ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2025 р. Справа№ 911/835/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Хрипуна О.О.

Мальченко А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2024 (повний текст складено та підписано 17.09.2024)

у справі №911/835/24 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафта-Постач»

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 54 098, 54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнафта-Постач» звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення заборгованості у розмірі 54 098,54 грн., з яких: 49 200,00 грн. основного боргу, 3 315,26 грн. пені, 941,26 грн. інфляційних втрат та 642,02 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином грошові зобов`язання по договору про закупівлю (поставку) товарів № 12/11 від 07.09.2023.

10.05.2024 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач не надав акт приймання-передачі продукції, від дати підписання якого сторонами у договорі встановлено строк оплати (п. 4. Додатку № 1 до договору), а тому відповідач вважає, що відсутні підстави для висновку про настання строку оплати, встановлення факту його прострочення, який був би підставою для застосування наслідків прострочення у вигляді нарахування пені та процентів річних. Тобто, за укладеним між сторонами договором строк оплати визначений 30 робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі продукції за умови реєстрації податкових накладних.

Відповідач зазначає про те, що позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів реєстрації податкової накладної у встановлений законодавством строк.

Відповідач стверджує про те, що сторони на підставі вільного волевиявлення погодили право покупця призупинити виконання своїх зобов`язань по оплаті вартості продукції на суму, що відповідає сумі незареєстрованих податкових накладних до моменту реєстрації таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

14.05.2024 представником позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що заперечення відповідача не відповідають дійсності, оскільки в додатках до позову долучено копію видаткової накладної № ОТКР-00000471 від 07 вересня 2023 (яка підтверджує факт приймання-передачі товару) та рахунок № СФКЦ-00002875 від 07 вересня 2023 на оплату поставленого товару на загальну суму 49 200,00 грн., в тому числі ПДВ 8 200,00 грн., тобто позивачем підтверджено настання строку та підстави для оплати й застосування наслідків прострочення оплати.

Також позивач зазначає про те, що у видатковій накладній № ОТКР-00000471 від 07 вересня 2023 міститься підпис уповноваженої особи ПАТ «Центренерго» про отримання товару, що підтверджує настання строку оплати та відповідних наслідків прострочення оплати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2024 у справі №911/835/24 позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Рудиківська, буд. 49, код 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафта-Постач» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5, код 43012009) 49 200 (сорок дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. основного боргу, 3 315 (три тисячі триста п`ятнадцять) грн. 26 коп. пені, 642 (шістсот сорок дві) грн. 02 коп. 3 % річних, 941 (дев`ятсот сорок одну) грн. 26 коп. інфляційних втрат та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апелянт вважає оскаржуване рішення прийнятим з неповним встановленням обставин, недоведеністю обставин, які мають значення для справи, з неправильним дослідженням та оцінкою доказів, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі зводяться до наступного:

Позивачем не додано до позову відповідної копії акту приймання-передачі продукції та порушено порядок подання доказів до суду, зокрема акту приймання-передачі продукції, а тому докази, подані з відповіддю на відзив не можуть братися судом до уваги при розгляді даної справи.

Відповідно до п. 5.3. Договору, датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції. В разі якщо фактична передача продукції і дата підписання Акту приймання - передачі продукції не співпадають - до підписання Акту приймання передачі продукції (в т.ч. в період приймання продукції за кількістю та якістю), продукція вважається переданою покупцю на відповідальне зберігання.

Крім того, пунктом 12.3 Додатку № 1 до Договору про закупівлю (поставку) товарів № 12/11 від 07.09.2023 року сторони погодили, що податкова накладна та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної повинні відповідати наступним умовам: складена(і) за формою та в порядку, передбаченими законодавством України; заповнена(і) у відповідності до вимог законодавства України; складена(і) в електронній формі та зареєстрована(і) в Єдиному реєстрі податкових накладних; підписана(і) електронним підписом уповноваженої особи постачальника із дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством України.

Оскільки за укладеним між сторонами договором строк оплати визначений 30 робочих днів з моменту підписання Акту приймання-передачі продукції за умови реєстрації податкових накладних, а позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів реєстрації податкової накладної у встановлений законодавством строк, апелянт вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявлених сум основного боргу та штрафних санкцій.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Хрипун О.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2024 у справі №911/835/24, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафта-Постач» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центренерго» (покупець) було укладено договір про закупівлю (поставку) товару № 12/11, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товари (продукцію) згідно умов договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору. Найменування (номенклатура, асортимент), ціна, кількість строки (графік) поставки та інші характеристики продукції зазначені в додатках до договору.

Згідно додатку № 1 до договору найменування, асортимент, кількість, ціна товару (продукції): нафта і дистиляти (бензин автомобільний А-95 (талони)) в кількості 1000 літрів по ціні 41 грн. 00 коп. за літр.

Відповідно до п. 2 Додатку № 1 до договору загальна вартість продукції без ПДВ: 41 000,00 грн.; крім того, ПДВ 20 %: 8 200,00 грн.; загальна вартість продукції з ПДВ: 49 200,00 грн.

Умови розрахунків: протягом 30-ти днів після підписання акту приймання-передачі продукції (п. 4. Додатку № 1 до договору).

Строк дії договору до 31.12.2023.

На виконання умов договору позивач в період 07.09.2023 поставив відповідачу продукцію на загальну суму 49 200,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №ОТКР-00000471 від 07.09.2023 (акт приймання-передачі) та рахунком № СФКЦ-00002875 від 07.09.2023. За отриману продукцію відповідач не розрахувався.

13.12.2023 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою негайно погасити заборгованість, яка отримана відповідачем, але залишена без задоволення.

Таким чином у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 49 200,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі "Трофимчук проти України" no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В п. 4 Додатку № 1 до Договору про закупівлю (поставку) товарів №12/11 від 07.09.2023 року, сторони погодили оплату протягом 30 робочих днів після підписання акту приймання-передачі продукції.

Відповідно до п. 5.3. Договору, датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції. В разі якщо фактична передача продукції і дата підписання Акту приймання - передачі продукції не співпадають - до підписання Акту приймання передачі продукції (в т.ч. в період приймання продукції за кількістю та якістю), продукція вважається переданою покупцю на відповідальне зберігання.

Пунктом 1 Додатку № 1 до Договору визначено найменування, асортимент, кількість, ціна Товару (Продукції) - 09130000-9 Нафта і дистиляти (Бензин автомобільний А-95 (Талони)), одиниця виміру - літри, кількість 1 000 л., загальна вартість з ПДВ - 49 200,00 грн.

На виконання умов договору позивач в період 07.09.2023 поставив відповідачу продукцію на загальну суму 49 200,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №ОТКР-00000471 від 07.09.2023 (акт приймання-передачі), рахунком № СФКЦ-00002875 від 07.09.2023 та актом прийому-передачі до договору №12/11 від 07.09.2023 на суму 49 200,00 грн., (який за своїм змістом дублює видаткову накладну №ОТКР-00000471 від 07.09.2023), підписаними уповноваженими представниками сторін, скріпленими печатками підприємств, які не містять зауважень відповідача щодо якості, кількості поставленого товару. За отриману продукцію відповідач не розрахувався.

Оскільки позивачем на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 05.04.2024 про відкриття провадження у справі, якою було зобов`язано подати для огляду оригінали доданих до позовної заяви документів, в підготовчому засіданні подано витребувані документи, помилковими є доводи апелянта про порушення судом порядку прийняття доказів у справі.

Відповідно до п. 12.2. Додатку № 1 до Договору постачальник зобов`язаний своєчасно скласти та зареєструвати податкові накладні (розрахунки коригування до податкових накладних).

Податкова накладна та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної повинні відповідати наступним умовам: складена(і) за формою та в порядку, передбаченими законодавством України; заповнена(і) у відповідності до вимог законодавства України; складена(і) в електронній формі та зареєстрована(і) в Єдиному реєстрі податкових накладних; підписана(і) електронним підписом уповноваженої особи постачальника із дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством України (п. 12.3 Додатку № 1 до Договору).

Якщо постачальник не зареєстрував податкові накладні (розрахунки коригування до податкових накладних) в Єдиному реєстрі податкових накладних до закінчення граничного терміну реєстрації податкових накладних, передбаченого Податковим кодексом України, покупець має право призупинити виконання своїх зобов`язань по оплаті вартості і продукції на суму, що відповідає сумі незареєстрованих податкових накладних (розрахунках коригування до податкових накладних), а саме - загальній сумі коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість, до моменту реєстрації такої податкової накладної (розрахунків коригування до податкових накладних) в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 12.4 Додатку № 1 до Договору).

У випадку відсутності реєстрації податкових накладних (розрахунків коригування до податкових накладних) протягом 365 календарних днів з дати виникнення податкового зобов`язання, в результаті чого покупець втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику компенсувати покупцю усі пов`язані з таким порушенням збитки, а покупець зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відправки постачальником відповідної вимоги покупцю здійснити розрахунок з постачальником за отриману продукцію у розмірі, що дорівнює вартості продукції без ПДВ. У випадку здійснення попередньої оплати постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику сплатити покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та компенсувати покупцю усі пов`язані з таким порушенням збитки (п. 12.5 Додатку № 1 до договору).

Відповідач (апелянт) вважає, що укладеним між сторонами договором строк оплати визначений 30 робочих днів з моменту підписання Акту приймання-передачі продукції за умови реєстрації податкових накладних.

Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Суперечність правочину (його частини) актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо строків розрахунку за проданий товар, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Будь-яких обставин стосовно того, що пункт договору (яким визначено виникнення обов`язку відповідача сплатити решту вартості майна) визнано недійсним у встановленому законом порядку судами встановлено не було, отже, за правильними висновками судів попередніх інстанцій, цей договір відповідно до норм чинного законодавства є обов`язковим для виконання сторонами.

Такі правові висновки відображені у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 у справі №910/3116/19.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що в п. 4 Додатку № 1 до Договору про закупівлю (поставку) товарів №12/11 від 07.09.2023 року, сторони погодили оплату протягом 30 робочих днів після підписання акту приймання-передачі продукції.

При цьому доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про неподання позивачем жодних доказів реєстрації податкової накладної у встановлений законодавством строк, що дає право відповідачу у відповідності до п.12.4 додатку №1 до договору призупинити виконання своїх зобов`язань по оплаті вартості продукції на суму, що відповідає сумі незареєстрованих податкових накладних, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Однак судом не враховано, що: правомірність будь-якого правочину презюмується: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України); а в силу статті 629 названого Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, відповідна умова Договору, зазначена в п.12.4 додатку №1 до Договору, була на час вирішення спору з даної справи місцевим господарським судом, обов`язковою для сторін і правомірною в розумінні статті 204 ЦК України, оскільки у справі відсутні відомості про припинення дії згаданого пункту додатку №1 до Договору або про визнання його недійсним у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №916/3089/19.

Оскільки за умовами укладеного між сторонами договору товаром є саме бензин А-95, а не талони, які лише надають право на отримання товару, позивачем зареєстровано податкову накладну у передбачений законом строк, після фактичного отримання відповідачем саме бензину А-95.

До матеріалів справи разом з відповіддю на відзив відповідача, позивачем долучено копію податкової накладної №20511 від 31.12.2023 на суму 49 200,00 грн.

Оскільки податкові накладні реєструються в електронній системі, відповідачу достовірно відомо про реєстрацію позивачем податкової накладної відповідно до вимог чинного законодавства, що відповідачем не спростовано у встановленому процесуальним законом порядку.

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору, за яким строк оплати визначений 30 робочих днів з моменту підписання Акту приймання-передачі продукції за умови реєстрації податкових накладних, відповідач без належних на то підстав зупинив виконання свого обов`язку з оплати отриманого від позивача товару.

Відповідь відповідача на претензію №34/01 від 13.12.2023 про плани розрахуватися за поставлений товар найближчим часом, за наявності підписаного Акту приймання-передачі продукції та реєстрації податкової накладної, свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості.

Щодо стягнення з відповідача 941 грн. 26 коп. інфляційних втрат та 642 грн. 02 коп. 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 941 грн. 26 коп. інфляційних втрат та 642 грн. 02 коп. 3% річних, розмір яких позивачем доведений, а відповідачем не спростований.

Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 3 315,26 грн. за період з 20.10.2023 по 26.03.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до п. 9.6. договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку в вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ від ціни неоплаченої продукції.

Розрахунок пені відповідає матеріалам справи, відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.

Отже, судом першої інстанції у даній справі повно та правильно встановлено обставини справи, надано їм належну оцінку з урахуванням нормативного регулювання правовідносин сторін, а тому підстави для скасування ухваленого ним рішення відсутні.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою у її задоволенні покладаються на апелянта на підставі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2024 у справі №911/835/24 залишити без задоволенння.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2024 у справі №911/835/24 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Центренерго»

4. Матеріали справи №911/835/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.О. Хрипун

А.О. Мальченко