УХВАЛА

17 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/2284/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ?ЕККО БУК?

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства ?Ліси України?" в особі Філії ?Львівське лісове господарство? ДП ?Ліси України?

до Товариства з обмеженою відповідальністю ?ЕККО БУК?

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Державне спеціалізоване господарське підприємство ?Ліси України? в особі Філії ?Львівське лісове господарство? ДП ?Ліси України? звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ?ЕККО БУК? (далі - Товариство, скаржник) про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано невиконанням укладеного сторонами договору купівлі-продажу необробленої деревини № UUB-8707-7 від 26.10.2023 в частині оплати на суму 296 842, 19 грн; також за прострочення виконання зобов`язання позивач заявив до стягнення 29 010,99 грн пені.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2025 позов задоволено в частині стягнення 276 842,19 грн, 27 469,49 грн пені та 4 564,68 грн судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з вищенаведеним рішенням, 12.03.2025 через систему ?Електронний суд? Товариство звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2025 та направити справу на новий розгляд.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 апеляційну скаргу Товариства залишено без руху; скаржнику надано 10 денний строк для усунення, встановлених при поданні апеляційної скарги, недоліків шляхом подання (надсилання) суду: доказів сплати судового збору в сумі 5 865,35 грн, доказів надіслання копії апеляційної скарги позивачу та обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин його пропуску та доказами на підтвердження доводів для поновлення строку на апеляційне оскарження.

25.03.2025 до Західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій останнє просить долучити до матеріалів справи докази сплати судового збору, докази надіслання копії апеляційної скарги позивачу та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що Товариство не отримувало оскаржуване рішення суду ні на поштову адресу, ні на вказану електронну адресу, а лише згодом дізналося про нього з реєстрів судових рішень та після цього в особистому кабінеті в системі ?Електронний суд?.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з тим, що підстав в розумінні пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що зумовлюють можливість поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, судовою колегією не встановлено, оскільки наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі є необґрунтованими та такими, що пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, а не об`єктивними обставинами та не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання апеляційної скарги у встановлений законом строк, у зв`язку з чим визнаються судом неповажними.

09.04.2025 (через систему ?Електронний суд?) Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 з підстав порушення норм процесуального права та справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

За наслідками перевірки касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частинами 2, 3 статті 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху зазначаються недоліки цієї скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина 2 статті 256 ГПК України).

Згідно цієї норми суд апеляційної інстанції, у кожному конкретному випадку, повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вказане рішення Європейського суду з прав людини застосовується у даній справі як джерело права і його висновки про можливість відновлення процесуального строку лише за умови наведення відповідних причин, а можливість їх наведення, як вже зазначалось, залежить від їх доведення, не дають правових підстав зробити мотивований висновок по суті заявленого клопотання.

Скаржник в касаційній скарзі стверджує, що рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2025 не надходило Товариству ні на поштову адресу, ні на вказану електронну адресу, а лише згодом воно дізналося про його існування з реєстрів судових рішень та в особистому кабінеті в системі ?Електронний суд?.

Відповідно до пункту 11 частини 6 статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як установлено апеляційним господарським судом, рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2025 було виготовлено та підписано 31.01.2025, в особистий кабінет Товариства в системі ?Електронний суд? повний текст рішення доставлено 31.01.2025.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Згідно з абз. 2 частини 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, таке рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Указані обставини свідчать, що можливість подання апеляційної скарги у встановлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самого Товариства, а пропуск строку на апеляційне оскарження залежав не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які особа, що звернулася із апеляційною скаргою, могла і повинна була уникнути при подачі скарги.

Проте апеляційна скарга Товариства на рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2025 була надіслана до Західного апеляційного господарського суду через систему ?Електронний суд? лише 12.03.2025, тобто, з пропуском строку, встановленого законом на апеляційне оскарження рішення суду.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень, а особливо у випадку, коли скаржник зацікавлений у вирішенні питання про відкриття провадження у справі, оскільки саме він не погоджується з рішенням суду попередньої інстанції і ставить під сумнів його законність

Згідно з частиною 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

За приписами частин 1-4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У зв`язку із тим, що наведені Товариством підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано судом неповажними, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, запроваджено для забезпечення належного здійснення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам у використанні наявних засобів (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37 - 38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на підставі частини 2 статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №914/2284/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?ЕККО БУК?" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов