ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2025 р. Справа № 910/12606/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 (повне рішення складено 23.12.2024) (суддя Курдельчук І.Д.)

у справі № 910/12606/24 Господарського суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У жовтні 2024 року Акціонерне товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" (відповідач) про стягнення 85 122,00 грн основного боргу, 3 212,12 грн пені, 3 721,41 грн 3 % річних та 7 203,87 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 12/191020-1-РГК від 19.10.2020 (далі - Договір) у частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі № 910/12606/24 позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" 85 122,00 грн основного боргу, 2 072,06 грн пені, 3 236,68 грн 3 % річних, 6 237,46 грн інфляційних втрат та 2 359,16 грн судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач у порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати поставленого позивачем товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі № 910/12606/24, Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 11, 212, 538, 612, 613, 626, 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4-2, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що в даному випадку прострочення виконання його зобов`язання не настало, оскільки мало місце прострочення позивача як кредитора, зокрема, ним не було надіслано рахунків-фактур відповідно до умов Договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі № 910/12606/24; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 28.02.2025.

Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Позиції учасників справи

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення в частині відмови в позові скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що факт поставки товару підтверджено належним чином, у той час як його оплата в повному обсязі відповідачем не доведена. У частині пені судом не наведено будь-яких розрахунків, а відтак, на думку позивача, судом неправомірно відмовлено в стягненні 1 140,06 грн пені.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору поставки від 19.10.2020 № 12/191020-1-РГК, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" як покупцем та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" як постачальником (Договір), постачальник взяв на себе зобов`язання передати у встановлений строк (строки) товар (спецодяг) у власність покупця для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього визначену відповідно до умов Договору суму коштів (п. 1.1, 2.1 Договору).

Згідно з п. 2.2 Договору товар, вказаний у п. 2.1 Договору, поставляється покупцю партіями.

У п. 2.3 Договору передбачено, що найменування (асортимент), кількість та ціна товару, що підлягає поставці за Договором, вказуються у рахунках-фактурах, які формуються згідно із замовленнями покупця та є невід`ємною частиною Договору (п. 2.3 Договору).

Пунктами 3.1, 3.2 Договору встановлено, що загальна вартість (ціна) товару за Договором становить 1000 000,00 грн із ПДВ. Вартість (ціна) кожної окремої одиниці товару визначається у рахунку-фактурі.

Вартість (ціна) товару включає в себе вартість тари (упаковки) товару, вартість доставки товару до місця поставки за адресою, зазначеною у п. 4.2 Договору.

Покупець здійснює оплату за кожну партію одержаного товару згідно з наданим постачальником рахунком-фактурою в безготівковій формі на вказаний у Договорі рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дня одержання відповідної партії товару покупцем. Покупець залишає за собою право здійснювати попередню оплату за товар (п. 3.3 Договору).

Згідно з п. 3.4 Договору постачальник зобов`язаний надати рахунок-фактуру разом з іншими документами на товар, відповідно до п. 4.4, якщо інше не погоджено сторонами.

За положеннями п. 3.6 Договору покупець має право не здійснювати оплату товару до дати отримання належно оформленого рахунку-фактури. У такому випадку покупець не несе відповідальність за можливе прострочення платежу.

У п. 4.1 Договору погоджено, що поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до письмових заявок покупця, які направляються постачальнику засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою 20 числа поточного місяця на наступний місяць.

Відповідно до п. 4.4 Договору разом з товаром постачальник передає всю документацію на товар (транспортні, товаросупровідні документи, рахунки-фактури, інструкції з експлуатації, накладні).

Згідно з п. 4.9 Договору у випадку, якщо в процесі приймання товару будуть виявлені недостача товару, недоліки/дефекти, товару, некомплектність товару, невідповідність фактично поставленого товару умовам Договору та/або документації на товар, відсутність та/або неналежне, неповне оформлення документів, передбачених п. 4.4 Договору, інші порушення умов Договору, покупець складає відповідний акт про недостачу (недоліки/невідповідність тощо) товару.

У п. 4.12 Договору визначено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної. Ризик випадкового знищення або пошкодження товару до моменту передачі товару покупцю в порядку, встановленому п. 4.1 Договору, несе постачальник.

Строк дії Договору з 19.10.2020 до 31.12.2021. Якщо за місяць до закінчення дії Договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, Договір вважається продовженим на наступний календарний рік. Кількість пролонгацій не обмежена (п. 10.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем - прийнято товар (спецодяг) на загальну суму 94 719,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень та заперечень видатковими накладними № СУМ83002993 від 20.02.2023 на суму 23 616,00 грн, № СУМ83004117 від 13.03.2023 на суму 11 925,00 грн, № СУМ83004522 від 16.03.2023 на суму 4 770,00 грн, № СУМ83005743 від 28.03.2023 на суму 13 440,00 грн, № СУМ83006077 від 13.04.2023 на суму 35 400,00 грн та № СУМ83009866 від 09.06.2023 на суму 5 568,00 грн.

Відповідач, у свою чергу, отриманий товар оплатив частково на суму 9 597,00 грн за видатковою накладною № СУМ83002993 від 20.02.2023, решта видаткових накладних залишились неоплачені, у зв`язку із чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 85 122,00 грн, що і стало підставою для звернення Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" із позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

За приписами ст. 509 ЦК України та ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.3 Договору покупець здійснює оплату за кожну партію одержаного товару згідно з наданим постачальником рахунком-фактурою в безготівковій формі на вказаний у Договорі рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дня одержання відповідної партії товару покупцем.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов укладеного Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 94 719,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № СУМ83002993 від 20.02.2023 на суму 23 616,00 грн, № СУМ83004117 від 13.03.2023 на суму 11 925,00 грн, № СУМ83004522 від 16.03.2023 на суму 4 770,00 грн, № СУМ83005743 від 28.03.2023 на суму 13 440,00 грн, № СУМ83006077 від 13.04.2023 на суму 35 400,00 грн та № СУМ83009866 від 09.06.2023 на суму 5 568,00 грн.

Водночас доказів оплати поставленого товару в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем частково оплачено товар за видатковою накладною № СУМ83002993 від 20.02.2023 на суму поставки товару 23 616,00 грн - у розмірі 9 597,00 грн, що не заперечується сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як обґрунтовано встановлено судом, з 01.04.2023 в Україні система переказів функціонує на базі міжнародного стандарту ISO 20022, що означає - здійснювати міжбанківські платіжні операції можна в будь-який час, не чекаючи ранку чи закінчення вихідних (четверта версія Системи електронних платежів НБУ - СЕП-4). Після запровадження СЕП-4 (після 01.04.2023), в Україні скасовано поняття "банківський день", тобто міжбанківські перекази можуть бути отримані навіть у вихідні чи святкові дні, ввечері та вночі. Попередня версія СЕП надсилала банківські платежі, здійснені ввечері, на ранок наступного дня, а у вихідні - в перший робочий день.

Таким чином, враховуючи умови п. 3.3 Договору, а також скасування поняття "банківський день", відповідач був зобов`язаний здійснити оплату партій товару у такі строки: (1) за видатковою накладною № СУМ83002993 від 20.02.2023 на суму 23 616,00 грн у строк до 03.04.2023 включно (з урахуванням визначення "банківського дня"); (2) за видатковою накладною № СУМ83004117 від 13.03.2023 на суму 11 925,00 грн у строк до 24.04.2023 включно (з урахуванням визначення "банківського дня"); (3) за видатковою накладною № СУМ83004522 від 16.03.2023 на суму 4 770,0 грн у строк до 27.04.2023 включно (з урахуванням визначення "банківського дня"); (4) за видатковою накладною № СУМ83005743 від 28.03.2023 на суму 13 440,00 грн у строк до 09.05.2023 включно (з урахуванням визначення "банківського дня"); (5) за видатковою накладною № СУМ83006077 від 13.04.2023 на суму 35 400,00 грн у строк до 13.05.2023 включно (без урахування визначення "банківський день"); (6) за видатковою накладною № СУМ83009866 від 09.06.2023 на суму 5 568,00 грн у строк до 09.07.2024 включно (без урахування визначення "банківський день").

З урахуванням викладеного, судом правильно встановлено, що відповідач у порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати поставленого позивачем товару згідно з наведеними вище накладними, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 85 122,00 грн, доказів оплати якої відповідачем не надано.

У частині посилання скаржника на те, що строк оплати товару не настав у зв`язку з неотриманням ним рахунків на оплату, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати наданих товарів (послуг). Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, від 10.10.2018 у справі № 910/21406/17, від 05.09.2018 у справі № 910/22589/17, від 13.07.2018 у справі № 905/915/17.

Водночас, як слушно враховано судом, матеріали справи не містять складеного в порядку пункту 4.9 Договору акта покупця про невідповідність наданих документів, а отже, з огляду на принцип вірогідності доказів, обставина щодо надання відповідачу рахунків на оплату є більш вірогідною.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 8.1 Договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем встановленого п. 3.3 Договору строку оплати вартості товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних, розмір яких обґрунтовано перераховано судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі № 910/12606/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська