ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 рокуСправа № 912/1692/24

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засідання Проскурні О.О. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/1692/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП", вул. Приморська, 38-А, офіс 7, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500

до відповідача: КОМПАНІЇ:TEHENERGOIMPEX OU (ТОВ" ТЕХЕНЕРГОІМПЕКС"), вул. Айанді, 24, м. Віімсі, Естонія, 74001

про стягнення 94 042,95 євро

Представники:

від позивача - Савічев О.О., адвокат, ордер серії ВІ № 1234741 від 02.08.2024;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП" (далі - ТОВ "НАФТО-ГРУП", позивач) звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, яка містить вимоги до КОМПАНІЇ:TEHENERGOIMPEX OU (ТОВ" ТЕХЕНЕРГОІМПЕКС") (далі - TEHENERGOIMPEX OU, відповідач) про стягнення 94042,95 євро заборгованості.

В обґрунтування підстав позову вказано про неналежне виконання відповідачем зобов`язань по контракту №ТЕІ-111023-2 від 11.10.2023 щодо поставки оплаченого товару.

Ухвалою суду від 15.07.2024 відкрито провадження у справі №912/1692/24 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.02.2025; провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу Естонії на судове доручення про вручення документів.

25.11.2024 та 03.01.2025 на адресу суду надійшла відповідь від компетентного органу Естонії на судове доручення про вручення документів.

18.12.2024 та 03.02.2025 позивачем подані клопотання на виконання ухвали суду, до яких додана відповідь компетентного органу Естонії на судове доручення про вручення відповідачу документів з доказами такого вручення з перекладом на українську мову.

Враховуючи дату настання підготовчого засідання, суд ухвалою від 20.02.2025 поновив провадження у справі № 912//1692/24 та розпочав підготовче засідання, в якому взяв участь представник позивача.

Відповідач своїм процесуальним правом на участь в підготовчому засіданні суду не скористався, уповноважених представників не направив. Відзив на позов відповідачем суду не подано.

Ухвалою від 20.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.04.2025.

17.04.2025 суд розпочав розгляд справи по суті.

В засіданні суду взяв участь представник позивача, яким підтримано позовні вимоги та надано суду докази отримання відповідачем ухвали про призначення даного судового засідання.

Враховуючи неявку в судове засідання 17.04.2025 відповідача, який є нерезидентом, господарський суд зазначає наступне.

У п. 8 роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 31.05.2002 №04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" зазначено, що при вирішенні питання забезпечення своєчасного повідомлення у належній формі іноземних учасників судового процесу про час і місце розгляду справи, господарському суду слід враховувати таке.

Взаємодія судів України з судовими органами інших держав з цього питання, а також щодо виконання за кордоном інших процесуальних дій регулюються Конвенцією з питань цивільного процесу (Гаага, 1954) і угодами про взаємну правову допомогу, укладеними Україною з іншими державами. Відповідно до Законів України від 19.10.2000 р. №2052-III та № 2051-III з 26.11.2000 набрали чинності для України Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 1965) і Конвенція про отримання за кордоном доказів з цивільних і торгових справ (Гаага, 1970) із заявами та застереженнями. Цими заявами і застереженнями передбачено, зокрема, що названим у конвенціях центральним органом в Україні є Міністерство юстиції України, яке складає підтвердження про вручення документів і забезпечує передачу документів у цивільних або комерційних справах центральному органу юстиції іншої держави.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до названої Конвенції із заявами та застереженнями, згідно з якими центральним органом, який має право отримувати документи від інших Договірних Сторін, а також складати підтвердження про вручення, є Міністерство юстиції України. Особливості виконання названої Конвенції визначено розділом VI Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 р. №1092/5/54 (далі - Інструкція).

Так, відповідне доручення про вручення документів за кордоном складається судом у формі прохання згідно з додатком до Інструкції. Заповненню з урахуванням приписів пунктів 6.2.1 і 6.2.2 Інструкції підлягають дві частини формуляра: "Прохання" і "Короткий виклад документа".

Якщо формуляр складається українською мовою, то його обов`язково необхідно супроводжувати перекладом французькою чи англійською мовами або мовою запитуваної держави.

Згідно рекомендації Спеціальної комісії по практичному застосуванню Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, розроблених державами - учасницями Конвенції 28.10 - 04.11.2003, рекомендовано заявнику завжди надавати переклад документів, за винятком тих випадків, коли заявник має достатні підстави вважати, що адресат розуміє документ країни відправника.

Пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 №2052-III встановлено, що, якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 зазначеної Конвенції кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, в разі коли виконані всі нижчеперелічені умови: a) документ передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув строк, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не отримано будь-якого підтвердження незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Таким чином, однією з вимог, при виконанні якої суддя може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, є закінчення строку з дати направлення документа, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право" господарський суд повинен виходити з правил, встановлених у міжнародному договорі, тобто застосовувати щонайменше шестимісячний строк з моменту порушення провадження у справі.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації права на судовий захист своїх прав та інтересів.

З огляду на перебування в провадженні даної справи більше шести місяців, наявність доказів передання процесуальних документів у спосіб передбачений Конвенцією, суд вважає можливим прийняти рішення виходячи із приписів ч. 2 ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

В засіданні суду 17.04.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позов.

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Господарський суд розглядає справу в судовому засіданні 17.04.2025 за відсутності представника відповідача.

Розглянувши документи і матеріали, дослідивши в судовому засіданні докази у справі, господарський суд встановив наступні обставини.

11.10.2023 між ТОВ "НАФТО-ГРУП" (Покупець) та нерезидентом, юридична особа створена за законодавством Естонії ТEHENERGOIMPEX OU (Продавець) укладено контракт №ТЕІ-111023-2 (далі - Контракт) (а.с. 8-14).

Відповідно до умов Контракту Продавець зобов`язався передати у власність ТОВ "НАФТО-ГРУП" Товар по ціні, в кількості та номенклатурі згідно Контракту, а саме Дизельне паливо ULSD 10 ppm, Бензин А-92, Бензин А-95, Бензин А-100. Гарантія продавця: суміш без російського продукту, а Покупець зобов`язався прийняти цей Товар та оплатити його на умовах, визначених Контрактом

Пунктом 4 Контракту сторони визначили умови/строки доставки/кількість/ транспортування. Так, узгоджена партія товару за цим контрактом відвантажується не пізніше трьох банківських днів за днем отримання попередньої оплати за такий товар. Найменування та кількість товару кожної окремої партії, термін постачання, країна походження, ціна кожної погодженої до постачання партії товару визначаються у відповідних Специфікаціях, які є невід`ємною часиною цього контракту.

Згідно п. 6 Контракту, фіксована ціна та точний об`єм погоджується щотижнево з дня підписання Договору та зазначається у Специфікації на кожну окрему партію товару. Валюта Контракту - Євро.

За п. 7 Контракту оплата здійснюється після підписання Договору. 100% повна передоплата з банківського рахунку Покупця на банківський рахунок Продавця.

Контракт набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2023, а щодо взаєморозрахунків та претензій - до повного виконання зобов`язань обома сторонами (п. 14 Контракту).

Контракт засвідчено підписами уповноважених представників сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

У п. 3 Додаткової угоди № 1 від 11.03.2024 до Контракту №ТЕІ-111023-2 від 11.10.2023, сторони дійшли згоди про те, що усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього договору або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладення, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Господарському суді Кіровоградської області.

11.03.2024 до Контракту між Продавцем та Покупцем підписано Специфікацію № 1, згідно якої затверджено умови поставки товару, найменування, кількість, ціну та вартість товару, що поставляється та строки поставки, а саме товар в кількості 10000 кг на загальну суму 140 700,00 Євро (а.с. 17).

Як стверджує позивач, на виконання умов контракту, він здійснив передоплату вартості товару у загальному розмірі 140 700,00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією №13 від 16 10 2023 (а.с. 18,19).

Разом з цим, відповідач лише частково поставив товар на суму 23 129,20 євро та на суму 23 527,85 євро, що вбачається зі змісту митних декларацій за 20.11.2023, автотранспортних накладних (СМR) за 20.11.2023 та іншими первинними митними документами (а.с. 24-51).

Позивач вказує, що ТEHENERGOIMPEX OU у повному обсязі не були виконанні зобов`язання з поставки товару. Станом на дату подання позову сума невиконаного зобов`язання становить 94 042,95 євро.

27.03.024 позивачем на адресу ТEHENERGOIMPEX OU направлено претензію з вимогою про погашення заборгованості за непоставлений товар, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 20-22).

Таким чином, відповідач не здійснив поставку оплаченого позивачем товару на суму у розмірі 94 042,95 євро.

Викладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані судом при вирішенні спору, та мотивована оцінка поданих доказів.

Згідно ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

За статтею 365 ГПК України іноземні суб`єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і суб`єкти господарювання України, крім винятків, установлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України "Про міжнародне приватне право" (п. 1 ч. 1 ст. 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

За ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема в випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності в справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

За ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

За ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно зі статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону в випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Як вбачається з умов, погоджених сторонами у п. 3 Додаткової угоди № 1 від 11.03.2024 до Контракту №ТЕІ-111023-2 від 11.10.2023, сторони дійшли згоди про те, що усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього договору або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладення, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Господарському суді Кіровоградської області.

Доказів визнання вказаного Контракту нечинним суду не подано.

Отже, даний спір, за вибором сторін, підсудний Господарському суду Кіровоградської області, а до правовідносин між сторонами в даній справі повинно бути застосоване діюче законодавство України.

Згідно з визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", зовнішньоекономічний договір (контракт) - це домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Зовнішньоекономічною діяльністю є діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, а також діяльність державних замовників з оборонного замовлення у випадках, визначених законами України, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України (ч. 4 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність").

Судом встановлено, що між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено Контракт №ТЕІ-111023-2 від 11.10.2023, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач перерахував відповідачу суму у розмірі 140 700,00 євро у якості передоплати вартості товару.

Відповідач лише частково виконав свої обов`язки щодо поставки оплаченого позивачем товару. Так, станом на дату ухвалення цього рішення відповідач поставив товар на загальну суму 46 657,05 євро. Непоставленим залишився товар на суму 94 042,95 євро (140 700,00 євро - 46 657,05 євро).

У зв`язку із цим, позивач направляв на адресу відповідача претензію від 26.03.2024 про повернення коштів протягом семиденного терміну після отримання претензії, яка була проігнорована відповідачем.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч. 1-4 ст. 13).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86).

Зважаючи на те, що доказів повного виконання свого обов`язку щодо передачі позивачу оплаченого ним товару відповідач до суду не подав, суд доходить висновку, що позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язаний повернути йому вартість оплаченого, але не переданого товару.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 94 042,95 євро вартості оплаченого товару є законними і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір за подання позову покладається на відповідача повністю.

В судовому засіданні 17.04.2025 представником позивача до закінчення судових дебатів заявлено усне клопотання про подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних зі здійсненням перекладу документів у даній справі, які будуть подані суду в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

На підставі вищевикладеного суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних зі здійсненням перекладу документів у даній справі, про що зазначає в резолютивній частині рішення суду.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з TEHENERGOIMPEX OU (Аiandi str.24, Viimsi, 74001, Estonia, company registration: 11086619) (ТОВ" ТЕХЕНЕРГОІМПЕКС", вул. Айанді, 24, м. Віімсі, Естонія, 74001, реєстраційний номер компанії: 11086619) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП" (вул. Приморська, 38-А, офіс 7, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500, ідентифікаційний код 41941432) заборгованість в сумі 94042,95 євро, а також 59 375,43 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних зі здійсненням перекладу документів у даній справі на 10.06.2025 о 12:30 год.

Повідомити позивача, що відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України докази понесених судових витрат подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Зобов`язати позивача здійснити дії, пов`язані з відправленням на адресу КОМПАНІЇ:TEHENERGOIMPEX OU процесуальних документів та доказів понесених судових витрат (перекладених на естонську мову) та надати суду докази такого надіслання.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію рішення та два оригінали такого рішення направити позивачу для здійснення нотаріального перекладу на естонську мову.

Повне рішення складено 22.04.2025.

Суддя В.В.Тимошевська