтавської області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для автомобільного транспорту (а.с.31 т.1).

3. 29.01.2010 ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" продав ТОВ "Промсервіс Україна" (в подальшому змінено назву на ТОВ "Підприємство "Захист прав інвалідів") на підставі укладених у письмовій формі (без нотаріального посвідчення) договорів купівлі-продажу №01/ОФ, 03/ОФ, №06/ОФ, №10/ОФ та протоколу біржових торгів від 29.01.2010 наступне майно - обладнання: Відділення 1-го та 2-го дроблення, інвентарний номер 862, рік введення 1986, продажна вартість 68100,00 грн в т.ч. ПДВ 11350,00 грн; Дробарка щічна, інвентарний номер 816, рік випуску 1986, продажна вартість 118600,00 грн в т.ч. 19766,67 грн ПДВ; Дробарка КМД 2200, інвентарний номер 825, рік випуску 1986, продажна вартість 112500,00 грн в т.ч. ПДВ 18750,00 грн; Відділення сортування №1, відділення сортування №2, будівельна частина маневрової лебідки, будівельна частина відділення сортування. Загальна вартість 118600,00 грн, в т.ч. ПДВ 19766,67 грн; Дробарка Ксд 2200, інвентарний номер 824, рік випуску 1986, продажна вартість 187200,00 грн в т.ч. ПДВ 31200,00 грн (а.с. 12-21 т.2).

4. Вказані об`єкти продажу не були визначені у якості об`єктів нерухомості у складі нерухомого майна - будівель Комсомольского дробильно-сортувального заводу ВАТ Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", що розташовано: Полтавська обл. м.Комсомольск, вул Будівельників, б.41, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 22.02.2010 та Витягом з реєстру про реєстрацію права власності КП "Кременчуцьке міжміське БТІ" від 01.03.2010 (а.с.23, зворотна сторона а.с.23 т.2).

5. 29.05.2018 виготовлено Технічний паспорт на виробничий будинок відділення першого та другого дроблення по вулиці Будівельників, буд. 41, місто Горішні Плавні (а.с. 21-27 т.1).

6. ТОВ "Підприємство "Захист прав інвалідів" надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки (розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації №201 від 25.03.2019) (а.с. 34 т. 1).

7. Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.10.2020 року у власність Товариство з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" перейшло нерухоме майно - відділення першого та другого дроблення, що знаходиться за адресою: вул. Будівельників, 41 в м. Горішні Плавні, Полтавської області (далі - Нерухоме майно). Реєстраційний номер об`єкта Нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав - 102 (а.с.14-17, 20, т.1).

8. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 227417294 від 08.10.2020) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102, вбачається, що об`єкт нерухомого майна відділення першого та другого дроблення загальна пл. (кв.м) 188,7: об`єкт складається з відділення 1-го та 2-го дроблення літ. "А", дробарки КДМ 2200 літ. "І", дробарки КСД 2200 літ " 11", будівельної частини відділення сортування літ " 111", будівельної частини маневрової лебідки літ " 1У", дробарки щічної СМД 118 літ "V", відділення сортування №1 та №2 літ "V1". Земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер №:50:030:0182 (а.с.18, т.1).

9. Означене майно було зареєстроване у якості об`єктів нерухомості за попереднім власником 01.01.2020 на підставі документів, що визначені підставою їх набуття у власність ТОВ "Промсервіс Україна",

10. Майно, яке придбане ТОВ "Темпагробудінвест", розташоване на земельній ділянці державної власності площею 13,1631 га, кадастровий №:50:030:0182, яка перебуває в постійному користуванні ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 04.07.2007 року серія ЯЯ №223236 (а.с.31-32, т. 1).

11. Реалізовуючи наміри оформити право користування земельною ділянкою, ТОВ "Темпагробудінвест" листом від 14.06.2021 року звернувся до Дочірнього підприємства "Полтавський Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" як постійного землекористувача з заявою про надання згоди на поділ цієї земельної ділянки на дві земельні ділянки: площею 5,1741 га, на якій розміщене нерухоме майно ТОВ "Темпагробудінвест", та площею 7,9890 га (а.с.50-51 т. 1).

12. ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" не надав згоду на поділ земельної ділянки державної форми власності кадастровий номер::50:030:0182, мотивуючи тим, що ТОВ "Підприємство "Захист прав інвалідів" було набуто право власності саме на рухоме майно (обладнання), що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу, ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України до даних відносин не застосовується (лист №01-10/203-3 від 05.11.2021 року) (а.с. 52-53, т. 1).

13. ТОВ "Темпагробудінвест" листом від 09.11.2021 року, за змістом якого останній просив повторно розглянути лист №2 від 14.06.2011 з метою подальшого звернення до Полтавської облдержадміністрації з заявою про отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (а.с.55-57 т.1)

14. 03.03.2022 складено висновок експерта №11-22 за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельної ділянки, розташованої в м. Горішні Плавні Полтавської області по вул. Будівельників,41., за змістом якого встановлено, що технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів встановити порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер :50:030:0182 площею 13,1631га, розташованою в м.Горішні Плавні Полтавської області по вул.Будівельників,41 на дві земельні ділянки з урахуванням пропорцій розташованих на ній об`єктів нерухомого майна, належного ТОВ ТОВ "Темпагробудінвест" та ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Укравтодор до загальної площі земельної ділянки та можливості експлуатації та обслуговування будівель та споруд мається (а.с.35-49 т.1).

15. Технічний паспорт на виробничий будинок відділення першого та другого дроблення по вулиці Будівельників, буд. 41, місто Горішні Плавні виготовлений 29.05.2028 міститься в матеріалах справи (а.с. 21-27 т.1).

16. Вищенаведене стало підставою для звернення ТОВ "Темпагробудінвест" до Господарського суду Полтавської області за захистом своїх прав з відповідним позовом.

17. Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" (далі - Позивач) звернулося до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - Відповідач) з вимогами про визнання права користування земельною ділянкою площею 5,1741 га для обслуговування та експлуатації об`єкта нерухомого майна - відділення першого та другого дроблення, розташованого в межах земельної ділянки площею 13,1631 га, кадастровий номер :50:030:0182 за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вулиця Будівельників, 41.

18. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.07.2022 року матеріали справи №917/561/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання права користування земельною ділянкою передано для розгляду в межах справи про банкрутство Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №917/777/20, яка розглядається Господарським судом Полтавської області.

19. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі №917/777/20(917/561/22) за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", за участі третьої особи Полтавської обласної державної адміністрації про визнання права користування земельною ділянкою, в межах справи №917/777/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та зупинено провадження у справі 917/777/20(917/561/22) до повернення матеріалів справи № 917/777/20 про банкрутство ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Господарського суду Полтавської області.

20. Після повернення матеріалів справи та поновлення провадження у справі, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.06.2023 року прийнято справу №917/777/20(917/561/22) до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.05.2024 у справі №917/777/20 (917/561/22), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2024, позов задоволено повністю:

- визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" право користування земельною ділянкою площею 5, 1741 га для обслуговування та експлуатації об`єкта нерухомого майна - відділення першого та другого дроблення, розташованого в межах земельної ділянки площею 13,1631 га, кадастровий №:50:030:0182 за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вулиця Будівельників, 41;

- стягнуто з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн.

22. Постановою Верховного Суду від 03.12.2024р. у справі №917/777/20 (917/561/22) касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" задоволено частково:

- постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2024 у справі №917/777/20 (917/561/22) скасовано;

- справу №917/777/20 (917/561/22) направлено на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

22.1. Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що:

- якщо земельна ділянка належить особі на праві постійного користування, то держава чи територіальна громада (в особі відповідних органів) не має права надавати земельну ділянку в користування іншій особі до припинення права постійного користування;

- специфічні особливості постійного землекористування полягають у його обмеженому об`єктному та суб`єктному складі, а також стосуються характеру постійного землекористування.

- апеляційний господарський суд, зазначивши за своїм змістом ті самі аргументи, що і місцевий суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги обмежився формальним зазначенням про те, що "факт набуття права власності ТОВ "Темпагробудінвест" на нерухоме майно не визнаний недійсним у встановленому законом порядку", а також про відсутність належних доказів. При цьому суд фактично залишив поза увагою усі доводи скаржника щодо законності підстав набуття позивачем права користування спірним нерухомим майном;

- позовні вимоги стосуються не всієї земельної ділянки, яка перебувала на праві постійного користування у ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", а лише її частини;

- ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" є лише користувачем земельної ділянки, однак позов у цій справі не подано до безпосереднього власника, який наділений правом саме розпорядження відповідним нерухомим майном;

- апеляційний господарський суд, формально зіславшись на висновок судового експерта Маківського М.В. № 11-22 за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельної ділянки від 03.03.2022, не дослідив чи сформована така земельна ділянка шляхом поділу/виділу відповідно до порядку та на підставах, передбачених положенням Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів України та чи наявна інформація про таку земельну ділянку в Державному земельному кадастрі України;

- апеляційний господарський суд, погоджуючись із висновками місцевого господарського суду, не здійснив перевірку правильності обраного позивачем відповідача, а також не встановив, чи визначений позивачем відповідач уповноважений безпосередньо власником здійснювати дії щодо виділу/поділу відповідної земельної ділянки;

- апеляційним судом не були досліджені наявні у матеріалах справи докази, зокрема, Договори купівлі-продажу № 12/ОФ від 29.01.2010, № 10/ОФ від 29.01.2010, № 06/ОФ від 29.01.2010, № 03/ОФ від 29.01.2010, № 01/ОФ від 29.01.2010;

- також апеляційний господарський суд не здійснив аналіз відповідності переліку купленого майна за зазначеними договорами тому майну, право власності на яке фактично було зареєстроване державним реєстратором на підставі Договору купівлі-продажу від 08.10.2020.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанцій

23. За результатами нового розгляду, постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 рішення Господарського суду Полтавської області від 28.05.2024 у справі №917/777/20 (917/561/22) скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ТОВ "Темпагробудінвест" до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання права користування земельною ділянкою площею 5,1741 га для обслуговування та експлуатації об`єкта нерухомого майна - відділення першого та другого дроблення, розташованого в межах земельної ділянки площею 13,1631 га, кадастровий номер :50:030:0182 за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вулиця Будівельників, 41 відмовлено.

23.1. Суд апеляційної інстанції, серед іншого, виходив з того, що ДП "Полтавський облавтодор" не є належним Відповідачем у цьому спорі, а Позивач за своїм статусом не відноситься до кола осіб, які згідно ст.92 ЗК в принципі можуть набути право постійного користування на земельну ділянку державної форми власності і заявлені підстави позову та наявні у справі документи не вказують, що у розглядуваному випадку йдеться про підтвердження судом оспорюваного Відповідачем права постійного користування спірною земельною ділянкою, набутого Позивачем внаслідок універсального правонаступництва за суб`єктом, який мав на законних підставах таке право.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

24. До Верховного Суду від ТОВ "Темпагробудінвест" надійшла касаційна скарга, у якій заявлено вимогу скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №917/777/20 (917/561/22), а рішення Господарського суду Полтавської області від 28.05.2024 у справі №917/777/20 (917/561/22). Справу передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

24.1. На виконання вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає, що суд апеляційної в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував статтю 120 Земельного кодексу України, статті 204, 328, 377 Цивільного кодексу України та застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20), від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 та постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 925/1288/19, від 30.11.2022 у справі № 910/8388/21, від 15.06.2022 у справі № 924/482/21.

-Також скаржник зазначає, що про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №917/777/20 (917/561/22) та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Метою відступу є виправлення неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи - пред`явлення позову до безпосереднього власника земельної ділянки у випадку існування спору між користувачами земельної ділянки щодо її поділу.

-Також скаржник посилається на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України, як на підставу касаційного оскарження та в її обґрунтування вказує, що відсутність сталої судової практики у питаннях, що стосуються ненадання згоди користувачем (на праві постійного користування) нотаріальної згоди на поділ земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні та врегулювання порядку оформлення права користування власнику нерухомого майна, відмінного від користувача такої ділянки, є підставою для передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

25. ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Провадження у Верховному Суді

26. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №917/777/20 (917/561/22) визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025.

27. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2025, серед іншого, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №917/777/20 (917/561/22).

Призначено до розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" у справі № 917/777/20 (917/561/22) на 09 квітня 2025 року о 12:00 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

29. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

30. Предметом судового розгляду у цій справі є спір між ТОВ "Темпагробудінвест" та ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" щодо права користування земельною ділянкою площею 5,1741 га для обслуговування та експлуатації об`єкта нерухомого (на переконання позивача) майна - відділення першого та другого дроблення, розташованого в межах земельної ділянки площею 13,1631 га, кадастровий номер :50:030:0182 за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вулиця Будівельників, 41.

31. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 15.11.2024 у справі № 905/20/23 сформувала правові висновки щодо регулювання спірних правовідносин та акцентувала, що власність і право власності - фундаментальні категорії. Зміст суб`єктивного права власності формулюється через відому "тріаду" прав або правомочностей (володіння, користування, розпорядження). Аналогічний підхід втілений у статті 317 Цивільного кодексу України та статті 78 Земельного кодексу України.

Статтею 78 Земельного кодексу визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися i розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

У найбільш загальному вигляді "класична тріада" стосовно такого об`єкта прав, як земельна ділянка - це забезпечена правом можливість: панування над земельною ділянкою (право володіння, jus possidendi); видобування корисних властивостей земельної ділянки (право користування, jus fruendi); визначення долі (юридичної та фактичної) земельної ділянки волевиявленням самого власника (право розпорядження Jus abutendi).

Закон визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 317 Цивільного кодексу України). Суть власності полягає в умовно необмеженому (обмеження визначаються правопорядком і стосуються інтересів окремих осіб і суспільства в цілому) та винятковому пануванні особи над річчю. Оскільки "земельна ділянка" як індивідуалізована частина поверхні і відповідна частина простору є річчю (об`єктом цивільних прав) і, відповідно, майном (нерухомим майном), таке визначення підходить і до нього.

Разом з тим із тріади правомочностей, які належать власнику, постійному землекористувачу законом передані тільки дві: володіння та користування. Постійні землекористувачі позбавлені можливості щодо розпорядження земельним ділянками.

Отже, право землекористування як суб`єктивне право полягає у праві (правомочності) особи на експлуатацію корисних властивостей земельної ділянки у складі права власності на неї; у правовому титулі, що дає особі суб`єктивне право використовувати (чужу) земельну ділянку.

Основними принципами права землекористування є: його похідний характер від права власності на землю; раціональне використання ділянок за основним цільовим призначенням із здійсненням їх ефективної охорони та дотриманням вимог щодо пріоритету екологічної безпеки тощо.

Право постійного землекористування - це безстрокове речове право з внесенням плати в розмірі земельного податку. Таке право може виникати стосовно будь-яких земельних ділянок державної та комунальної власності. Воно не включає правомочності розпорядження земельною ділянкою або правом на неї. Постійний землекористувач отримує права володіння та користування земельною ділянкою, тобто можливість виключного і відокремленого від інших осіб землекористування.

З урахуванням наведеного об`єднана палата зазначила, що наявна у постійного землекористувача правомочність користування земельною ділянкою є обмеженою порівняно з правомочністю власника цієї земельної ділянки, який наділений не лише правом володіння та користування, а й правом на розпорядження землею, у тому числі шляхом її передачі в користування як з оформленням відповідного речового права (права оренди або права постійного користування), так і шляхом надання земельної ділянки у користування на підставі зобов`язального правочину, за яким право тимчасового користування земельною ділянкою не підлягає державній реєстрації.

Водночас постійний землекористувач такими правами не наділений, оскільки право постійного землекористування передбачає використання земельної ділянки за її цільовим призначенням безпосередньо та виключно землекористувачем без можливості передання такого права третім особам, у тому числі на підставі правочинів, за якими речові права на земельну ділянку іншій особі не передаються.

Отже, у постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, а земельна ділянка, яка надана на праві постійного користування, залишається у державній власності, позаяк особа, якій земельну ділянку надано у постійне користування із земель державної власності, наділяється лише правомочностями володіння і користування нею, а право розпорядження - виключно компетенція власника.

32. Згідно з частиною другою статті 92 ЗК України суб`єктами права постійного землекористування можуть бути:

- органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

- релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

- публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та акціонерне товариство, утворене відповідно до Закону України "Про акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом";

- заклади освіти незалежно від форми власності;

- співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;

- оператор газотранспортної системи, оператор газосховища та оператор системи передачі;

- господарські товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності";

- акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України", утворене відповідно до Закону України "Про суспільні медіа України".

33. Колегія суддів враховує, що до зазначеного переліку суб`єктів права користування входять, зокрема, недержавні суб`єкти (громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; релігійні організації; приватні заклади освіти; співвласники багатоквартирного будинку).

34. Крім того, існують недержавні юридичні особи, не наведені в цьому переліку (акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю), яким земельні ділянки належать на праві постійного користування внаслідок універсального правонаступництва. До того ж державні та комунальні підприємства є самостійними суб`єктами права і мають власні права та інтереси.

35. Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

36. Отже, якщо земельна ділянка належить особі на праві постійного користування, то держава чи територіальна громада (в особі відповідних органів) не має права надавати земельну ділянку в користування іншій особі до припинення права постійного користування.

37. Зазначене вище свідчить про те, що специфічні особливості постійного землекористування полягають у його обмеженому об`єктному та суб`єктному складі, а також стосуються характеру постійного землекористування.

38. Об`єктами права постійного землекористування виступають земельні ділянки, які надаються з усіх категорій земель державної або комунальної власності, перелік яких визначений у статтях 83, 84 ЗК України.

39. Як правило, такі земельні ділянки не підлягають передачі у приватну власність через їхню особливу цінність або призначення для забезпечення публічних інтересів. Саме тому фізичні та юридичні особи, які були наділені правом постійного користування земельною ділянкою, отримуючи право володіння та користування земельною ділянкою, не наділені правом розпорядження таким нерухомим майном.

40. Розглянувши у апеляційному порядку спір повторно, суд другої інстанції дійшов до висновку про відсутність у Позивача захищуваного ним суб`єктивного права, що унеможливлює його порушення та судовий захист у цьому спорі, що стало підставою для прийняття судом другої інстанції власного рішення про відмову у позові.

41. Погоджуючись із таким висновком, суд касаційної інстанції виходить з такого.

42. Як встановлено судами попередніх інстанцій, земельна ділянка з кадастровим номером :50:030:0182, площею 13,1631га, належить до державної форми власності, а розпорядником такої земельної ділянки є Полтавська обласна державна адміністрація.

43. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого

самоврядування.

44. У абзаці 1 частини 2 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

45. Частиною 5 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

46. Таким чином, виключно до компетенції Полтавської обласної державної адміністрації, як до розпорядника земельної ділянки :50:030:0182, належить вирішення питання щодо надання земельної ділянки відповідної площі у

користування ТОВ «Темпагробудінвест» шляхом дроблення земельної ділянки :50:030:0182, при цьому, наданню земельної ділянки у користування передує реалізація чітко встановленої законодавством процедури.

47. Суд другої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка площею 5,1741 га, як об`єкт цивільних прав з присвоєнням відповідного кадастрового номеру у розумінні ст.79-1 Земельного Кодексу України , не сформована

48. В цьому випадку, Позивач пред`явив позовні вимоги щодо визнання права користування земельною ділянкою до іншого користувача, який, в свою чергу, не наділений правомочностями передавати відповідну земельну ділянку у користування іншим особам.

49. Отже, незалучення співвідповідачем Полтавської обласної державної адміністрації при вирішенні питання щодо визнання права користування земельною ділянкою, розпорядником якої є зазначений орган, неминуче вплине на права та обов`язки обласної державної адміністрації і є самостійною підставою для відмови у позові про що правильно зазначив суд другої інстанції у оскаржуваній постанові.

50. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін у господарському судочинстві визначення відповідача є правом позивача, а суд не вправі з власної ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі.

51. Апеляційний господарський суд правильно послався у оскаржуваній постанові на те, що участь власника у розгляді справи у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача не відповідає його ролі дійсної сторони у цьому спорі, враховуючи серед іншого і те, що судом першої інстанції не було постановлено вмотивованої ухвали в порядку ч.ч. 2,4 ст.50 ГПК про залучення Полтавської обласної державної адміністрації навіть у якості третьої особи.

52. Що ж до доводів скаржника про те, що доки дійсний договір купівлі-продажу від 08.10.2020, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г., то він має право отримати у користування земельну ділянку, слід зазначити таке.

53. Апеляційний господарський суд обґрунтовано зазначив, що під час первісного відчуження майно мало статус обладнання (рухоме майно у розумінні с.181 ЦК України), а не нерухомості, що убачається з дослідження переліку об`єктів нерухомості у складі Комсомольського дробильно-сортувального заводу, розташованого на земельній ділянці площею 13,1631га (а.с.22-61 т.2), зі складу якого (заводу) і було здійснено первісне відчуження обладнання.

54. Апеляційним господарським судом встановлено, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.110,111 т.1) убачається, що «трансформація» відчужених Відповідачем 29.01.2010 об`єктів обладнання у об`єкти нерухомості відбулася 01.10.2020 рішенням державного реєстратора на підставі згадуваних вище (п. 3 цієї постанови) договорів купівлі-продажу від 29.01.2010 за відсутністю визначених ч.2 ст.331 ЦК та ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підстав перетворення наявного до цього рухомого майна у нерухоме.

55. Проте, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. (Постанова Об`єднаної палати КГС ВС у справі №910/10987/18)

56. Врахувавши те, що весь ланцюг договорів купівлі-продажу, а саме №01/ОФ, №03/ОФ, №06/ОФ, №10/ОФ і №12/ОФ від 29.01.2010 та від 08.10.2020, посвідчених приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г. за реєст. № 3097, не обумовив перехід права власності на нерухоме майно від однієї особи до іншої, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування приписів статті 120 Земельного кодексу України та, відповідно, правових наслідків для надання згоди постійного користувача для користування Позивачу.

57. Посилання скаржника на те, що суд апеляційної в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував статтю 120 Земельного кодексу України, статті 204, 328, 377 Цивільного кодексу України та застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20), від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 та постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 925/1288/19, від 30.11.2022 у справі № 910/8388/21, від 15.06.2022 у справі № 924/482/21, підлягають відхиленню.

58. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

59. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

60. Висновки у зазначених скаржником справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

61. Проаналізувавши зміст постанов, на які посилається скаржник, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, та міркування, викладені у цій постанові, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що розглядається, адже відрізняється за підставою позову, за доводами і доказами, наданими сторонами, предметом їх доказування, способом захисту, і тому застосування норм права наведених скаржником за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а тому вони не є релевантними до обставин цієї справи.

62. У контексті доводів касаційної скарги щодо необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №917/777/20 (917/561/22) та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, метою якого є виправлення неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи - пред`явлення позову до безпосереднього власника земельної ділянки у випадку існування спору між користувачами земельної ділянки щодо її поділу, слід зазначити таке.

63. Постановою Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №917/777/20 (917/561/22) справу направлено на новий судовий розгляд, отже не прийнято остаточного рішення по суті спору.

64. У наведеній постанові касаційний господарський суд послався на недотримання апеляційним господарським судом меж розгляду справи в суді апеляційної інстанції та на порушення норм процесуального права, оскільки суд другої інстанції виклав ті самі аргументи, що і місцевий господарський суд, без надання їм самостійної оцінки та обґрунтування та без надання оцінки доводам скаржника і наявним у матеріалах справи доказам, що, в свою чергу, призвело до постановлення постанови без належної перевірки законності та обґрунтованості рішення місцевого суду.

65. Вказівки касаційного господарського суду стосувались з`ясуванню обставин та перевірки доказів, в апеляційному порядку.

66. Отже, доводи скаржника про наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №917/777/20 (917/561/22), не є переконливими та підлягають відхиленню.

67. З урахуванням встановлених обставин та беручи до уваги, що неправильного застосування чи порушення судом другої інстанції норм матеріального і процесуального права в ході касаційного перегляду справи не встановлено, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не можуть підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

68. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

69. На підставі викладеного та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у цій справі без змін.

Судові витрати

70. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпагробудінвест" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі № 917/777/20(917/561/22) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

В.Г. Пєсков