ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 Справа № 914/2542/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Мандюк розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області, м. Львів, в інтересах держави

до відповідача 1: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача 2: Обслуговуючого кооперативу Гаражно-будівельний кооператив Пікап, село Зелів, Яворівського району Львівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 ,

про: визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав, припинення речового права,

за участю представників:

прокуратури: Місінська Маряна Андріївна,

відповідача 1: Поліщк Ольга Степанівна,

відповідача 2: Медвідь Юлія Олегівна,

третьої особи: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. Керівник Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області 19.08.2021 звернувся до Господарського суду Львівської області в інтересах держави з позовом до Львівської міської ради, Обслуговуючого кооперативу Гаражно-будівельний кооператив Пікап та Рясне-Руської сільської ради про

- визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №3698 від 19.05.2020 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;

- визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4825 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» земельної ділянки»;

- скасування державної реєстрації права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 43815360) на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0011, площею 3,2914 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 39297206.

- припинення речового права - права приватної власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 43815360) на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0011, площею 3, 2914 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 39297206.

1.2. Ухвалою суду від 25.08.2021 відкрито провадження у цій справі; ухвалою суду від 08.11.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача 2 про залишення позову без руху, закрито провадження у справі в частині вимог до відповідача 3 Рясне-Руської сільської ради; ухвалою від 28.03.2022 залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 ; 19.05.2022 прийнято до провадження заяву про зміну підстав позову, подану суду 28.03.2022.

1.3. Ухвалою від 19.05.2022 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 380/23540/21.

1.4. Відповідно до розпорядження Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 у зв`язку з наданням судді Щигельській О.І. відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами з 14.10.2023 по 16.02.2024 та з метою процесуального контролю розгляду справи № 914/2542/21 здійснено повторний автоматизований розподіл справи, за наслідками якого справу передано судді Матвіїву Р.І

1.5. Ухвалою суду від 22.01.2024 поновлено провадження у справі, оскільки 20.12.2023 Восьмий апеляційний адміністративний суд постановив судове рішення у справі № 380/23540/21. Ухвалою від 06.03.2024 зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 925/1133/18, а ухвалою суду від 02.08.2024 поновлено провадження у справі.

1.6. У судовому засіданні 09.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 11.12.2024 розпочато розгляд справи по суті, який неодноразово відкладався, зокрема, з підстав надходження повідомлення про замінування приміщення суду, за клопотаннями представників, у зв`язку зі значним обсягом доказів на стадії їх дослідження.

1.7. Відводів складу суду сторонами не заявлено.

1.8. Прокурор 06.01.2025 подав заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме від позовної вимоги про припинення речового права, та про закриття провадження в цій частині з поверненням 50 % судового збору, сплаченого за цю позовну вимогу, що становить 151 699,81 грн.

1.5. У судовому засіданні 25.03.2025 заслухано виступи представників сторін у судових дебатах та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Прокурор звернувся до суду в процесуальному статусі позивача і згідно з заявою про зміну підстав позову вважає, що спірне рішення прийнято всупереч ст. 41 Земельного кодексу України (для гаражного будівництва землі можуть надаватися з категорій «землі житлової та громадської забудови), ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (відсутній план зонування та детальний план території), а відповідач 2 створений не лише з метою здійснення гаражного будівництва, а й з метою отримання прибутку. Позовні вимоги прокурор не змінює та просить:

1) визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3698 від 19.05.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок»;

2) визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4825 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» земельної ділянки»;

3) скасувати державну реєстрацію права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0011, площею 3, 2914 га, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 39297206;

4) припинити речове право - право приватної власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0011, площею 3, 2914 га, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 39297206.

2.2. Відповідач 1 підтримує позовні вимоги прокурора, адже передача земель під об`єктами природно-заповідного фонду у приватну власність суперечить законодавству (п. в ч. 4 ст. 83, п. г ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України). Правонаступництво Рясне-Руської сільської ради перейшло до Львівської міської ради 29.12.2020. Зазначає про пред`явлення до відповідача 1 вимоги немайнового характеру і просить про розподіл судового збору пропорційно розміру задоволених майнових позовних вимог.

2.3. Відповідач 2 заперечує позовні вимоги, зазначаючи, що доказів і відомостей про реєстрацію такої юридичної особи як ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» прокурором не надано, а необхідність наявності таких відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі № 752/3211/15-ц. Процедура створення відповідного заказника не завершена, адже рішення про його створення не реалізоване, земельну ділянку не відведено, охоронного зобов`язання не підписано. Крім цього, жодних відомостей в ДЗК щодо наявності на спірній земельній ділянці об`єкта природно-заповідного призначення немає.

2.4. Відповідач 2 також заперечує допустимість експертного висновку як доказу у справі, оскільки висновки фактично зроблені не експертом, а інженером-геодезистом, інженером-землевпорядником; площа заказника, визначена в рішенні № 907, і площа, визначена в проекті створення заказника, є абсолютно різними площами, похибка складає 27,6 га.

2.5. На переконання відповідача 2, спірна земельна ділянка ніколи не належала до категорії земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, будь-які докази на підтвердження вказаного твердження відсутні. Спірна ділянка належить до категорії земель - землі промисловості, транспорту, зв?язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Змінилися лише вид використання та цільове призначення із земель запасу на землі для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

2.6. Відповідач 2 також заперечує обгрунтованість звернення до суду з таким позовом саме прокурора, вважає, що останнім не забезпечено Львівській міській раді можливості самостійного звернення з позовом до суду, прокурор не надсилав повідомлень про наявність підстав для звернення до суду, а не визначивши позивача не обґрунтував порушення інтересів держави. Зазначає про наявність повноважень у Державної екологічної інспекції України та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для самостійного звернення до суду.

2.7. Відповідач 2 звертає увагу також і на спосіб захисту, обраний позивачем, як негаторний позов та стверджує, що такий фактично не застосовний, адже вимоги про повернення ділянки не заявлено.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

3.1. Ухвалою Львівської міської ради № 2588 від 16.11.2017 затверджено меморандум про порозуміння між Львівською міською радою та Рясне-Руською сільською радою від 03.11.2017, метою якого є вирішення багаторічного конфлікту між містом і селом, спричиненого непорозумінням у частині погодження меж міста і села від 1988 року.

3.2. Ухвалою Львівської міської ради № 4647 від 14.02.2019 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова, орієнтовною площею 209,0 га (території, які межують з Рясне-Руською сільською радою), включно з ділянкою № 15, площею 91,1650 га, з кадастровим номером :06:012:0003 (16.00 землі запасу) за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п. 1.13).

3.3. Відповідно до п. 2 ухвалено Львівській міській раді зареєструвати речове право на земельні ділянки, передати ці ділянки комунальної власності до земель державної власності, підписати акт приймання передачі із Львівською обласною державною адміністрацією, а останній рекомендовано розглянути питання прийняття у державну власність цих ділянок з подальшою передачею у комунальну власність територіальної громади Рясне-Руської сільської ради.

3.4. На виконання вказаної ухвали 25.09.2019 Львівський міський голова і голова Львівської ОДА підписали акт передачі приймання земельних ділянок з комунальної власності територіальної громади м. Львова до державної власності.

3.5. Крім цього, 14.02.2019 Львівська міська рада прийняла ухвалу № 4697 «Про надання згоди на створення об`єкта природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», якою орган місцевого самоврядування надав свою згоду на створення об`єкта природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» на території Львівської міської ради, площею 58,8 га, за рахунок земель міста Львова, що не надані у власність або користування.

3.6. Прийняттю вказаного рішення передували клопотання мешканців міста Львова від 21.12.2016 про необхідність створення ландшафтного заказника, лист Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.12.2016, ухвала міської ради від 23.03.2017 про підтримку петиції про необхідність створення ландшафтного заказника, лист Департаменту містобудування від 21.03.2019 з клопотанням про підготовку та винесення на розгляд сесії Львівської обласної ради проект рішення про створення об`єкта природно-заповідного фонду, затверджений звіт про виконання послуг щодо проекту створення об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника «Торфовище Білогорща» за договором від 09.06.2017 з Департаментом містобудування Львівської міської ради, лист Інституту екології Карпат від 01.10.2018 про коригування проекту створення об`єкта заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща».

3.7. Рішенням Зимноводівської сільської ради № 260 від 28.05.2019 погоджено створення об`єкта природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» на території Зимноводівської сільської ради, площею 33,2 га, за рахунок земель запасу, що не передані у власність або користування.

3.8. Рішенням Львівської обласної ради № 907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» вирішено з метою збереження унікальних торфово-болотних комплексів на Головному європейському вододілі з найглибшим у регіоні заляганням покладів торфу, унікальних фітоценозів рідкісних та зникаючих видів місцевої флори, а також підтримання біорізноманіття регіону, оголосити ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» орієнтовною площею 92,0 га (без вилучення в землевласника/землекористувача), зокрема на території Львівської міської рада площею 58,8 га за рахунок земель м. Львова і Зимноводівської сільської рада площею 33,2 га за рахунок земель запасу (п. 1). Крім цього, Львівській міській раді і Зимноводівській сільській раді винести в натуру (на місцевість) межа ландшафтного заказника та позначити його державними знаками встановленого взірця (п. 2), забезпечити охорону та збереження ландшафтного заказника місцевого значення (п. 4). А Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації передати під охорону з оформленням охоронних зобов`язань ландшафтний заказник Львівській міській раді та Зимноводівській сільській раді (п. 3).

3.9. Рішенням Рясне-Руської сільської ради № 4602 від 05.11.2020 вирішено відмовити в погодженні Положення «Про ландшафтний заказник місцевого значення «Торговище Білогорща» на території Рясне-Руської сільської ради, відмовити у прийнятті охоронного зобов`язання стосовно заказника, площею 58,8 га.

3.10. Однак рішення № 907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» оскаржувалось в судовому порядку (адміністративна справа № 380/23540/21) і не скасоване, що вбачається із постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 та постанови Верховного Суду від 07.03.2025.

3.11. Зокрема суд апеляційної інстанції зробив висновки, що «ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» був створений 29 жовтня 2019 рішенням ЛОР, тоді як належні позивачам на праві власності земельні ділянки набуті у власність в період вересня листопада 2020, а тому позивачі знали або мали можливість дізнатися про особливості використання земельних ділянок, які знаходяться на території ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 травня 2020 у справі № 316/1416/17… Щодо покликання апелянтів на порушення процедури створення спірного заказника, то, як вірно зазначив суд першої інстанції, такі порушення стосувалися виключно суб`єктів, задіяних в його створенні.».

3.12. Із 2010 року і на час прийняття оскаржуваних рішень чинною була ухвала Львівської міської ради № 3924 від 30.09.2010 «Про затвердження містобудівної документації «Корегування генерального плану м. Львова» ІІ-стадія. Генеральний план». Як зазначає Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради в листі від 18.10.2021, зміни у діючий генеральний план м. Львова не вносились.

3.13. Відповідно до Державного реєстру прав на нерухоме майно 19.12.2019 за Рясне-Руською сільською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку, площею 91,165 га, за кадастровим номером :06:012:0003, яка належить до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, з цільовим призначенням 16.00 землі запасу. Вказана земельна ділянка передана до земель комунальної власності Рясне-Руської сільської ради згідно з розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 1483/0/5-19 від 15.12.2019. А 03.06.2020 право власності погашено з підстав поділу об`єкта.

3.14. До цього власниками вказаної земельної ділянки були Львівська міська рада (19.03.2019) і Львівська обласна державна адміністрація (29.11.2019).

3.15. Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3432 від 03.01.2020 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання щодо восьми земельних ділянок, у тому числі й стосовно ділянки з кадастровим номером :06:012:0003, яку дозволено поділити на 13 земельних ділянок.

3.16. Оскаржуваним у цій справі рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3698 від 19.05.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, площею 91,165 га, на 13 земельних ділянок, серед яких ділянка № 10, площею 3,2914 га, :06:012:0011).

3.17. Вказаним рішенням також вирішено зареєструвати право комунальної власності за Рясне-Руською сільською радою (п. 2), надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою для зміни цільового призначення земельних ділянок № 1 - № 10 з КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на КВЦПЗ 01.05 для індивідуального садівництва (п. 3), змінено функцію використання земель в межах категорії (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення) на земельні ділянки № 11 - № 13 з КВЦПЗ 16.00 землі запасу на КВЦПЗ 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу (п. 4).

