ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1912/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Карпенко А.С.

Представники сторін:

від скаржника: Димова Оксана Іванівна (поза межами приміщення суду) - від АТ "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" - витяг з ЄДР

представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 у справі №908/1912/24 (суддя Горохов І.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Тата Груп", 49000, м. Дніпро, вул. Караваєва, 39

до відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

10.07.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Тата Груп" до відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 205(5)20У53-121-01-21-11025 від 29.12.2021 в розмірі 1 284 286,26 грн, з яких: сума основного боргу в розмірі 924 688,50 грн, 3% річних в розмірі 64 905,54 грн та інфляційні втрати у розмірі 294 692,22 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 у справі №908/1912/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" основний борг в розмірі 924 688,50 грн (дев`ятсот двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень 50 коп.), 3 % річних в розмірі 64 905,54 грн (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять гривень 54 коп.), інфляційні витрати в розмірі 294 692,22 грн (двісті дев`яносто чотири тисячі шістсот дев`яносто дві гривні 22 коп.), витрати зі сплати судового збору в розмірі 19 264,29 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті шістдесят чотири гривні 29 коп.) та вартість послуг професійної правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп.).

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на виконання умов договору плоставки товару №53-121-01-21-11025 від 29.12.2021 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 924 688,50 грн з ПДВ. Разом з тим, відповідачем отриманий товар не оплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 924 688,50 грн, докази сплати якої в матеріалах справи відсутні.

Господарським судом встановлено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.03.2022 по 01.07.2024 в сумі 64 905,54 грн, а також інфляційні втрати за період з 01.03.2022 по 01.07.2024 в сумі 294 692,22 грн з урахуванням того, що до розрахунку інфляційних втрат не було включено показник інфляції за червень 2024, оскільки на момент складання позову позивачу він був невідомий.

Судом першої інстанції здійснено перевірку наданих позивачем розрахунків та визначено, що їх проведено вірно та у відповідності до вимог чинного законодавтсва.

Враховуючи обгрунтованість та доведенність позивачем позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 20 000,00 грн вартості послуг професійної правничої допомоги.

Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, врахровуючи конкретні обставини справи, господарський суд виснував, що 10 000,00 грн у даному випадку є співмірними і розумними витратами позивача на професійну правничу допомогу у даній справі.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 у справі № 908/1912/24 в частині стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька АЕС» 3% річних у розмірі 64 905,54 грн. Ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «СП Тата Груп» в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» за договором в частині стягнення 3% річних.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник зазначає, що висновок суду щодо виконання позивачем належним чином своїх зобов`язань в частині поставки товару не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам статті 530 ЦК України.

На переконання апелянта, суд першої інстанції неправильно визначив строк оплати посталеного товару та дійшов необгрунтованих висновків про порушення філією ВП ЗАЕС господарського зобов`язання зі сплати вартості товару в розмірі суми ПДВ. Відповідно, стягнення судом першої інстанції 3% річних, нарахованих на всю суму поставленого товару, в тому числі на ПДВ, не відповідає умовам укладеного договору та нормам матеріального права, які регулюють договірну діяльність.

За доводами скаржника суд першої інстанції мав врахувати, що втрата відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступного інтересу і необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними осбатвинами, які перешкодили компанії своєчасно виконати свої зобов`язання.

Скаржник також посилається на пункт 3.17.4 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.11 №18, з урахуванням якої, в тому числі, суд мав право звільнити відповідача від відповідальності у вигляді стягнення 3% річних, заявлених позивачем у справі. Втім, суд першої інстанції не врахував ці обставини справи у своїх висновках, тобто не застосував норми закону, які мав застосувати.

Апелянт наголошує, що Господарський суд Запорізької області, за умов неправильного застосування норм матерільного права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, ухвалив незаконне рішення про часткове задоволення вимог позивача, тому воно має бути скасоване в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

30.10.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», згідно змісту якого позивач зазначає, що відповідач мав можливість перевірити стан реєстрації податкових накладних на офіційному сайті державної податкової інспекції. Зазначення у п. 3.3. договору, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати товару в частині суми ПДВ.

Позивач посилається на те, що в даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної, у разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 60-ти календарних днів з дати поставки товару у повному обсязі.

На думку позивача, суд першої інстанції дійшов обгрунтвоаного висновку, що на момент звернення позивача з позовом в даній справі строк оплати вартості поставленого товару настав. Факт порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання доведений наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем.

На підставі наведеного, позивач просить рішення господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 по справі №908/1912/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, у поданому відзиві позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 7 000,00 грн.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Дармін М.О. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №908/1912/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/1912/24.

14.10.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2024 Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 у справі №908/1912/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 18.03.2025 об 10:00 годин.

03.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду представником АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» подано заперечення щодо вимоги про стягнення правничої допомоги.

Згідно змісту поданих заперечень відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Омеляна О.О. в розмірі 7 000,00 грн є неспівмірними необгрунтованими та непропорційними до предмета спору.

Відповідач зауважує, що адвокат Омелян О.О. представляє інтереси позивача по аналогічним справам, де відповідачем є також АТ «НАЕК «Енергоатом», тобто вказана робота є однотипною.

На підставі наведеного, відповідач зазначає, що вартість витрат на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. по справі №908/1912/24 є значно завищеною та підлягає зменшенню при прийнятті відповідного рішення про розподіл судових витрат.

17.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника позивача, яким просить суд розглянути справу без його участі у зв`язку із зайнятістю останнього в іншому судовому засіданні.

Враховуючи приписи ст. 202 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представників сторін не перешкоджає розгляду поданої заяви, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

18.03.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Тата Груп" (постачальник за договором) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (покупець за договором, правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") укладено Договір поставки товару № 53-121-01-21-11025 від 29.12.2021 (далі за текстом - договір поставки).

За умовами п. 1.1 договору поставки позивач зобов`язався поставити, а відповідач - прийняти й оплатити товар на суму 981 845,10 грн, у т.ч. ПДВ - 163 640,85 грн.

Строк поставки товару сторони в п. 1.2 договору поставки визначили грудень 2021.

У п. 3.1 договору поставки сторонами визначено, що вартість товару за договором складає 818 204,25 грн, крім того ПДВ - 163 640,85 грн, разом з ПДВ - 981 845,10 грн.

За умовами п. 3.2 договору поставки оплата за товар здійснюється протягом 60 (шести десяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку (п. 3.3 договору поставки).

Згідно з п. 4.1 договору поставки, поставка товару відбувається відповідно до Правил Інкотермс 2010 на умовах DDP - ВП "Запорізька АЕС": 71504, Україна, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, комори УБ ВП "Запорізька АЕС".

Поставка товару відбувається у строк згідно з п. 1.2 договору (п. 4.2).

У п. 7.1. договору поставки передбачено, що у випадку неналежного виконання або невиконання Сторонами зобов`язань за договором Сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

На виконання умов Договору поставки постачальник поставив, а покупець прийняв, в межах обумовленої умовами договору поставки суми, товар на суму 924 688,50 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 19331 від 30.12.2021. Видаткова накладна підписана представниками без будь-яких зауважень та скріплені печатками сторін.

Крім того, на виконання умов Договору на поставлений за видатковою накладною № 19331 від 30.12.2021 товар постачальником була складена відповідна податкова накладна № 18274 від 30.01.2021, яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку, а саме: 15.01.2022 за реєстраційним № , про що свідчить квитанція № 1.

Відповідач отриманий товар не оплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 924 688,50 грн, докази сплати якої в матеріалах справи відсутні.

Стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки товару № 53-121-01-21-11025 від 29.12.2021 у розмірі 284 286,26 грн, з яких: сума основного боргу в розмірі 924 688,50 грн, 3 % річних за період прострочення з 01.03.2022 по 01.07.2024 в розмірі 64 905,54 грн, інфляційні нарахування за період прострочення вересень з 01.03.2022 по 01.07.2024 в розмірі 294 692,22 грн стало предметом розгляду даної справи.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанцїі в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що 29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Тата Груп» (постачальник за договором) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (покупець за договором, правонаступником якого є АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом») укладено договір поставки товару №53-121-01-21-11025, на виконання умов якого постачальник поставив, а покупець прийняв, в межах обумовленої умовами договору поставки суми, товар на суму 924 688,50 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №19331 від 30.12.2021, щоб підписана сторонами без зауважень. На виконання умов договору на поставлений за видатковою накладною №19331 від 30.12.2021 товар постачальником була складена відповідна податкова накладна №18274 від 30.01.2021, яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку, саме: 15.01.2022 за реєстраційним №, про що свідчить квитанція №1.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних, з огляду на що колегією суддів в порядку частини 1 статті 269 ГПК України не здійснюється перевірка правильності висновків суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 924 688,50 грн, інфляційних втрат в розмірі 294 692,22 грн та витрат на послуги адвоката в розмірі 10 000,00 грн.

