ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 Справа № 914/3100/24

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юдісі Трейдінг», місто Ужгород, Закарпатська область

до відповідача Фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни, місто Львів

про стягнення 98 247,22 грн.

За участю представників:

від позивача: Костишена В.Л. представник (за довіреністю від 11.11.2024; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №6207 від 27.09.2018) присутня в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку «ВКЗ»;

від відповідача: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Юдісі Трейдінг» до Фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни про стягнення 98 247,22 грн заборгованості, з яких 98 175,00 грн безпідставно набутих коштів, 72,42 грн штрафних санкцій у вигляді 3 процентів річних.

Крім того, позивач, керуючись частиною 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві просить суд при прийнятті рішення зазначити в рішенні суду про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах справи ухвалах суду та відображено у протоколах судових засідань.

Судове засідання призначене на 06.03.2025 на 10:00 год. не відбулося через перебування судді Сухович Ю.О. у відпустці.

Ухвалою від 10.03.2025 суд постановив призначити судове засідання у справі на 08.04.2025 на 12:00 год. Також, вказаною ухвалою суд постановив провести судове засідання по розгляду справи по суті, призначене на 08.04.2025 об 12:00 год в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку (https:vkz.court.gov.ua).

28.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення (міркування) щодо спору за вих. №28-03-2/25 від 28.03.2025 (вх.№8123/25 від 28.03.2025).

Представник позивача в судове засідання 08.04.2025 для розгляду справи по суті в режимі відеоконференції з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 08.04.2025 для розгляду справи по суті в режимі відеоконференції не забезпечив. Заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи станом на момент проведення судового засідання до суду не надходили.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 10.03.2025 явка представників сторін в судове засідання 08.04.2025 для розгляду справи по суті не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд, враховуючи належне повідомлення сторін про дату та час судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, не вважає відсутність представника відповідача перешкодою для вирішення спору по суті.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 08.04.2025 року проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним 18.04.2024 було здійснено перераховано на рахунок ФОП Натури Олександри Валеріївни грошові кошти в сумі 98 175,00 грн за пелету згідно рахунку №3 від 18.04.2024 року. Товар поставлено не було.

Позивач стверджує, що неодноразові усні звернення представників ТзОВ «Юдісі Трейдінг» до фізичної особи-підприємця Натури О.В. не дали жодного результату.

03.12.2024 позивач звертався до відповідача з претензією №03-12-7/2024 з вимогою упродовж двох днів з моменту отримання даної претензії, повернути 98 175,00 грн, які зберігаються відповідачем безпідставно.

Попри отримання такої претензії, кошти позивачу не повернено. Зазначене зумовило звернення ТзОВ «Юдісі Трейдінг» до суду із позовною заявою, в якій окрім зазначених 98 175,00 грн безпідставно набутих коштів до стягнення з відповідача заявлено також 72,42 грн штрафних санкцій у вигляді 3 процентів річних.

Крім того, позивач, керуючись частиною 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, просить суд при прийнятті рішення зазначити в рішенні суду про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Щодо позиції відповідача позивач не заперечує, що між ТзОВ «Юдісі Трейдінг» та ФОП Натура О.В. 09.08.2022 року був укладений договір №1 поставки біопаливної продукції. За цим договором у 2022 році постачальник (ФОП Натура О.В.) поставляв, а покупець (ТзОВ «Юдісі Трейдінг») приймав товар і сплачував його. Претензій чи зауважень у сторін не виникало. Стверджує, що дія в договору №1 від 09.08.2022 закінчилася 31.12.2022, як це передбачено умовами п.10.1.

Відтак, позивач стверджує, що він сплатив грошові кошти у сумі 98 175,00 грн за пелету постачальнику поза договірними відносинами, так як сторони не мають підписаних, відповідно до умов договору, специфікацій, видаткових накладних, товаро-транспортних накладних тощо.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та додаткових поясненнях у справі.

Зокрема зазначив, що між сторонами існували господарські відносини, які випливали з умов договору поставки біопаливної продукції № 1 від 09.08.2022. Відтак, перерахування позивачем коштів на розрахунковий рахунок відповідача не було випадковістю, а платіжна операція була проведена на підставі рахунку на оплату №3 від 18.04.2024, виставленого на підставі договору №1 від 09.08.2022, який є діючим та підлягає до виконання сторонами.