3.18. Відділом у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 20.05.2020 зареєстровано земельну ділянку, кадастровий номер :06:012:0011, площею 3,2914 га, з цільовим призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

3.19. Товариством з обмеженою відповідальністю «Галгеокадастр» у 2020 році складено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок № № 1-13, у тому числі площею 3,2914 га. Товариством складено Перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути стосовно ділянки № 10, площею 3,2914 га, та відображено код обмеження 03 санітарно-захисна зона навколо об`єкта.

3.20. Приймаючи оскаржуване у цій справі рішення № 4825 від 12.11.2020, Рясне-Руська сільська рада Яворівського району Львівської області вирішила передати Обслуговуючому кооперативу «Гаражно - будівельний кооператив «Пікап» земельну ділянку, площею 3,2914 га (кадастровий номер :06:012:0011), Львівська область, місто Львів, (територія, що межує з Рясне - Руською сільською радою) у власність для будівництва та обслуговування гаражів (код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, із земель запасу, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам.

3.21. Згідно з п. 2 вказаного рішення Обслуговуючому кооперативу «Гаражно - будівельний кооператив «Пікап» зобов`язано забезпечити: виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та зареєструвати їх відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; цілодобовий доступ до існуючих на території ділянки інженерних мереж для їх ремонту та обслуговування, дотримуватись правил використання земель в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста і не чинити перешкод при будівництві нових інженерних мереж.

3.22. Обслуговуючим кооперативом «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0011, площею 3,2914 га, 20.11.2020 на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 4825 від 12.11.2020, яка раніше перебувала у комунальній власності (власник Рясне-Руська сільська рада).

3.23. Відповідно до висновку експерта № 41 судової земельно-технічної експертизи за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000198, складеному 02.07.2021, межі земельних ділянок з кадастровими номерами :06:012:0010, :06:012:0011, :06:012:0012, :06:012:0013, :06:012:0014 накладаються на межі земельної ділянки, визначені у проекті створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» та координатах меж заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», що були визначенні при виготовлені проекту створення заказника, а саме площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0010 становить 2,2421 га, з кадастровим номером :06:012:0011 - 3,2420 га, з кадастровим номером :06:012:0012 3,2397 га, з кадастровим номером :06:012:0013 - 1,7068 га, з кадастровим номером :06:012:0014 - 2,4555 га.

3.24. Згідно з наступним висновком експерта від 01.02.2022, здійсненого також у межах кримінального провадження, земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0011 віднесена до земельних ділянок, межі яких частково накладаються на межі земельної ділянки ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», згідно з планом меж проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», за координатами меж проекту створення заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» (система координат СК-63 зона 1, точність визначення відповідає масштабу 1:25000), а саме площею 3, 2420 га.

3.25. Сільською головою Рясне-Руської сільської ради у період 2006 листопад 2020 років ОСОБА_2 та секретарем Рясне-Руської сільської ради у період грудня 2015 листопад 2020 років Хацком С.Я. подано нотаріально посвідчені заяви свідків, пояснення в яких в основному зводяться до набуття сільською радою спірної земельної ділянки без будь-яких обмежень.

3.26. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, сформованого 06.09.2021, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0011, площею 3,2914 га, - 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а вид використання для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу, дата державної реєстрації права відповідача 20.11.2020, вид обмеження санітарно-захисна зона навколо об`єкта, зареєстрована 17.10.2012.

3.27. Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 23.09.2021, адресованою адвокату Юлії Гавелко, повідомлено, що за даними Управління в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області станом на 01.01.2016 на території колишньої Рясне-Руської сільської ради земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не обліковувалися.

3.28. Згідно з відповіддю Державного підприємства державного інституту проектування міст «Містопроект» від 23.02.2022 земельна ділянка за кадастровим № :06:012:0011 відповідно до генплану м. Львова та зонінгу Залізничного району знаходиться в межах озеленених територій (озеленені санітарно-захисні зони). Земельна ділянка в межі діючого станом на 22.10.2020 генплану с. Рясне-Руська Яворівського району не входила.

3.29. Управління архітектури та урбаністики листом від 28.08.2018 також стверджує, що відповідно до плану зонування території Залізничного району, затвердженого 21.05.2015, земельна ділянка розташована в межах функціональної зони Р3 зона озеленених територій, в межах функціональної зони Л1 - озеленені території та частково в межах функціональної зони ТР2 зона транспортної інфраструктури.

3.30. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 6 від 29.12.2020 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади» визначено Львівську міську територіальну громаду правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, територія яких включена до території Львівської міської територіальної громади, а саме Брюховицької, Винниківської, Рудненської, Грибовицької (Жовківський район), Грядівської (Жовківський район), Дублянської міської ради (Жовківський район), Зашківської (Жовківський район), Малехівської (Жовківський район), Лисиничівської (Пустомитівський район), Рясне-Руської (Яворівський район) відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

3.31. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 7 від 29.12.2020 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради» припинено шляхом приєднання до Львівської міської ради Рясне-Руської сільської ради (). Встановлено, що Львівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків місцевих рад, зазначених у пункті 1 цієї ухвали. Тобто, Львівська міська рада є правонаступником Рясне Руської сільської ради з 29.11.2020.

3.32. Львівська міська рада ухвалою від 20.05.2021 затвердила передавальний акт Рясне-Руської сільської ради від 12.05.2021.

3.33. Відповідно до листа Державного підприємства «Державний інститут проектування міст «Містпроект» від 23.02.2022, адресованого заступнику керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова, земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0011 в межах діючого на 22.10.2020 генплану с. Рясне-Руська Яворівського району не входила.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО ПІДСТАВ ЗВЕРНЕННЯ ПРОКУРОРА З ПОЗОВОМ У ЦІЙ СПРАВІ З ВИЗНАЧЕНИМ СКЛАДОМ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

4.1. Твердження відповідача 2 про те, що прокурор мав звернутись в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру чи Державної екологічної інспекції у Львівській області, спростовуються висновками Великої Палати Верховного суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури до Черкаської міської ради, Приватного підприємства «Інвестиційно-будівельна компанія «Будгарант» про визнання незаконним і скасування рішення Черкаської міської ради та визнання недійсними змін до договору оренди землі.