Положеннями статті 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1 - 3 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача, 3% річних нараховані за загальний період з 01.03.2022 по 01.07.2024 у розмірі 64 905,54 грн на суму простроченої заборгованості.

На підставі наведених норм та вищезазначених обставин справи, а саме підтверджений факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання за спірним договором у частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, що також не спростовується та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що у позивача виникло право для нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача, зокрема, суми 3 % річних, враховуючи, що розрахунок позивача проведено у відповідності до вимог чинного законодавства України та є арифметично правильним.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що строк оплати товару у розмірі суми ПДВ не встановлений, а саме: «… Висновок суд щодо того, що «позивачем належним чином виконані свої зобов`язання щодо поставки товару відповідачу» не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам ст. 530 Цивільного кодексу України.

1.2 Пунктом 3.3 Договору встановлено, що оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН.

Відповідно до п. 4.4 Договору, Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі і зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адресу Замовника для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

Пунктом 7.6 Договору встановлено, що якщо Постачальник не здійснить реєстрацію належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН у встановлений законодавством термін або відбудеться зупинення реєстрації податкової накладної..., Замовник має право в односторонньому порядку зменшити суму Договору на відповідну суму ПДВ.

Отже, сторони, уклавши Договір № 53-121-01-21-11025 від 29.12.2021, узгодили всі права та обов`язки за ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільнго Кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторони в Договорі розмежували порядок оплати та строки оплати поставленого товару.

Порядок оплати:

- Вартості товару (без ПДВ): здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з моменту поставки всього товару;

- Вартості товару в розмірі суми ПДВ: здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках і порядку.

Реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках і порядку не є тотожнім діям Позивача про направлення на електронну адресу Відповідача зареєстрованої податкової накладної в рамках адміністрування ПДВ.

Строк оплати:

- Вартості товару (без ПДВ): протягом 60 календарних днів з моменту поставки всього товару;

- Вартості товару в розмірі суми ПДВ: в Договорі сторонами не встановлений.

Реєстрація податкової накладної в ЄРПН здійснюється Постачальником товарів/робіт або послуг, відповідно до вимог Податкового кодексу України, в рамках податкових правовідносин, а надання зареєстрованої податкової накладної Відповідачу здійснюється Позивачем в рамках господарських зобов`язань сторін, узгоджених в Договорі поставки, в зв`язку з чим регулюється Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Реєстрація податкової накладної в ЄРПН здійснюється Виконавцем товарів/робіт або послуг, відповідно до вимог Податкового кодексу України, в рамках податкових правовідносин, а надання зареєстрованої податкової накладної Відповідачу здійснюється Позивачем в рамках господарських зобов`язань сторін, узгоджених в Договорі поставки. Отже, регулюється Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Оскільки строк оплати ПДВ в договорі не встановлений, Позивач повинен був керуватися ст. 530 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції, неправильно визначивши строк оплати поставленого товару, дійшов необґрунтованих висновків про порушення філією ВП ЗАЕС господарського зобов`язання зі сплати вартості товару в розмірі суми ПДВ.

Відповідно, стягнення судом першої інстанції 3 % річних, нарахованих на всю суму поставленого товару, в тому числі на ПДВ, не відповідає умовам укладеного договору та нормам матеріального права, які регулюють договірну діяльність. …» з огляду на наступне:

Зміст пункту 3.2 наявного в матеріалах справи договору свідчить, що сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 60-ти календарних днів з дати поставки всього товару, передбаченого п. 1.1. договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку і може завдати покупцю збитків. Обов`язок реєстрації податкової накладної не перебуває в площині господарських правовідносин та не може слугувати підставою господарської відповідальності сторони договору.

Тобто, навіть у випадку відсутності реєстрації податкової накладної, це жодним чином не нівелює обов`язок покупця зі сплати вартості поставленого товару у повному обсязі та у строк, обумовлений договором, оскільки відсутність квитанції про реєстрацію податкової накладної та будь-яких інших документів не може вважатись відкладальною умовою та не звільняє покупця від обов`язку оплатити поставлений товар у визначений договором строк.

