ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5168/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:

від позивача: адвокат Левченко А.О.,

від відповідача: адвокат Полілова С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/5168/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» (вул. Івана Франка, № 10, смт. Теплик, Гайсинський р-н, Вінницька обл., 23800)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Південь-1» (просп. 40-річчя Визволення, № 2-Б, каб. 25, смт. Доброслав, Лиманський р-н, Одеська обл., 67500)

про відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1 477 577,38 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Приватне акціонерне товариство «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Південь-1» про відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1477577,38 грн внаслідок неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля у період з січня 2022 року по вересень 2024 року.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що внаслідок ДТП, яка відбулась 23.11.2021 за участю водія ТОВ «Агро Південь-1», якого в подальшому було визнано винним за ст. 124 КУпАП, транспортному засобу позивача завдано майнову шкоду.

Між тим, позивач вважає, що окрім шкоди, завданої майну шляхом пошкодження транспортного засобу, він має право на відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди внаслідок неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля за період з 24.11.2021 по 31.10.2024, оскільки ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» здійснює господарську діяльність з перевезення пасажирів, а також має ліцензію на внутрішнє перевезення пасажирів автобусами. В свою чергу, транспортний засіб Mersedes-bens р/н НОМЕР_1 забезпечував перевезення пасажирів на маршруті Пологи - Теплик АС - Вінниця АС-1, а після ДТП його подальша експлуатація стала неможливою.

Як вказує позивач, з метою забезпечення перевезення пасажирів на маршруті Пологи - Теплик АС - Вінниця АС-1, вказаний вище транспортний засіб (автобус) було замінено на транспортний засіб (автобус) Volkswagen Crafter р/н НОМЕР_2 , який знято з маршруту Теплик АС Вінниця АС-1 Комарівка, у зв`язку з чим позивач отримав майнову шкоду у вигляді упущеної вигоди (втратив частину прибутку), адже зменшено кількість рейсів на даному маршруті.

Відтак, за ствердженням позивача, у нього була реальна можливість отримати дохід від використання пошкодженого автомобіля у своїй господарській діяльності, одна неправомірні дії працівника відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. При цьому, позивач додає, що матеріальна шкода за пошкодження транспортного засобу була повністю відшкодована позивачу 31.10.2024.

Позивач наголошує, що одним з різновидів збитку є упущена вигода, яка являє собою неотриманий, обґрунтовано очікуваний і запланований прибуток, який би особа отримала у разі, якби не виникли певні обставини, від неї не залежні, а у даному випадку такою обставиною є ДТП і пошкодження в ній автомобіля, на якому мали би здійснюватися заплановані пасажирські перевезення.

За висновком позивача, вина відповідача в заподіянні шкоди встановлена, сам факт заподіяння збитків позивачу у вигляді упущеної вигоди також доведений, відповідальним за завдану шкоду є відповідач, а за звичайних обставин позивач мав реальні підстави розраховувати на одержання доходу від використання в своїй господарській діяльності автобуса при перевезенні пасажирів в період з 24.11.2021 (наступний день після ДТП) по 31.10.2024 (дата відшкодування відповідачем згідно мирової угоди), якби протиправними діями працівника ТОВ «Агро Південь-1» не було пошкоджено транспортний засіб, належний позивачу і відповідач своєчасно відшкодував шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу.

Відповідач у відзив на позов (вх. № 530/25 від 08.01.2025) категорично не погодився із позовними вимогами, вважаючи, що у позивача відсутнє право пред`являти вимогу про відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди, оскільки спір про відшкодування майнової шкоди, завданої автомобілю позивача в результаті ДТП, вже вирішений.

Так, відповідач пояснює, що 26.09.2024 між ПрАТ «Теплицьке автотранспорте підприємство 10553» та ТОВ «Агро Південь-1» укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі № 916/3884/24, за якою, серед іншого, відповідач зобов`язався сплатити позивачу суму матеріальної шкоди в розмірі 487735,44 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу протягом 5 банківських днів з дня її затвердження, а позивач підтвердив та гарантував, що у випадку своєчасного та належного виконання відповідачем умов мирової угоди, позивач не буде мати (пред`являти) до відповідача майнові та/або немайнові вимоги та будь-які інші претензії, які стосуються або випливають з даної мирової угоди та які були предметом спору у справі №916/3884/24. Відтак, на думку відповідача, звернення до суду з майновими вимогами є порушенням позивачем взятих на себе зобов`язань за умовами мирової угоди.

Окрім того, як зауважує відповідач, позивач з вимогою про відшкодування шкоди, завданої ДТП, звернувся до відповідача лише у вересні 2024 року, тобто через три роки після ДТП, яке сталося 23.11.2021. При цьому під час доведення позивачем розміру матеріальної шкоди упущена вигода позивачем до суми відшкодування не включалась, її розмір не розраховувався, упущена вигода до відшкодування не пред`являлась, а відповідач пред`явлену матеріальну шкоду відшкодував в повному розмірі одразу після звернення позивача, тобто, відповідач проявив належну процесуальну поведінку коли відшкодував матеріальну шкоду одразу після її пред`явлення.

Між тим, на переконання відповідача, такі дії позивача, як звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди після спливу тривалого часу (три роки) після події ДТП, отримання від відповідача одразу після звернення повного відшкодування шкоди та вигадування і пред`явлення вимог про відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди лише після спливу тривалого часу після події ДТП та вже після отримуваного відшкодування, свідчать про недобросовісність та порушення принципу розумності та справедливості.

Щодо розміру упущеної вигоди відповідач зазначає, що надані позивачем докази не відображають, що вищезазначені автомобілі на час ДТП виконували рейси на вказаних позивачем маршрутах та коли саме та на підставі якого рішення автомобіль знятий з одного маршруту та поставлений на інший, а зі звітності не вбачаються маршрути, на яких позивач здійснює перевезення, їх кількість, кількість транспортних засобів, собівартість рейсів. При цьому, ДТП сталася у листопаді 2021 року, однак позивач звітність за 2019 -2021 роки не надає, як і не розкриває яким чином формується доход одного рейсу, з яких чинників він складається, не надає відомостей про кількість перевезених пасажирів за період тощо.

На думку відповідача, позивач сам достовірно не може надати розрахунки, які б достовірно свідчили про розмір доходів та витрат в розрізі конкретного рейсу, оскільки на підтвердження свого розрахунку не надає ані первинні бухгалтерські документи, ані шляхові листи, ані журнали виїздів, ані касові звіти, ані документи на підтвердження закупівлю та списання пального, ані підтвердження витрат на заробітну платню, на амортизацію, на сплату податків, ані розрахунків з контрагентами тощо, за період до ДТП та за заявлений період відшкодування. При тому, що автоперевезення за розкладом та маршрутам мають мінливий характер, на роботу пасажирського транспорту впливають погодні чи інші чинники, а визначати дохідність кожного рейсу на кожному маршруті за тривалий період (три роки) можна лише умовно.

Крім того, відповідач вважає, що рішення про зняття іншого автомобіля з іншого маршруту відноситься до окремої господарської дії в межах звичайної оперативної-господарською діяльністю, а подібним рішенням могло би стати будь-яке інше: або ремонт пошкодженого автомобіля Mersedes-Benz, або орендування іншого транспортного засобу для здійснення перевезень на маршруті пошкодженого автомобіля, або придбання іншого транспортного засобу, або зняття автомобіля з іншого, менш прибуткового маршруту, або закриття маршруту тощо, що об`єктивно не залежать та не можуть залежати від поведінки відповідача, а тому останній не повинен відповідати за наслідки таких рішень.

Відтак, за висновком відповідача, в даному випадку невикористання автомобіля Volkswagen Crafter на маршруті: Теплик АС Вінниця АС-1 Комарівка, знятого в зв`язку з потраплянням в ДТП автомобіля Mersedes-Benz, не знаходиться в прямому причинному зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, а також відсутня його вина у невикористанні автомобіля Volkswagen Crafter на його маршруті. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він міг і повинен був отримати зазначені ним доходи, розмір цих доходів і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його такої можливості.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024 позовна заява вх.№ 5300/24 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

03.2.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» (вх. № 5300/24 від 25.11.2024) залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду.

17.12.2024 на електронну адресу суду представником Приватного акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» була подана заява (вх.№ 45089/24), яка підписана КЕП представника, про усунення недоліків, подана на виконання ухвали суду від 03.12.2024.

В подальшому, засобами поштового зв`язку 23.12.2024 до суду від Приватного акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» надійшла тотожна заява про усунення недоліків позову, із змісту якої вбачається фактичне усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 03.12.2024 та додані відповідні документи.

23.12.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 5300/24 від 25.11.2024) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5168/24. Постановлено справу № 916/5168/24 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "14" січня 2025 року о 12:40 год.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду відповідні заяви по суті та постановив здійснювати проведення підготовчого засідання по справі № 916/5168/24 "14" січня 2025 року о 12:40 год. та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «ВКЗ» за участю представника позивача.

25.12.2024 через систему «Електронний суд» до суду від представника ТОВ «Агро Південь-1» надійшло клопотання (вх. № 46058/24) про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, яке обґрунтоване тим, що спір між сторонами щодо відшкодування шкоди, завданої ПрАТ «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» внаслідок ДТП вирішений у справі № 916/3884/24.

08.01.2025 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 530/25), який судом був прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи разом із доданими до нього доказами.

14.01.2025 позивач засобами системи «Електронний суд» звернувся до суду із клопотанням (вх. № 1266/25) про долучення до матеріалів справи позовної заяви та ухвали про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі № 916/3884/24, в задоволенні якого судом було відмовлено у зв`язку з його подання із порушенням встановлених процесуальних строків, про що було постановлено протокольну ухвалу 14.01.2025.

14.01.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/5168/24 судом було вислухано думки представників сторін щодо клопотання позивача про призначення експертизи, щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі та за наслідками їх розгляду були постановлені протокольні ухвали про відмову в їх задоволенні через їх недостатню обґрунтованість та безпідставність. Окрім того, судом було проголошено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому засіданні до "04" лютого 2025 року о 14:20 год.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі суд вважає за необхідне зауважити, що суд не погоджується із твердженням відповідача стосовно того, що судом вже розглянуто справу між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, як і в даному позові, що на думку відповідача, є підставою для закриття провадження, враховуючи наступне.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Суд не погоджується із твердженням відповідача, що у даній справі та у справі № 916/3884/24 ідентичні предмет та підстави позову. Так підставами позову у вказаних справах дійсно є відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача у ДТП.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №761/7978/15-ц зазначила, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 908/2065/18 зазначено, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 910/570/21.

Як було встановлено судом в провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 916/3884/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Південь-1» про стягнення суму матеріальної шкоди в розмірі 487 735,44 грн за пошкодження автотранспортного засобу Mersedes-bens 316 CDI, д.н.з НОМЕР_1 . За результатами розгляду даної справи ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 була затверджена мирова угода від 26.09.2024, яка в подальшому повністю виконана відповідачем.

Натомість, звертаючись з позовом у справі №916/5168/24 фактичними позовними вимогами є відповідне відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1477577,38 грн, яка хоча і дійсно є складовою правової категорії збитків, проте є окремим їх видом.

За вказаних обставин фактичний предмет позову в справі № 916/3884/24 відмінний від предмету позову в справі № 916/5168/23, що виключає можливість закриття провадження у справі з підстав, встановлених пунктом 2 частини 1 статті 175 та пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

15.01.2025 позивачем вдруге подано до суду клопотання (вх. № 1334/25) про призначення експертизи, де ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» просило призначити у справі судово-економічну експертизу, якою вирішити питання щодо розміру витраченої вигоди, завданої позивачу внаслідок неможливості експлуатації в господарській діяльності після ДТП пошкодженого автобуса. Того ж дня від ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» також надійшла заява (вх. № 2-56/25) про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи №916/5168/24.

Також, 15.01.2025 відповідач звернувся до суду із клопотанням (вх. № 1480/25) про ознайомлення з записом фіксування судового засідання технічними засобами. Вказане клопотання було задоволено судом.

15.01.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області заяву Приватного акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» (вх. №2-56/25 від 15.01.2025) про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи №916/5168/24 визнано необґрунтованою та передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 3 ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Одеської області №3 від 15.01.2025 відповідно до ч.3 ст.39 ГПК України призначено повторний автоматичний розподіл заяви за вх.№2-56/25 від 15.01.2025, за результатами якого останню розподілено судді Щавинській Ю.М.

17.01.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області відмовлено Приватному акціонерному товариству «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» у задоволенні заяви за вх. № 2-56/25 від 15.01.2025 про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи №916/5168/24.

03.02.2025 відповідач надав до суду заперечення (вх. № 3598/25) на клопотання позивача про призначення у справі судово-економічної експертизи.

04.02.2025 судом було постановлено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому засіданні по справі № 916/5168/24 до "06" лютого 2025 року о 14:40 год.

06.02.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/5168/24 суд, дослідивши подане позивачем клопотання про призначення експертизи та відповідні заперечення відповідача, вислухавши думки присутніх представників сторін, постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача (вх. № 1334/25 від 15.01.2025) про призначення у справі експертизи.

Окрім того, у даному підготовчому засіданні судом проголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду та, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/5168/24 до судового розгляду по суті на "13" березня 2025 року об 11:00 год. Також, призначено резервну дату судового засідання з розгляду справи № 916/5168/24 по суті на 27 березня 2025 року о 12:20 год.

Щодо клопотання позивача про призначення у даній справі судової економічної експертизи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 8 частини 2 статті 182 ГПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» передбачено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Зі змісту норм ст. 99 ГПК України також випливає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Означена правова позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 січня 2018 року в справі № 907/425/16 та від 24 січня 2018 року в справі № 917/50/17.

У своєму клопотанні позивач просив поставити перед експертами питання який саме розмір втраченої вигоди завдано позивачу, обґрунтовуючи це потребою у з`ясуванні розміру втраченої вигоди, визначення причинно-наслідкових зв`язків та періоду, за який відшкодовуються витрати.

В даному ж випадку, обґрунтування клопотання позивача про призначення судової експертизи зводиться виключно до необхідності визначення саме експертною установою, замість позивача, розміру майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок неможливості використання ним транспортного засобу в господарській діяльності, визначення документів, на підставі яких можливо розрахувати реальний розмір втрачених доходів і вигоди, та періодів, за які відшкодовуються відповідні втрати, а також необхідності здійснення експертом більш точного розрахунку розміру упущеної вигоди, оскільки розрахунки позивача можуть бути некоректними. Тобто, позивач фактично бажає, щоб експертна установа визначила предмет та підстави його позову, а саме здійснила розрахунок розміру упущеної вигоди, а також визначила, дослідила та навела докази, якими такий розрахунок може бути обґрунтований.

Суд, відмовляючи в задоволенні клопотання про призначення експертизи, виходив з того, що з огляду на наявні у матеріалах справи докази, судом не встановлено необхідності у призначенні судової експертизи, оцінка доказів та обґрунтованість позовних вимог доказами є правовими питаннями та належить до компетенції суду як і питання визначення розміру шкоди.

Отже, стосовно клопотання про призначення експертизи, то суд враховував, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 910/11002/21.

Суд наголошує, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З врахуванням викладеного, оскільки упущена вигода, яка входить до складу збитків, що є предметом у даній справі, є неотриманим доходом внаслідок неможливості експлуатації у власній господарській діяльності після ДТП пошкодженого автобуса у період з 01.01.2022 по 31.10.2024, то суд вбачає за можливе самостійно встановити чи доведено позивачем те, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи у визначеному ним розмірі, за визначений ним період на підставі наданих ним доказів.

Разом з цим, частиною 1 статті 101 ГПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Таким чином, позивач не позбавлений був права самостійно звернутися до експерта з метою отримання висновку експерта, який як передбачено положеннями п.6 ст.101 ГПК України має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання представника позивача про призначення судової економічної експертизи та відсутність підстав для його задоволення.

13.03.2025 у судовому засіданні по справі № 916/5168/24, за участю представників сторін, у зв`язку з неможливістю завершити розгляд справи, судом було постановлено протокольну ухвалу про перерву до "03" квітня 2025 року о 14:20 год.

В судовому засіданні 03.04.2025, після судових дебатів, судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголошення перерви та проголошення судового рішення, яке відбудеться 09.04.2025 о 12:00 год.

04.04.2025 позивачем подано до суду клопотання (вх. № 10926/25), до якого були долучені докази оплати правничої допомоги. Подане клопотання разом із долученими до нього документами були залучені судом до матеріалів справи.

07.04.2025 позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 10944/25), яким просив долучити до матеріалів справи докази понесених витрат на правничу допомогу. Вказане клопотання було долучено судом до матеріалів справи разом із доданими до нього доказами.

07.04.2025 від відповідача до суду надійшло клопотання (вх. № 11119/25) про зменшення витрат позивача на правничу допомогу у разі задоволення позовних вимог, яке судом також було долучено до матеріалів справи.

Представник позивача ПрАТ «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» під час розгляду справи по суті виступив із вступною промовою, зазначив, що заявлений позов підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та усних поясненнях, у судових дебатах просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача -ТОВ «Агро Південь-1» у своїй вступній промові та судових дебатах проти позову заперечувала повністю з підстав, викладених у заявах по суті спору та усних поясненнях, просила у його задоволені відмовити.

В процесі розгляду справи подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішені відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.

В судовому засіданні, 09.04.2025 господарським судом в присутності представників сторін було проголошено скорочене судове рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

З огляду на матеріали справи, 23.11.2021 в м. Гайсин по вул. 1-го Травня, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного автомобіля марки «MAN T6X 18.480», н/з НОМЕР_3 , з причіпом марки «Kogel», н/з НОМЕР_4 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Південь-1», під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.01.2022 у справі № 504/4837/21 ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень на користь держави.

У вказаній постанові зазначено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 024588 від 23.11.2021, 23.11.2021 о 16:20 год. в м. Гайсин по вул. 1-го Травня, водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем марки «MAN T6X 18.480», н/з НОМЕР_3 , з причіпом марки «Kogel», н/з НОМЕР_4 , перед поворотом ліворуч не дав дорогу автомобілю марки «Mercedes-Benz», н/з НОМЕР_1 , що рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів та обидва отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України. Дії ОСОБА_1 особою, яка вповноважена на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

З вказаної постанови також вбачається, що ОСОБА_1 працює водієм у ТОВ «Агропівдень-1» та свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю визнав.

Станом на 23.11.2021, автомобіль марки «MAN T6X 18.480», н/з НОМЕР_3 , яким спричинено ДТП, був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АР5812314 ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

23.02.2022 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 127400,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1291 від 23.02.2022.

В матеріалах справи наявний висновок судового експерта ПП ЕНДЦ «Експертиза» Івасика М.С. № 55Е-04/2024 від 24.05.2024, виконаний на замовлення позивача від 30.04.2024, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, який, в свою чергу, належить ПрАТ «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533», внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, станом на час виконання даного дослідження, складає 679168,51 грн, а вартість вказаного автомобіля в пошкодженому стані на момент проведення експертизи складає 64033,07 грн. До вказаного висновку додано ремонтну калькуляцію, фототаблиці та протокол огляду колісного транспортного засобу.

04.09.2024 Приватне акціонерне товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропівдень-1» про стягнення 487 735 грн матеріальної шкодиза пошкодження автотранспортного засобу Mersedes-bens 316 CDI.

28.10.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області затверджено мирову угоду від 26.09.2024, укладену між Приватним акціонерним товариством «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Південь-1», у викладеній сторонами редакції, а також закрито провадження у справі №916/3884/24.

За умовами п.п 1-4, 8 затвердженої судом мирової угоди відповідач зобов`язується сплатити на рахунок позивача загальну суму матеріальної шкоди в розмірі 487 735,44 грн за пошкодження автотранспортного засобу Mersedes-bens 316 CDI, д.н.з НОМЕР_1 , який належить позивачу. Відповідач також зобов`язується сплатити на рахунок позивача 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 3 658,02 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Сплата грошових коштів вказаних в п.п.1-3 цієї Мирової угоди здійснюється відповідачем протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня затвердження цієї мирової угоди Господарським судом Одеської області. Позивач підтверджує та гарантує, що у випадку своєчасного та належного виконання відповідачем умов мирової угоди, позивач не буде мати (пред`являти) до відповідача майнові та/або немайнові вимоги та будь-які інші претензії, які стосуються або випливають з даної мирової угоди та які були предметом спору у справі №916/3884/24.

Вказані обставини сторонами не заперечені та визнані під час розгляду цієї справи.

Також, з матеріалів справи слідує, що ПрАТ «Теплицьке автотранспорте підприємство 10553» Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті 28.10.2010 видана ліцензія серії АГ № 503316 на право провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів та небезпечних вантажів автомобільним транспортом, дозволений вид робіт внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Строк дії ліцензії - необмежений.

Матеріали справи містять та судом досліджені; паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень внутрішньообласного міжміського сполучення, який працює в звичайному режимі руху Пологи Теплик АС Вінниця АС-1 (номера рейсів: 825/826), затверджений ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» та погоджений Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області 28.01.2022, який містить, зокрема: умови здійснення перевезень на маршруті (постійно, щоденно, з 06:00 год до 18:40 год.), схему маршруту; характеристику маршруту, копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів та графік режиму праці та відпочинку водіїв, таблиці вартості проїзду на міжміському автобусному маршруті загального користування;

паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень міжміського сполучення, який працює в звичайному режимі руху Теплик АС Вінниця АС-1 Комарівка (номера рейсів: 617/618), затверджений ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» та погоджений Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області 28.01.2022, який також містить, зокрема: умови здійснення перевезень на маршруті (постійно, щоденно, з 09:40 год до 19:15 год.), схему маршруту; характеристику маршруту, копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів та графік режиму праці та відпочинку водіїв, таблиці вартості проїзду на міжміському автобусному маршруті загального користування.

Позивач надав до матеріалів справи довідку № 110 від 19.11.2024, складену ним одноособово, про те, що з метою забезпечення перевезення пасажирів на маршруті Пологи-Теплик АС Вінниця АС-1 транспортний засіб (автобус) «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 замінено на транспортний засіб (автобус) «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_2 , який знято з маршруту Теплик АС Вінниця АС-1 Комарівка, у зв`язку з чим ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» втратило частину прибутку, адже зменшено кількість рейсів на даному маршруті.

Також, матеріали справи містять баланси (звіти про фінансовий стан) та звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» за період 2022 2024 років, в яких відображені відповідні фінансові результати позивача, зокрема і чистий дохід від реалізації послуг.

Вважаючи, що позивач має право на відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди внаслідок неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля, останній звернувся до господарського суду з позовом про стягнення суми майнової шкоди у розмірі 1477577,38 грн за період з січня 2022 по вересень 2024 року.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Окрім того, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина 4 статті 623 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до частини 1 статті 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Відповідно до частини 1 статті 144 ГК України майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначене свідчить про те, що саме учасник судового процесу має займати активну позицію у висловленні та доведенні відповідними доказами своїх доводів та заперечень щодо суті спору.

Предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад по справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права.

Підстави вимог і заперечень осіб, які беруть участь у справі конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Позивач стверджує, що внаслідок пошкодження транспортного засобу (автобусу) «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 та неможливості його експлуатації, позивач був змушений замінити вказаний транспортний засіб, який забезпечував перевезення пасажирів на маршруті Пологи Теплик АС Вінниця АС-1, на інший автобус «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_2 , який знято з маршруту Теплик АС Вінниця АС-1 Комарівка, а відтак, позивач втратив доходи, які б він міг реально отримати, адже зменшено кількість рейсів на маршруті, тобто несе збитки у своїй господарській діяльності у вигляді недоотриманого доходу (упущеної вигоди).

Суд зазначає, що збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності складу правопорушення.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 224 Господарського кодексу України, частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: 1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; 2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; 3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Отже згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Безумовно, у випадку, якщо б автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 не був пошкоджений, то він би використовувався позивачем у господарських операціях, зокрема перевезення пасажирів, що принесло б позивачу прибуток.

При цьому, неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2023 у справі 922/3928/20 наголошує, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора/позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а могли б бути ним реально отримані при належному виконанні зобов`язання і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Відтак, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

Тобто, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц).

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Окрім того, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Отже, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє відповідача від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, розмір зазначених збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

У постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 908/2261/17 зроблено висновок, що кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання.

Позивач також вказує на спричинену упущену вигоду у розмірі 1477577,38 грн.

Суд вважає, що така вимога не підтверджена належними та допустимими доказами в зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні (ст. 35 зазначеного Закону).

Регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Так, позивач, здійснюючи розрахунок майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди, виходить з даних, наведених ним у звітах (балансах) про фінансовий стан та звітах про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2022 2024 роки, на підтвердження чого надає відповідні звіти.

Приписами ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Пунктом 1 розділу ІІ Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 передбачено, що фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності. Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду. Підприємства, які складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, складають проміжну фінансову звітність, яка охоплює відповідний період (І квартал, перше півріччя, дев`ять місяців), наростаючим підсумком з початку звітного року у складі балансу та звіту про фінансові результати.

Між тим, вказана звітність відображає доходи, витрати і фінансові результати господарської діяльності підприємства та його сукупний дохід вцілому, а не лише від здійснення перевезень пасажирів автобусом за маршрутом Теплик АС Вінниця АС-1 Комарівка, а також вказана звітність не відображає всі маршрути, на яких позивач здійснює перевезення, їх кількість, а з пояснень позивача слідує, що їх принаймні два, кількість транспортних засобів, задіяних у перевезенні пасажирів, окремо прибуток лише від одного маршруту, собівартість рейсів тощо.

При цьому, суд вважає слушними зауваження відповідача, що вказана звітність не містить підписів керівника та головного бухгалтера або відмітки про накладення цифрових підписів, як і не містить доказів подання звітності до контролюючого органу та її відповідне прийняття.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази усіх витрат, після відрахування яких, залишається прибуток суб`єкта господарювання, а також фінансові звіти за попередні 2019, 2020 та 2021 роки.

Позивачем не надано будь-яких доказів, тощо, що його прибуток за період з січня 2022 року по вересень 2024 року був меншим порівняно із попереднім аналогічним періодом, як і відсутні докази розміру, на який зменшився такий прибуток, адже заявляючи вимогу про стягнення 1477577,38 грн упущеної вигоди за спірний період, позивачем не надано будь-яких доказів, що за попередній аналогічний період з січня 2019 року по листопад 2021 року ним було отримано прибуток у розмірі не менше 1477577,38 грн.

В свою чергу, суд не приймає до уваги надану позивачем довідку-розрахунок № 150 від 13.12.2024, оскільки прибуток від одного рейсу по маршруту Теплик АС Вінниця АС-1 Комарівка у 2022, 2023 та 2024 роках позивачем здійснено із розрахунку загального сукупного доходу підприємства у відповідному році, а також позивачем не надано жодного документу на підтвердження кількості здійснених рейсів, про які зазначає позивач при обрахунку, у вказаному відповідному періоді.

Також, суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем не наведено та не підтверджено відповідним доказами, яким чином формується дохід одного рейсу, з яких чинників він складається, не надано відомостей про кількість перевезених пасажирів, щодо загальної кількості вартості реалізованих квитків на проїзд за міжміським маршрутом в автобусі позивача тощо.

В свою чергу, надані позивачем паспорти маршрутів, які дійсно затверджені вже після ДТП, не містять жодної інформації про задіяні для перевезення автобуси, їх кількість, при цьому, визначення у даних паспортах постійної та щоденної періодичності здійснення перевезень суперечить наведеним доводам позивача у довідці-розрахунку від 13.12.2024 щодо здійснених рейсів по маршруту Теплик АС Вінниця АС-1 Комарівка у 2022, 2023 та 2024 роках

Відтак, суд цілком погоджується з доводами відповідача, що позивач на підтвердження свого розрахунку не надає ані первинні бухгалтерські документи, ані інші документи, якими можливо було би підтвердити здійснення ним перевезення пасажирів за розкладом та маршрутом, зазначеним ним, та можливого отримання відповідного прибутку, а саме шляхові листи, журнали виїздів, касові звіти, документи на підтвердження закупівлю та списання пального, підтвердження витрат на заробітну платню, на амортизацію, на сплату податків, розрахунків з контрагентами тощо, за період як до ДТП, так і за заявлений період відшкодування.

Критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин.

Аналіз таких принципів цивільного права як справедливість, добросовісність, розумність дає підстави для висновку, що розумними витратами є витрати кредитора на отримання доходів, які він поніс би, якби не відбулося порушення права.

Крім того, визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності та співмірності.

Суд наголошує, що при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Водночас, суд приймає до уваги, що позивач мав змогу та не був позбавлений права, з метою недопущення існування значних збитків від невикористання у своїй господарській діяльності пошкодженого транспортного засобу, невідкладно звернутись до відповідача з відповідними вимогами як про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, так і про відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди, проте, як встановлено судом, позивач жодних дій з цього приводу упродовж тривалого часу не вчиняв, що суперечить частині четвертій статті 623 ЦК України, щодо врахування заходів, вжитих кредитором для одержання упущеної вигоди.

При цьому суд позбавлений можливості враховувати заходи, вжиті позивачем протягом трьох років для одержання доходів в оспорюваний період, оскільки докази вжиття таких заходів відсутні в матеріалах справи.

Натомість у даному разі суд зазначає, що матеріали справи не містять докази вжиття позивачем заходів для одержання упущеної вигоди, про наявність якої стверджує позивач. Також позивачем не доведено суду тієї обставини, що він мав намір і можливість отримати доходи і лише неправомірні дії відповідача стали єдиною причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток в заявленому розмірі 1477577,38 грн. Додані до матеріалів справи звіти про фінансові результати підприємства, паспорти маршрутів із відповідними додатками та довідки позивача не можуть в розумінні вимог статтей 73, 76 ГПК України безумовно свідчити про наявність упущеної вигоди у заявленому позивачем до стягнення розмірі, а також підтверджувати висновки позивача про рівнозначність прибутку, наприклад, за минулий аналогічний період. Позивачем не доведено, що збитки у формі упущеної вигоди саме у визначеному позивачем розмірі 1477577,38 грн, не є абстрактними, та дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснив протиправних дій, а також не доведено вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та упущеною вигодою позивача в заявленому розмірі.

Отже, суд вважає даний розрахунок позивача таким, що ґрунтується на припущеннях і у суду відсутні підстави вважати, що за спірний період позивач міг би отримувати саме 440166,67 грн, 503285,71 грн та 534125,00 грн у відповідному році і цей дохід був би стабільним, незмінним і щомісяця складав би не менше вказаних сум.

Відповідно до ст.129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин, враховуючи наведене вище у сукупності, з огляду на недостатність доказової обґрунтованості позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволені позовних вимог в розмірі 1477577,38 грн, оскільки вказаний позивачем розрахунок завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди не підтверджений відповідними первісними бухгалтерськими документами, які б свідчили про завдання шкоди позивачу у цій справі у вигляді упущеної вигоди відповідачем, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як відшкодування майнової шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині відшкодування збитків у вигляді вищевказаної упущеної вигоди.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 справа «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п.5 ч.4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Натомість звертаючись з позовною заявою до суду позивачем не витримано покладений на нього статтями 73-74 ГПК України тягар доказування та не доведено обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог про стягнення упущеної вигоди у розмірі 1477577,38 грн, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на істотні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому, судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки доводи стосовно упущеної вигоди є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 22163,66 грн покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі № 916/5168/24 покласти на Приватне акціонерне товариство «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533».

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Повне рішення складено 18 квітня 2025 р.

Суддя О.В. Цісельський