4.2. Велика Палата Верховного Суду в п. 125 вказала, що у правовідносинах, які стосуються порушення речових прав держави чи територіальної громади на земельні ділянки, Держгеокадастр України та його територіальні органи не наділені повноваженнями власника на захист відповідного права державної або комунальної форми власності (крім земель сільськогосподарського призначення державної форми власності); в п. п. 138, 139 - органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності - у випадках, які визначені у відповідних нормативно-правових актах, що регламентують повноваження Держгеокадастру (зокрема, з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився). За обставин цієї справи, органи Держгеокадастру не мають повноважень звертатись з позовом до суду, тому статусом позивача має наділятись прокурор. Зважаючи на викладене вище, прокурор не повинен був попередньо, до звернення до суду, повідомляти про це Черкаську міську раду та/або Держгеокадастр.

4.3. Щодо статусу відповідача 1, рішення якого оскаржуються в цій справі, то відповідно до згаданих вище висновків Великої Палати Верховного Суду прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

4.4. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вказує, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

4.5. Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

4.6. При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.

4.7. Враховуючи наведене, суд зазначає, що прокурор у цій справі не виступає як альтернативний суб`єкт звернення до суду, правомірно та відповідно до закону захищає інтереси держави в особі територіальної громади міста Львова, обґрунтовано визначає орган місцевого самоврядування, рішення якого оскаржується, як одного із відповідачів у цій справі. Тому заперечення відповідача 2 є безпідставними.

5. ВИСНОВКИ ЩОДО ПОЗОВНОЇ ВИМОГИ ПРО ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМ РІШЕННЯ № 3698 ВІД 19.05.2020 «ПРО ЗАТВЕРДЖЕННЯ ТЕХНІЧНОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ ІЗ ЗЕМЛЕУСТРОЮ ЩОДО ПОДІЛУ ТА ОБ?ЄДНАННЯ ЗЕМЕЛЬНИХ ДІЛЯНОК»

5.1. Суд зауважує, що відповідно до встановлених вище обставин справи рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3698 від 19.05.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок» стосується чотирьох аспектів:

- затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, площею 91,165 га, на 13 земельних ділянок, серед яких ділянка № 10, площею 3,2914 га, (п. 1),

- реєстрації права комунальної власності за Рясне-Руською сільською радою цих тринадцяти ділянок, серед яких тільки одна стосується спору в цій справі (п. 2),

- дозволу на виготовлення проєкту землеустрою для зміни цільового призначення земельних ділянок № 1 - № 10 з КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на КВЦПЗ 01.05 для індивідуального садівництва (п. 3),

- зміни функції використання земель в межах категорії (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення) на земельні ділянки № 11 - № 13 з КВЦПЗ 16.00 землі запасу на КВЦПЗ 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування.

5.2. Тобто оскаржуване рішення не стосується виключно прав та обов`язків учасників цієї справи та спору щодо передачі прав на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0011. Натомість рішення № 3698 від 19.05.2020 оскаржується в повному обсязі.

5.3. Крім цього, прокурор не виокремлює конкретних підстав саме такої позовної вимоги, не доводить конкретних допущених порушень законодавства при прийнятті Рясне-Руською сільською радою такого рішення від 19.05.2020. Що важливо, не доводить порушення прав територіальної громади внаслідок прийняття такого рішення в межах спору, що розглядається судом.

5.4. Крім цього, оскаржуване рішення не було підставою державної реєстрації права власності відповідача 2 на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0011, як і не було підставою прийняття іншого оскаржуваного рішення від 12.11.2020.

5.5. За таких обставин суд вважає позовну вимогу не обґрунтованою і підстав для її задоволення не вбачає.

6. ВИСНОВКИ ЩОДО ПОЗОВНОЇ ВИМОГИ ПРО ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМ РІШЕННЯ № 4825 ВІД 12.11.2020 «ПРО ПЕРЕДАЧУ У ВЛАСНІСТЬ ОК «ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПІКАП» ЗЕМЕЛЬНОЇ ДІЛЯНКИ»

6.1. Відповідно до встановлених обставин справи суд зазначає, що передана згідно з рішенням № 4825 земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0011, площею 3,2914 га, утворилась внаслідок поділу 19.05.2020 земельної ділянки з ідентифікацією її як ділянки № 10. Також стосовно неї, як і ще стосовно дев`яти інших ділянок, надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою для зміни їх цільового призначення з КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на КВЦПЗ 01.05 для індивідуального садівництва.

6.2. Водночас надання такого дозволу не є остаточним рішенням про зміну цільового призначення, а надалі рішення про зміну цільового призначення цих десяти ділянок не прийнято. Крім цього, факт прийняття рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки на код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) і належність до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення також не доведений.

6.3. Тобто станом на 12.11.2020 спірна земельна ділянка так і залишалась з цільовим призначенням 16.00 землі запасу (том 1 а. с. 51, а. с. 97) з категорії землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

6.4. Земельний кодекс України (ст. 19) в редакції на 12.11.2020 передбачав, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії як, зокрема, б) землі житлової та громадської забудови; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

6.5. Відповідно до встановлених обстави справи та, зокрема, до оскаржуваного рішення, земельна ділянка віднесена до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення та перебувала в межах земель запасу, код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

6.6. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель. КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

6.7. Так, землі житлової та громадської забудови - землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва), і таким присвоєно коди 02.05 - для будівництва індивідуальних гаражів і 02.06 - для колективного гаражного будівництва. Натомість код 12.04 передбачений для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства із земель транспорту (землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту). Код 16.00 присвоєний землям запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), які входять до земель запасу, резервного фонду та загального користування.

6.8. Тобто, для розміщення гаражного будівництва можуть використовуватись саме землі житлової забудови з КВЦПЗ 02.05 - для будівництва індивідуальних гаражів і 02.06 - для колективного гаражного будівництва. Натомість спірна земельна ділянка не мала жодного із допустимих цільових призначень, а віднесена до 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, які одночасно перебували в землях запасу. Тому надання відповідачу 2 для будівництва гаражів вказаної земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства.

6.9. Стосовно статусу відповідача 2, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

6.10. Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» є юридичною особою (гаражним кооперативом), створена 10.09.2020, засновники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Засновники Кооперативу після його державної реєстрації набувають статусу членів Кооперативу.

6.11. Відповідно до Статуту Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» є юридичною особою (гаражним кооперативом), утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для спільної обслуговуючої, виробничої, інвестиційної, трудової та будь-якої іншої не забороненої чинним законодавством України господарської діяльності у сфері будівництва та експлуатації гаражних комплексів з супутньою інфраструктурою для обслуговування автотранспортних засобів.

6.12. Тип Кооперативу - обслуговуючий кооператив. Напрям діяльності Кооперативу гаражний кооператив (п. 1.6 Статуту). Метою Кооперативу є задоволення потреб його членів та мешканців прилеглих територій шляхом здійснення будівництва гаражів та супутніх споруд для обслуговування транспорту та провадження господарської діяльності на збудованих об`єктах (п. 2.1 Статуту).

6.13. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (ст. 38 Земельного кодексу України), а землями промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності (ст. 65 Земельного кодексу України).

6.14. Статтею 41 Земельного кодексу України передбачено підстави набуття земельних ділянок житлово-будівельних (житлових) і гаражно-будівельних кооперативів. Так, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

6.15. Крім цього, підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності регламентовані ст. 116 Земельного кодексу України. Так, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

6.16. Статтею 134 Земельного кодексу України передбачено випадки обов`язкового продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах). Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 вказаної статті не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).

6.17. Однак суд зауважує, що гараж чи гаражний комплекс, для будівництва якого отримана земельна ділянка, не є об`єктом транспортної інфраструктури.

6.18. Так, транспортною інфраструктурою є сукупність об`єктів (підприємств, закладів), які займаються ремонтом, будівництвом та реконструкцією, а також експлуатаційним утриманням доріг, мостів та інших дорожніх шляхів. Транспортна інфраструктура забезпечує наявність рівних та якісних доріг, а також зберігання їх у гарному стані. Транспортна інфраструктура - економічно збалансована сукупність шляхів сполучення, рухомого складу, засобів управління і зв`язку, що забезпечує роботу всіх видів транспорту. Транспортна інфраструктура це також сукупність споруд, системи мереж сполучень усіх видів транспорту, що задовольняють потреби населення та виробництва у перевезеннях пасажирів і вантажів. До складу транспортної інфраструктури належать залізниці, залізничні вузли й станції, автомобільні дороги, автомагістралі, вулиці, авіалінії та аеропорти, річкові шляхи й порти, морські порти, канатні дороги, монорейкові шляхи, складські та ремонтні заклади, вантажні термінали.

6.19. Враховуючи зазначене та відсутність у відповідача 2 жодного випадку, передбаченого ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, вбачається, що передати у приватну власність земельну ділянку комунальної власності гаражному кооперативу можна було на конкурентних засадах (земельних торгах), чого здійснено не було.

6.20. Стосовно ж отримання земельної ділянки у спеціальний спосіб, передбачений ст. 41 Земельного кодексу України, суд зазначає таке.

6.21. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 906/260/21 (постанова від 13.09.2022) вказав, що питання щодо застосування положень статей 41, 134 Земельного кодексу України вже було предметом розгляду Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30.05.2018 у справі № 910/9373/17, у спорі щодо набуття гаражно-будівельним кооперативом на підставі статті 41 Земельного кодексу України земельних ділянок для гаражного будівництва. Так, Верховий Суд у постанові від 30.05.2018 у справі № 910/9373/17 констатував, що системне тлумачення статті 41 Земельного кодексу України у поєднанні з іншими положеннями Земельного кодексу України (зокрема статтею 134 Земельного кодексу України - щодо продажу земельних ділянок на торгах) дає підстави для висновку про винятковість можливості передання гаражно-будівельним кооперативам на підставі статті 41 Земельного кодексу України земельних ділянок безоплатно у власність, тобто таке передання повинно бути обумовлене особливими (виключними) цілями, що випливають зі змісту діяльності гаражно-будівельного кооперативу та кооперативу в цілому - задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів - та конкретного предмету (напрямку) його діяльності.

6.22. При вирішенні питання щодо передання безоплатно у власність гаражно-будівельного кооперативу земельної ділянки, яку такий кооператив просить передати для гаражного будівництва в порядку статті 41 Земельного кодексу України, наявність у суб`єкта звернення статусу, що відповідає передбаченим даною статтею положенням (гаражно-будівельний кооператив), не є достатньою підставою для передання безоплатно у власність кооперативу земельної ділянки будь-якого розміру. Натомість заявник повинен довести та обґрунтувати, а орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, повинен перевірити наявність чи відсутність тих обставин, що членам гаражно-будівельного кооперативу для задоволення їх мінімальних потреб у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу (гараж) необхідні відповідні (конкретно заявлені) земельні ділянки, тобто документація землеустрою повинна містити в тому числі належне обґрунтування (розрахунок) щодо необхідності виділення членам кооперативу відповідних земельних ділянок відповідної площі.

6.23. Суд враховує вказану позицію та зазначає, що жодним із відповідачів не доведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення органом місцевого самоврядування здійснювалося дослідження обґрунтованості передання відповідачу 2 у складі трьох засновників земельної ділянки саме для будівництва та обслуговування гаражів саме в розмірі 3,2914 га. Крім цього, статутні види діяльності кооперативу суперечать цілям задоволення мінімальних потреб членів кооперативу у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу. Більше того, як встановлено судом вище, відповідачем 1 було допущено також порушення щодо розпорядження земельною ділянкою із відповідним цільовим призначенням, що є самостійним порушенням приписів ст. 41 Земельного кодексу України.

6.24. Заперечення відповідача 2 з покликаннями на ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України про відсутність підстав для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки така могла бути лише через невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, то суд зазначає про їх безпідставність, адже саме відсутність плану зонування або детального плану території, невключення ділянки в межі Генерального плану с. Рясне-Руська і невнесення змін в Генеральний план міста Львова є підставами оскарження рішення від 12.11.2020.

6.25. Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частина 1 статті 1).

6.26. Відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генплан населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генплан населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

6.27. Стаття 24 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» регламентує особливості регулювання земельних відносин при здійсненні містобудівної діяльності. Саме про її порушення стверджує позивач. Відповідно до ч. 3 вказаної статті у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

6.28. Проте наявність будь-якого із перелічених випадків у спірній ситуації не було, а в матеріалах справи відсутні докази внесення змін у Генеральний план, затвердження плану зонування чи детального плану території. Натомість не спростованою залишається обставина відсутності земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0011 в межах діючого на 22.10.2020 генплану с. Рясне-Руська Яворівського району.

6.29. Покликання відповідача 2 на судову практику у справі № 818/907/17 (том 1 справи, а. с. 217) є безпідставним, оскільки хронологія подій та обставин у згаданій справі та в справі, що розглядається, є різними. Зокрема у справі № 914/2542/21 створення заказника місцевого значення передувало передачі у власність земельної ділянки, а не навпаки.

6.30. Крім цього, важливе значення має розташування спірної ділянки в межах природно-заповідного фонду держави.

6.31. Так, відповідно до встановлених вище обставин справи, зокрема, відповідно до результатів вирішення адміністративної справи № 380/23540/21, Львівська обласна рада 29.10.2019 створила ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща».

6.32. Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

6.33. Описаний в п. 3.28 рішення суду лист Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 23.09.2021 про відсутність на території колишньої Рясне-Руської сільської ради земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, стосується інформації до 2019 року, а саме станом на 01.01.2016. Тому обставини створення заказника не спростовує.

6.34. Заперечення відповідача стосовно висновків експертів від 02.07.2021 і від 01.02.2022 є безпідставними, адже обидва висновки підтверджують накладення спірної ділянки на межі заказника, площею 3, 2420 га.

6.35. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

6.36. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища. Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

6.37. Відповідно до звіту про виконання інженерно-геологічних вишукувань на території ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», виконаного на підставі договору від 20.11.2023, торфовище є унікальним ландшафтно-гідрологічним утворенням, яке виникло саме в цьому місці внаслідок унікального збігу сукупності геолого-структурних, морфоструктурних, літологічних, гідрогеологічних та гідрологічних факторів.

6.38. Основними завданнями заказника відповідно до п. 2.2 Положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» є збереження та відтворення цінних природних комплексів чи їх окремих компонентів, зокрема, долинні широколисті листяні ліси з характерною рослинністю за участю берези низької і чагарникових верб; болотисті й торфові луки, псамофітні пустищні луки і пустища; збереження видів флори і фауни, які занесені до Червоної книги України; проведення науково-дослідних робіт з метою розроблення заходів по збереженню і поліпшенню умов зростання видів рідкісних та зникаючих видів рослин, збільшення їх чисельності; підтримка загального екологічного балансу в регіоні; поширення екологічних знань серед населення регіону.

6.39. Крім цього, п. 3.1 вказаного Положення передбачено заборону будь-якої діяльності, що загрожує збереженню природного комплексу і суперечить завданням заказника. Зокрема заборонено будівництво, не пов`язане з охороною заказника, передача території заказника або його частини у власність чи користування іншим фізичним чи юридичним особам, розміщення та будівництво споруд, які не пов`язані з охороною заказника.

6.40. Тобто будівництво гаражів на території заказників не відповідає його цілям і завданням.

6.41. Підсумовуючи, суд робить висновок про порушення права територіальної громади на землю Ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» в результаті прийняття рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4825 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» земельної ділянки».

7. ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО ПОЗОВНОЇ ВИМОГИ ПРО СКАСУВАННЯ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ ПРАВА ВЛАСНОСТІ

7.1. Як встановлено вище, право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0011 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.11.2020, підстава - рішення органу місцевого самоврядування № 4825 від 12.11.2020.

7.2. Тобто підставою для реєстрації права власності (номер запису про право власності 39297206) на спірну земельну ділянку було саме рішення органу місцевого самоврядування від 12.11.2020, стосовно якого суд прийняв рішення визнати недійсним.

7.3. Розглядаючи таку вимогу як похідну від вимоги про визнання недійсним рішення № 4825, суд зауважує, що така у свою чергу спрямована на повний та ефективний захист порушеного права територіальної громади як законного власника земельної ділянки. Зазначене відповідає завданням господарського судочинства та вичерпує спір в межах одного судового провадження.

7.4. Велика Палата Верховного Суду 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц акцентує, що неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (провадження N 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі N 48/340 (провадження N 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі N 923/876/16 (провадження N 12-88гс19) та багатьох інших.

7.5. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі N 910/3009/18 (провадження N 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (провадження N 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі N 910/2861/18 (провадження N 12-140гс19, пункт 98).

7.6. Здійснюючи послідовний та повний захист порушеного права територіальної громади в цій справі, суд зазначає про необхідність задоволення похідної вимоги та про недоведеність підстав для відмови.

8. ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО ПОЗОВНОЇ ВИМОГИ ПРО ПРИПИНЕННЯ РЕЧОВОГО ПРАВА

8.1. Відповідно до позовної заяви, прокурор просив також припинити речове право - право приватної власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0011, площею 3, 2914 га, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 39297206.

8.2. Так, на час звернення з позовом до суду в серпні 2021 року ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачала, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

8.3. Однак зараз чинна ч. 3 ст. 26 вказаного вище закону діє в новій редакції і передбачає, що «… у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором».

8.4. Враховуючи такі зміни, відповідно до заяви прокурора від 03.01.2025, отриманої судом 06.01.2025, відпали підстави для припинення речового права, які існували на час з`явлення позову. Тому прокурор реалізував права, передбачені ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, та просив прийняти відмову від такої вимоги і закрити провадження в цій частині позову.

8.5. Так, відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. А відповідно до ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

8.6. У суду немає підстав не приймати відмову від частини позовних вимог, тому заява керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова підлягає задоволенню, а провадження в частині вимоги про припинення речового права підлягає закриттю.

9. ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО СПОСОБУ ЗАХИСТУ ПОРУШЕНИХ ПРАВ

9.1. Так, відповідно до частин 2, 4 статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

9.2. Водночас і підстави набуття права власності на нерухоме майно мають бути законними.

9.3. Метою звернення із позовом до суду в цій справі є захист інтересів територіальної громади та припинення незаконного володіння спірною земельною ділянкою суб`єктом, який не має такого права і отримав таку земельну ділянку у спосіб, що не відповідає закону. За наслідками вирішення справи у разі задоволення позову земельна ділянка має повернутися у стан, що існував до моменту вчинення порушення прийняття органом місцевого самоврядування рішення від 12.11.2020. Зазначені вище приписи ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дозволяють досягнути такого результату. Крім цього, практичною реалізацією таких приписів є факт виконання рішення суду від 02.03.2023 у справі № 914/528/22, постановленого суддею Матвіївим Р.І., хоч і скасоване судом касаційної інстанції.

9.4. Спосіб захисту відповідає пунктам 4 і 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, згідно з якими способами захисту цивільних прав й інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

9.5. Суд обізнаний з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц про те, що вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

9.6. Водночас суд зазначає, що такому висновку передує ще один висновок відповідно до спірної в тій справі ситуації: «для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника» (п. 150); «…власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.». Тобто спірна ситуація стосувалась аналізу певного ланцюга подій та зміни власників, чого в справі № 914/2542/21 немає.

9.7. Також суд зауважує, що неефективність оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, стосується ситуації для витребування майна; такі висновки зроблені не за наявності аналогічних фактичних обставин у справі, що розглядається, адже позовної вимоги про витребування майна в справі № 914/2542/21 немає, і захист порушених інтересів територіальної громади здійснюється саме у спосіб, передбачений ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; першочерговою та основною є саме позовна вимога про визнання недійсним рішення місцевої ради, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем 2.

9.8. Відповідач 2, покликаючись на правові позиції у справах, перелічених на стор. 6 пояснень від 24.03.2025, також вважає, що рішення органу місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Однак суд зауважує, що такі висновки нерелевантні до спірної ситуації, адже саме оскаржуване рішення про передачу земельної ділянки у власність є правовстановлюючим документом і надало відповідачу 2 правову підставу зареєструвати речове право. Оскаржуване рішення не реалізовувалось у спосіб укладення жодного договору, який би підлягав самостійному оскарженню.

9.9. Суд також звертає увагу відповідача 2, що наведений ним п. 109 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц не підтверджує неналежності такого способу захисту як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Але наступним реченням Суд роз`яснив і продовжив думку, що «під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» … Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.».

9.10. Суд обізнаний про судову справу № 914/1334/22 і про висновки Верховного Суду про те, що у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18. Крім того, колегія суддів установила, що останню правову позицію в питанні визначення способу захисту у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем) викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, враховуючи мету позову про витребування та підстави для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем) власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

9.11. Водночас зазначається про право, тобто допустиму дію, але не категоричну. Також суд зауважує, що внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по зміні власника, який незаконно набув майно, здійснюється не виключно на підставі рішення суду про витребування такого майна. Зазначена вище ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також передбачає випадки внесення змін і повернення записів у попередній стан.

9.12. Крім того, у справі № 914/1334/22 зроблено висновки, що не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04.09.2018 у справі № 915/127/18, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19.

9.13. Суд звертає увагу, що у справі, що розглядається, немає позовної вимоги про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації. Натомість заявлено та розглянуто вимогу про скасування державної реєстрації права власності.

9.14. У п. 5.30 постанови у справі № 914/1334/22 вказано, що оскільки підставою для відмови у позові є обрання Прокурором неефективного способу захисту прав територіальної громади, то у Верховного Суду немає підстав для формування висновків щодо застосування статей 19, 20, 41 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України "Про землеустрій", частини 1 статті 16, статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель" у подібних правовідносинах.

9.15. Натомість суд вважає, що у спірній ситуації, яка, як відомо, не є єдиною в Господарському суді Львівської області (тільки в провадженні судді Мавіїва Р.І. перебували справи № 914/582/22 і № 914/1336/22) незалежно від формулювання прохальної частини позовної заяви дослідженню підлягають саме фактичні обставини справи та необхідними є висновки щодо них на відповідність законодавчим нормам. І така оцінка фактичних обставин справи є актуальною як при віндикаційному, так і при негаторному способу захисту порушеного права.

9.16. До того ж, Верховний Суд у п. 6.96 постанови від 02.10.2024 у справі № 444/1011/20 вказав, що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20). Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (стаття 2 Господарського процесуального кодексу України). Близькі за змістом висновки також сформульовані у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21, від 20.09.2023 у справі № 910/3453/22.

9.17. А в п. 6.95 вказано, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц також визначила, що залежно від фактичних обставин справи, вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов.

9.18. Суд, окрім наведеного вище аналізу правових позицій Верховного Суду, окремо робить наступні висновки щодо ефективності способу захисту.

9.19. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України учасник справи розпоряджається своїм правом щодо предмета спору на власний розсуд.

9.20. Наведені норми ст. 14 Господарського процесуального кодексу України визначають зміст принципу (засади) «диспозитивність господарського судочинства». Особа, котра звертається до суду, самостійно обирає спосіб захисту та несе ризики настання будь-яких процесуальних та матеріальних наслідків результатів судового розгляду, зокрема і наслідок неефективності захисту порушеного права, неможливості або утруднення виконання судового рішення. Суд не вправі самостійно змінити спосіб захисту порушеного права.

9.21. Ефективність способу захисту порушених прав є одним із завдань господарського судочинства відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

9.22. Частина 2 статті 5 цього кодексу є процесуальною гарантією ефективності способу захисту, адже надає право суду захистити порушене право особи у спосіб, не передбачений законом або договором. Однак, лише у випадку, якщо особа звернулась до суду за захистом порушеного права у спосіб, що не перебачений законом чи договором, за умови, що такі не передбачають ефективного способу захисту.

9.23. Отже, завдання «ефективність захисту порушених прав» стосується позивача, покликане максимально захистити порушене право позивача, та узалежнене законодавцем від процесуальної поведінки позивача (виключно заявний, а не автоматичний судовий захист порушеного права, та самостійно обраний спосіб захисту порушеного права).

9.24. Визначення рівня ефективності способу захисту належить виключно до компетенції суду, що розглядає справу, та не визначається законом.

9.25. Отже, особа, яка звертається за захистом порушеного права до суду, є залежною від розсуду суду щодо оцінки способу захисту в ракурсі його ефективності.

9.26. З наведеного суд робить висновок про те, що завдання господарського судочинства «ефективність способу захисту» у будь-якому випадку має тлумачитись на користь позивача, а не відповідача, а суд повинен захистити порушене право навіть у випадку недостатньої ефективності способу захисту.

9.27. Жодна норма Господарського процесуального кодексу України чи іншого закону не передбачає такої підстави для відмови у захисті порушеного права (відмови у позові), як неефективність способу захисту порушеного права.

9.28. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завдання (на думку суду, включно із засадами (принципами) господарського судочинства превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

9.29. Відмова у захисті порушеного права через неефективність способу його захисту суперечить завданням та принципам господарського судочинства (зокрема, диспозитивності), обмежує в доступі до правосуддя та унеможливлює здійснення судом завдань господарського судочинства.

9.30. Тому, на думку суду, у випадку дійсного порушення права позивача, яке потребує судового захисту, суд не вправі відмовляти у такому захисті лише з підстав неефективності способу судового захисту. А позовні вимоги прокурора у цій справі, на думку суду, окрім наведеного, є ефективними способами захисту та призведуть до реального захисту прав територіальної громади.

9.31. Щодо належності способів захисту суд робить такі висновки.

9.32. Частини 3 - 6 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України визначають належні та неналежні способи захисту порушеного права у конкретних правовідносинах.

9.33. Всі інші способи захисту, які передбачені законом чи договором, і які не передбачені, але є ефективними, можуть бути застосовані позивачем, якщо не суперечать вимогам закону. Часто способи захисту є альтернативними і їх вибір здійснює позивач.

9.34. Тому, враховуючи це та наведений вище аналіз правових позицій Верховного Суду, в даній справі суд робить висновок, що заявлені прокурором способи захисту є належними, доводи про їх неналежність є безпідставними.

9.35. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. За наслідками визнання недійсним оскаржуваного рішення як документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності, і скасування державної реєстрації права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» на земельну ділянку за кадастровим № :06:012:0011, буде припинено речове право відповідача 2 і відбудеться повернення до стану, що існував раніше. Тому задоволення позову, навіть не у спосіб витребування майна, призведе до досягнення мети позову та захисту прав і інтересів у ситуації, що виникла.

9.36. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц звернула увагу, що «Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням»; «Не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Виходячи з викладеного, … позовні вимоги про витребування від відповідачів … є обґрунтованими і підлягають задоволенню (пункт 192 постанови).»

9.37. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»).

9.38. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес». Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися, як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

9.39. Суд зауважує, що за результатами дослідження та оцінки обставин справи втручання держави у право власності відповідача 2 у ситуації, що виникла, не є незаконним і непропорційним, адже відповідач 2 набув безоплатно право власності на землі власності територіальної громади з порушеннями приписів законодавства. Враховуючи стадійність та дозвільні процедури набуття у власність майна комунальної власності, такі порушення допускалися внаслідок поведінки як органом місцевого самоврядування, так і набувача, тому поведінка гаражного кооперативу як зацікавленої в безоплатному отриманні у власність земельних ділянок особи не могла не бути усвідомленою чи без особистого волевиявлення. Суд вважає, що у спосіб безоплатної передачі земель територіальної громади для діяльності гаражного кооперативу в складі трьох осіб за відсутності будь-якої містобудівної документації на підтвердження здійснення такої діяльності у спірній ситуації порушено суспільний справедливий баланс.

9.40. Отже, заявлений прокурором позов про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким відчужено земельну ділянку, скасування державної реєстрації речового права щодо незаконно відчуженої земельної ділянки, переслідує легітимну мету здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів усього суспільства.

9.41. Враховуючи встановлені вище обставини справи та зроблені висновки щодо порушення порядку набуття відповідачем 2 у власність земель комунальної власності, суд робить висновок про обгрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення у наведеному вище обсязі, та про безпідставність доводів про обрання неналежного чи неефективного способу захисту.

10. ЩОДО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ

10.1. Звертаючись із позовом до суду, прокуратура сплатила 303 399,61 грн відповідно до платіжного доручення № 1598 від 26.07.2021, 2 270,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1600 від 26.072021, 2 270,00 грн відповідно до платіжного доручення № 159 від 26.072021, 2 270,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1601 від 26.072021.

10.2. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а саме двох вимог немайнового характеру, судовий збір в загальному розмірі 4 540,0 грн підлягає відшкодуванню двома відповідачами порівну, тобто по 2 270,00 грн.

10.3. За позовну вимогу немайнового характеру, в задоволенні якої суд відмовив, сплачений судовий збір залишається за прокуратурою.

10.4. За позовну вимогу, від якої прокурор відмовився, відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягають поверненню з бюджету платнику, а решта залишається за платником.

10.5. Відповідач 2 у відзиві вказував орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 35 000,00 грн. За час розгляду справи не подавав доказів понесення таких витрат, не повідомив про подання доказів на їх підтвердження після постановлення рішення.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 130, 231, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Задовольнити заяву прокурора (вх. № 39/25 від 06.01.2025) та прийняти відмову від частини позовних вимог.

3. Закрити провадження в частини вимоги про припинення речового права - права приватної власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0011, площею 3, 2914 га, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 39297206.

4. Визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4825 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» земельної ділянки».

5. Скасувати державну реєстрацію права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» (ідентифікаційний код юридичної особи 43815360, 81083, Львівська область, Яворівський район, село Зелів, вул. Центральна, будинок 347) на земельну ділянку за кадастровим № :06:012:0011, площею 3, 2914 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 39297206.

6. У задоволенні позову в частині вимоги про визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3698 від 19.05.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок» відмовити.

7. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап» (ідентифікаційний код юридичної особи 43815360, 81083, Львівська область, Яворівський район, село Зелів, вул. Центральна, будинок 347) на користь Львівської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи 02910031, 79005, Львівська обл., місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19) 2 270,00 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

8. Стягнути з Львівської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04055896, 79008, Львівська обл., місто Львів, пл. Ринок, будинок 1) на користь Львівської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи 02910031, 79005, Львівська обл., місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19) 2 270,00 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

9. Повернути Львівській обласній прокуратурі (ідентифікаційний код юридичної особи 02910031, 79005, Львівська обл., місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19) з Державного бюджету України 151 699,81 грн, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 1598 від 26.07.2021.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17.04.2025.

Суддя Матвіїв Р.І.