Протягом 2022 - 2024 років між ФОП Натурою О.В. та ТзОВ «Юдісі Трейдінг» здійснено фінансово-господарських операцій (оплат та поставки товару твердих паливних гранул) на загальну суму 3 289 750 (три мільйони двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень. Жодних сумнівів чи повернень товару з боку позивача не було, жодних актів невідповідності поставленого товару позивач не пред`являв.

У квітні 2024 року позивач в черговий раз замовив у відповідача поставку 23,1 тон альтернативного палива - твердої паливної гранули. 18.04.2024 відповідач виставив позивачу рахунок №3 на оплату замовленого товару, того ж числа позивач оплатив товару на суму 98 175,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 186 від 18.04.2024.

З метою виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, відповідачем 18.04.2024 у ТзОВ «Сунфло Трейд» закуплено товар (тверді паливні гранули) в кількості 23,1 тон, в підтвердження чого відповідач долучив видаткову накладну №144 від 18.04.2024.

Крім того, відповідач стверджує, що між ним та ТзОВ «Сунфло Трейд» укладено договір №05/08 від 05.08.2022 року на поставку товару. Закуплений у ТзОВ «Сунфло Трейд» товар відповідач не мав можливості передати позивачу, у зв`язку з тим, що позивачем не було вчинено жодних дій, які б засвідчували його бажання прийняти товар у відповідача. Позивачем не надано відповідачу всієї необхідної інформації для документального оформлення відправки товару (інформації про перевізника, місце прибуття товару, не надано заявки про надання автотранспорту для завантаження), як це передбачено договором.

На думку відповідача, зважаючи на те, що саме з вини позивача не відбулось відвантаження та поставки товару, відповідач несе збитки, так як перераховані кошти були вкладені в закупівлю товару на виконання умов договору №1 від 09.08.2022. Враховуючи відсутність складських приміщень у відповідача, останній був змушений орендувати приміщення для зберігання товару, придбаного для позивача, що тягне за собою витрату додаткових коштів.

На думку відповідача, подаючи позов позивач вимагає від відповідача повернення безпідставно набутих коштів, обґрунтовуючи свої вимоги наявністю кондиційних зобов`язань, проте, як між позивачем та відповідачем існують господарські відносини, які випливають з договору поставки, що виключає наявність кондиційних зобов`язань між сторонами.

На думку відповідача, позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові.

З огляду на вищенаведене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Обставини встановлені судом.

18.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юдісі Трейдінг», згідно платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) №186 від 18.04.2024, перерахувало на рахунок фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни НОМЕР_1 98 175,00 грн, у графі призначення платежу зазначено: «Оплата за пелету згідно рахунку №3 від 18.04.2024 р. без ПДВ». Товар поставлено не було.

Позивач стверджує, що неодноразові усні звернення представників ТзОВ «Юдісі Трейдінг» до фізичної особи-підприємця Натури О.В. не дали жодного результату.

03.12.2024 позивач звертався до відповідача з претензією №03-12-7/2024 з вимогою упродовж двох днів з моменту отримання даної претензії, повернути 98 175,00 грн, які зберігаються відповідачем безпідставно.

Факт надсилання даної претензії підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: опису вкладення у цінний лист (штрихкодовий ідентифікатор 020) від 03.12.2024; поштовою накладною (штрихкодовий ідентифікатор 020) від 03.12.2024; фіскальним чеком № 020 від 03.12.2024.

Проте, відповідач залишив дану претензію без відповіді та задоволення.

У зв`язку з неповерненням відповідачем коштів в сумі 98 175,00 грн, позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни 98 175,00 грн безпідставно набутих коштів та 72,42 грн 3 % річних.

Крім того, позивач, керуючись частиною 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України просить суд при прийнятті рішення зазначити в рішенні суду про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Висновки суду.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу частини 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Зі змісту вищевказаної норми вбачається, що для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного статтею 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Факт перерахування позивачем відповідачу коштів в сумі 98 175,00 грн підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією (безготівковий переказ в національній валюті) №186 від 18.04.2024, у графі призначення платежу зазначено: «Оплата за пелету згідно рахунку №3 від 18.04.2024 р. без ПДВ».

Судом встановлено, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані останнім від позивача як оплата за пелету згідно рахунку №3 від 18.04.2024.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України, обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) повинен бути встановлений договором.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як встановлено частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 09.08.2022 між ТзОВ «Юдісі Трейдінг» та ФОП Натура О.В. був укладений договір поставки біопаливної продукції №1. За цим договором у 2022 році постачальник (ФОП Натура О.В.) поставляв, а покупець (ТзОВ «Юдісі Трейдінг») приймав товар і сплачував його.

Позивач стверджує, що ним було сплачено грошові кошти у сумі 98 175,00 грн за пелету постачальнику поза договірними відносинами, так як сторони не мають підписаних, відповідно до умов договору, специфікацій, видаткових накладних, товаро-транспортних накладних тощо.

Зважаючи на положення частини 3 статті 180 Господарського кодексу України строк дії договору є істотною умовою.

Згідно частини 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Пунктом 10.1 договору сторони погодили, що договір закінчується 31.12.2022, а в частині проведення взаєморозрахунків - до повного виконання.

Пролонгація відбувається шляхом укладення спеціальної угоди чи доповнення або ж автоматично, в порядку, передбаченому самим договором. Пролонгація договору може бути автоматичною в разі, якщо це передбачено договором.

Умов щодо пролонгації дії договору сторони в договорі не передбачили.

У п.10.4 договору сторони погодили, що в зв`язку з закінченням строку дії договору між сторонами припиняються всі права та обов`язки, кім тих, що залишилися невиконаними, а також відповідальності сторін передбаченої цим договором.

Покликання відповідача у рахунку №3 від 18.04.2024 на договір поставки біопаливної продукції № 1 від 09.08.2022, строк дії якого закінчився 31.12.2022 не може вважатись автоматичною пролонгацією договору поставки.

Доказів укладення між сторонами додаткових угод щодо прологнації дії договору поставки, листування сторін з приводу вказаного відповідач не надав.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що поставка товару на підставі рахунку №3 від 18.04.2024 не відбувалась згідно умов договору поставки біопаливної продукції № 1 від 09.08.2022.

Вищевказане спростовує твердження відповідача про те, що перерахування позивачем коштів в сумі 98 175,00 грн, відбулось на підставі договору №1 від 09.08.2022, який є діючим та підлягає до виконання сторонами.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

03.12.2024 ТзОВ «Юдісі Трейдінг» звернулось до ФОП Натура О.В. з претензією №03-12-7/2024 в якій просило упродовж двох днів з моменту отримання даної претензії, повернути 98 175,00 грн, які зберігаються відповідачем безпідставно.

Факт надсилання вказаної претензії підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: опису вкладення у цінний лист (штрихкодовий ідентифікатор 020) від 03.12.2024; поштовою накладною (штрихкодовий ідентифікатор 020) від 03.12.2024; фіскальним чеком № 020 від 03.12.2024.

Проте, відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення, товар не поставив.

Згідно частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідач не надав доказів поставки позивачу товару, відтак кошти в сумі 98 175,00 грн підлягають до стягнення з відповідача.

Покликання відповідача на купівлю у ТОВ «Сунфло Трейд» товару, що мав постачатись позивачу, не підтверджує факт поставки товару відповідачем позивачу та не спростовує позовних вимог.

Відповідач отримав кошти від позивача, товар не поставив, відтак має повернути сплачені позивачем кошти. Порушене право позивача має бути захищене.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути три проценти річних в сумі 72,42 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми та інфляційні нарахування відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Вказане відповідає правовій позиції Великої палати Верховного суду, викладеній в постанові від 10.04.2018 по справі №910/10156/17.

Судом перевірено розрахунок трьох процентів річних та встановлено, що три проценти річних в сумі 72,42 грн нараховані правильно.

Щодо вимог позивача про зазначення у рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Оскільки, положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено нарахування трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, то суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині судового рішення про нарахування та стягнення на користь позивача трьох процентів річних починаючи з 17.12.2024 (сума основного боргу 98 175,00 грн) з визначенням граничного строку їх нарахування до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу.

Згідно з частинами 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (безготівковий переказ в національній валюті) №956 від 05.12.2024.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 12, 73, 74, 77-79, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юдісі Трейдінг» (88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Минайська, будинок 14б, офіс UDC; ідентифікаційний код юридичної особи 39936360) 98 175,00 грн безпідставно набутих коштів, 72,42 грн три проценти річних, та 2 422,40 грн судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 у справі №914/3100/24 проводити нарахування трьох процентів річних на суму боргу у розмірі 98 175,00 грн, починаючи з 17.12.2024 до дати виконання рішення суду за формулою: С х 3 х Д : 365 : 100, де: С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення.

3. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені статтями 256,257 Господарського процесуального кодексу України

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 14.04.2025.

Суддя Сухович Ю.О.