Зауваження у п. 3.3. договору щодо оплати покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після реєстрації виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не змінює строку щодо оплати повної вартості наданих послуг, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Крім того, позивачем виконані відповідні умови договору, оформлено податкову накладну № 18274 від 30.12.2021 та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується матеріалами справи. Доказів зворотного скаржником не надано.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що доводи скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо настання строку оплати виконаних робіт у частині сплати суми ПДВ є безпідставними, та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником умов договору і норм чинного законодавства України.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді стягнення 3% річних, а саме: «… Згідно з висновком Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Відповідно до статуту АТ «НАЕК «Енергоатом» (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1420) метою діяльності товариства є одержання прибутку від провадження господарської діяльності для задоволення потреб держави, юридичних і фізичних осіб в електричній енергії; забезпечення ефективної, безпечної експлуатації атомних електростанцій, безпеки під час будівництва, експлуатації та зняття з експлуатації ядерних установок.

Дохід АТ «НАЕК «Енергоатом» більше ніж на 90 % складається з виручки від реалізації електричної енергії, що виробляється її відокремленими підрозділами - атомними електростанціями.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні запроваджений воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався. 04 березня 2022 року місто Енергодар Запорізької області та філія відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» (ВП ЗАЕС) були захоплені збройними силами російської федерації та до теперішнього часу перебувають в тимчасовій окупації.

Енергодарська міська територіальна громада, у якій розташована ВП ЗАЕС, віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України з 02.03.2022 згідно із переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309.

З моменту окупації ВП ЗАЕС працює в екстремальних умовах, на початку захоплення атомна станція працювала на мінімальних потужностях, а вже з вересня 2022 відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється. Разом з цим, для підтримання життєздатності атомних блоків живлення станції відбувається за рахунок виробленої електричної енергії іншими атомними станціями України.

В структурі електроенергії, виробленої відокремленими підрозділами АТ «НАЕК «Енергоатом», до моменту окупації військовими російської федерації найбільшу частку складала електроенергія, вироблена саме ВП ЗАЕС, оскільки з 15 діючих атомних енергоблоків енергосистеми України - 6 енергоблоків належать ВП ЗАЕС.

Таким чином, на теперішній час Компанією втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. Поряд з цим, АТ «НАЕК «Енергоатом» продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу.

Зокрема, зазначені втрати виробничих потужностей вкрай негативно вплинули на фінансовий стан Компанії. Так, за період 2022 року ДП «НАЕК «Енергоатом» отриманий збиток в розмірі 12 401 989 тис грн, а за підсумками 2023 року чистий збиток дорівнює 11 256 369 тис грн.

За таких обставин, через втрату Компанією значної частини своїх виробничих потужностей, було розбалансовано фінансовий стан державного підприємства. Крім того, постійні ракетні атаки російської федерації на енергетичну інфраструктуру України також безпосередньо та значно впливають на роботу інших атомних електростанцій України. Через зниження частоти в енергосистемі України на енергоблоках спрацьовує система аварійного захисту, внаслідок чого енергоблоки автоматично відключаються та працюють у проєктному режимі, без генерації у вітчизняну енергосистему.

Виконуючи функції експлуатуючої організації (оператора) атомних електростанцій, АТ «НАЕК «Енергоатом», відповідно до статті 33 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», зобов`язане першочергово забезпечувати безпечну експлуатацію ядерних установок. Підвищення та дотримання досягнутого рівня безпеки діючих енергоблоків атомних електростанцій має найвищий пріоритет у діяльності експлуатуючої організації.

Питання забезпечення безпеки є пріоритетним над економічними, технічними, науковими та іншими цілями діяльності. Відповідно, наявні ресурси, в тому числі грошові кошти, АТ «НАЕК «Енергоатом» спрямовує в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС.

АТ «НАЕК «Енергоатом» з початку роботи нової моделі ринку електричної енергії України (1 липня 2019 року), введеної відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», виконує спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільного інтересу (ПСО), а саме доступності електричної енергії для побутових споживачів, покладених на нього Державою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» (зі змінами).

Протягом 2019 - 2023 років діяли декілька моделей виконання ПСО, а саме товарна та фінансова моделі, при цьому кожна з таких моделей передбачає потужне фінансове навантаження на державне підприємство, і на жаль, станом на поточний момент АТ «НАЕК «Енергоатом» за жоден з років виконання ПСО не отримало компенсацію, передбачену положеннями законодавства (ч. 5 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» та пунктом 16 Положення «Про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії»). До 1 жовтня 2021 діяла товарна модель ПСО, яка передбачала продаж Відповідачем встановленого обсягу електричної енергії ДП «Гарантований покупець» за фіксованими цінами, що нижчі за ринкові.

При цьому, з починаючи з лютого 2020 року почалося швидке накопичення заборгованості ДП «Гарантований покупець» за електроенергію. ДП «НАЕК «Енергоатом» фактично забезпечує покриття основного фінансового навантаження, необхідного для реалізації загальносуспільного інтересу, та зазнає надзвичайно великих фінансових витрат у межах його виконання, за відсутності джерела та механізму компенсації за виконання таких спеціальних обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 219 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Надзвичайними обставинами у даному випадку є сукупність наведених вище обставин, які вплинули на здатність Компанії своєчасно розрахуватись за надані Позивачем послуги.

З огляду на вказане суд мав врахувати, що (1) втрата Відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, (2) виконання Відповідачем в умовах воєнного спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і (3) необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними обставинами, які перешкодили Компанії своєчасно виконати свої зобов`язання.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Необхідно також акцентувати увагу суду на тому, що відповідно із пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18, вирішуючи, в т.ч. й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З урахуванням викладених обставин, суд мав право звільнити Відповідача від відповідальності у вигляді стягнення 3 % річних, заявлених Позивачем у справі. Втім, суд першої інстанції не врахував ці обставини справи у своїх висновках, тобто не застосував норми закону, які мав застосувати. …» колегія суддів відхиляє з огляду на те, що чинним законодавством таке зменшення не передбачено (виключаючи випадки неправильного розрахунку цих сум сторонами).

Так, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення заявлених до стягнення відсотків річних, виключно з урахуванням конкретних обставин, які склалися саме у справі № 902/417/18.

Так, у справі № 902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96 % річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати, що не відповідало критеріям розумності, справедливості та пропорційності.

У цьому зв`язку слід зазначити, що застосування судами обмежень свободи договору має носити винятковий характер, між тим, у справі №908/1912/24 судом не встановлено обставин очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних, таких як у справі №902/417/18, оскільки розмір заявлених до стягнення відсотків річних у справі , що розглядається відповідає розміру, встановленому законом (три відсотки).

Таким чином, обставини справи № 902/417/18 є відмінними від обставин, які мають місце у справі, що розглядається.

Доводи скарги про надзвичайні обставини, що вплинули на здатність відповідача вчасно оплатити товар, як введення в країні воєнного стану, втрата відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, що вкрай негативно вплинуло на фінансовий стан Компанії апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки наведені обставини також не виключають застосування до відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати 3% річних.

При цьому слід зазначити, що як відповідач так і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача.

Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 у справі №908/1912/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами першою - третьою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до тексту відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Тата Груп» на апеляційну скаргу: «… Відповідно до договору про надання правової допомоги від 28.10.2024р., витрати пов`язані з одержанням професійної правничої допомогги (гонорару), становлять 7 000,00 грн. (сім тисяч грн. 00коп.).

Також до відзиву на апеляційну скаргу додається попередній розрахунок визначення суми судових витрат. …».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що позивачем дотримано вимоги частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України в частині надання разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До відзиву на апеляційну скаргу, згідно додатків, додано:

«… 1. Попередній розрахунок визначення суми судових витрат від 30.10.2024р. - на 1 арк.

2. Копія адвокатського ордеру АЕ №1327272. - на 1 арк.;

3. Копія адвокатського свідоцтва №2342 від 18.07.2011 р. на 1 арк.

4. Копія договору про надання правової допомоги від 28.10.2024 року. - на 3 арк.

5. Детальний опис робіт (наданих послуг) від 30.10.2024р. на 1 арк. …».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що позивачем дотримано вимоги частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо строків подання доказів несення ним витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно матеріалів справи, 28.10.2024 між адвокатом Омеляном Олександром Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Тата Груп» (замовник) укладено договір про надання правничих (юридичних) послуг (послуг адвоката), згідно пункту 1.2. якого сторони погодили, що замовник доручає, а адвокат зобов`язується вчинити від імені та за рахунок Замовника такі юридичні дії: представляти права та законні інтереси Замовника в судах апеляційної інстанції, здійснювати професійну діяльність згідно з умовами цього договору з усіма правами адвоката, які передбачені законодавством України, у зв`язку з участю замовника у господарській справі №908/1912/24, розгляд якої проводить: Центральний апеляційний господарський суд.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають терміни та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь тяжкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажанного результату та належного виконання окремих доручень Замовника. Обсяг правових послуг враховується щодо обгрунтованого розміру гонорару. Можлива сплата гонорару після прийняття рішення/постанови судової інстанції.

Усього гонорар адвокату складає: 7000,00 грн. (п. 4.2. договору).

Договір про надання правової допомоги набирає чинності з дати його укладення, зазначеної на першій сторінці договору та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 5.1. договору).

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 30.10.2024, надана професійна правнича допомога по даній справі в суді апеляційної інстанції включає в себе:

- послуги адвоката (попередня консультація щодо вивчення апеляційної скраги та правовий аналіз матеріалів справи) - 1 год. вартістю 1 000,00 грн. - всього 1 000,00 грн.

- послуги адвоката (підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу до Центрального апеляційного господарського суду, про стягнення коштів) - 4 год. вартістю 1500,00 грн - всього 6 000,00 грн.

Частиною 2-4 ст. 126 ГПК передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підставі наведеного опису, позивачем заявлено вимогу про покладення на відповідача суми судових витрат в загальному розмірі 7 000,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач свої доводи проти заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу навів у запереченнях щодо вимоги про стягнення правничої допомоги вх.№2264/25 від 03.032.2025: «… Відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Омеляна Олександра Олександровича в розмірі 7 000,00 грн, є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, оскільки:

по-перше. Позов та відзив на апеляційну скаргу не є складними і не потребували значного часу виконання як юридичної, так і технічної роботи, оскільки не вимагали додаткового вивчення й аналізу законодавства України і судової практики. Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований нормами законодавства, що визначають умови виконання зобов`язання і підстави відповідальності за його порушення (прострочення виконання грошового зобов`язання), тобто нормами чинного законодавства України незначної кількості, які за своїм змістом не є ні суперечливими, ні складними, що не зумовлює неоднозначного (спірного) сприйняття їхнього змісту. Суть спору, характер спірних правовідносин, кількість учасників та обсяг доказів спору не дозволяють визначити таку справу як складну;

по-друге. Справа не обтяжена значною кількістю доказів. Усі, без винятку, докази, якими були обґрунтовані позовні вимоги у справі, є в наявності у позивача, відповідно, його представником ці докази не збиралися, не потребували додаткового вивчення, відтак, не є складною і підготовка до розгляду цієї справи, оскільки така підготовка не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль;

по-трете. Справа, що розглядається, стосується лише Позивача та Відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін;

по-четверте. Ціна позову не впливає на вирішення питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Згідно з завантаженим описом робіт (наданих послуг) від 30.10.2025 адвокатом надані наступні послуги:

- попередня консультація щодо вивчення апеляційної скарги та правовий аналіз матеріалів справи вартістю 1 000,00 грн. Оскільки Омелян Олександр Олександрович представляв інтереси Позивача в суді першої інстанції, вивчати апеляційну скаргу та здійснювати правовий аналіз матеріалів справи не було потреби;

- підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу вартістю 6 000,00 грн. Вважаю зазначену суму неспівмірною з обсягом наданої послуги.

Крім того, адвокат Омелян Олександр Олександрович представляє інтереси Позивача то аналогічним справам, де відповідачем є також АТ «НАЕК «Енергоатом» (справи № 908/1915/24, 908/1910/24, 908/1913/24, 908/1911/24), тобто вказана робота є однотипною. Враховуючи вищевикладене, вартість витрат на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн по справі № 908/1912/24 є значно завищеною та підлягає зменшенню при прийнятті відповідного рішення про розподіл судових витрат. …».

Співставляючи вартість наданих юридичних послуг адвокатом в межах даної справи, апеляційний господарськи суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 7 000,00 підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне:

Так, колегія суддів не вбачає підстав для включення до опису робіт (наданих послуг) першого пункту «Попередня консультація щодо вивчення апеляційної скарги та правовий аналіз матеріалів справи» та, відповіно, нарахування понесених в цій частині витрат, оскільки апеляційна скарга містить в собі обгрунтування аналогічного змісту з поданим відповідачем до суду першої інстанції відзивом на позовну заяву, що вже досліджувалось представником позивача - адвокатом Омеляном О.О., про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідь на відзив (том 1, а.с. 68-77).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

В питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

- суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібні висновки викладено в ряді постанов Верховного Суду у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.

У вже згаданій справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Оцінивши зміст опису наданих адвокатом послуг, суд вважає, що обґрунтованими і необхідними діями, здійсненими представником позивача по даній справі є: «Підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу до Центрального апеляційного господарського суду про стягнення коштів» вартістю 6 000,00 грн. (4 год х 1500,00 грн).

Разом з тим, у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 у справі №908/1912/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.09.2024 у справі №908/1912/24 - залишити без змін.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Тата Груп" про відшкодування витрат з надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Тата Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Караваєва, 39) 6000,00 грн витрат з надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн покласти на Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази по справі.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.04.2025

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус