ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/759/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кондратова І.Д.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Полтавської області

(суддя - Ківшик О.В.)

від 14.11.2024

та постанову Східного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Терещенко О.І., судді: Тихий П.В., Плахов О.В.)

від 22.01.2025

у справі № 917/759/23

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер",

про визначення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" у розмірі 400 гривень, а розміри учасників товариства у таких частках: частка ОСОБА_2 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" становить 100% та дорівнює 400 гривням; визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер",

за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явилися

відповідача 1 - Ульянов Р.А.

відповідача 2 - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ОСОБА_2 звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" (далі - ТОВ "Промпластполімер") про визначення розміру статутного капіталу ТОВ "Промпластполімер" у розмірі 400 гривень, а розміри учасників товариства у таких частках: частка ОСОБА_2 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" становить 100% та дорівнює 400 гривням, а також визнати недійсним протокол загальних зборів учасників ТОВ "Промпластполімер" від 26.04.2021.

1.2. Позивачка стверджує, що вона є власником 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер", оскільки ОСОБА_1 цього факту не визнає та чинить перешкоди у здійсненні нею будь-яких дій стосовно товариства, належним способом захисту її права буде визначення розміру статутного капіталу ТОВ "Промпластполімер" у розмірі 400 гривень, а розміри учасників товариства у таких частках: частка ОСОБА_2 в статутному капіталі ТОВ "Промпластполімер" становить 100% та дорівнює 400 гривням.

Щодо вимоги про визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" від 26.04.2021 позивачка стверджує, що рішення на вказаних загальних зборах прийняті без дотримання встановленого пункту 6.7 статуту товариства кворуму 75% голосів пропорційно розміру частки у статутному капіталі товариства у співвідношенні 1:1.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.11.2024 у справі №917/759/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ТОВ "Промпластполімер" про визначення розміру статутного капіталу ТОВ "Промпластполімер" у розмірі 400 гривень, а розміри учасників товариства у таких частках: частка ОСОБА_2 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" становить 100% та дорівнює 400 гривням задоволено; визначено розмір статутного капіталу товариства у розмірі 400,00 гривень; визначено розміри учасників товариства у таких частках: частка ОСОБА_2 (РОНКПП НОМЕР_1 ) в статутному капіталі ТОВ "Промпластполімер" становить 100% та дорівнює 400 гривням; у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників товариства від 26.04.2021 відмовлено; позов ОСОБА_2 до ТОВ "Промпластполімер" про визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників товариства від 26.04.2021 задоволено; визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Промпластполімер" від 26.04.2021, оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" від 26.04.2021.

2.2. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що наявність у позивачки прав учасника товариства підтверджено сукупністю доказів, а саме, передання ОСОБА_1 своєї частки у товаристві, виходу зі складу учасників товариства на підставі власного вільного волевиявлення та прийняття ОСОБА_2 до складу учасників товариства (рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" від 28.09.2028 року, оформлене протоколом № 2, акт приймання-передачі частки у статному капіталі товариства від 28.09.2018, заяви про вихід зі складу учасників товариства від 28.09.2018), а також спадкування ОСОБА_2 після смерті чоловіка частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер", що становить 50% від статутного капіталу товариства (свідоцтво про право на спадщину від 29.05.2019). При цьому, місцевий господарський суд, врахувавши преюдиціальні факти, встановлені при розгляді справи №917/1732/22, відхилив доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у позивачки прав учасника товариства у зв`язку з не проведенням державної реєстрації вказаних дій з огляду на те, що наявність у позивачки прав учасника товариства зумовлена не фактом внесення відомостей про них у реєстр, а сукупністю наведених вище обставин.

Визнаючи рішення загальних зборів товариства недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що на момент скликання та проведення загальних зборів товариства головою товариства та єдиним учасником фактично була позивачка, яка загальні збори не скликала, участі у них не брала, про існування протоколу дізналася з відмови державного реєстратору 28.04.2021 року у державній реєстрації по заяві "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер"" (23807596) з огляду на проведення державної реєстрації припинення цієї юридичної особи. При цьому, місцевий суд зазначив, що позивачка як власник частки у статутному капіталі товариства внаслідок державної реєстрації припинення товариства не змогла здійснити державну реєстрацію своїх корпоративних прав, а тому оспорюване рішення порушує її охоронюваний законом інтерес, пов`язаний з правомірним очікуванням набуття корпоративних прав.

В частині позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів, заявлених до ОСОБА_1 , суд першої інстанції відмовив з огляду на те, що останній не є належним відповідачем у зазначеному спорі.

Суд першої інстанції також відхилив заявлену відповідачем заяву про застосування судом наслідків спливу позовної давності, з огляду на те, що законом продовжено строки позовної давності на час дії карантину та воєнного стану, а відтак строк позовної давності за вимогами позивача не сплив.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.11.2024 у справі №917/759/23 заяву позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено, стягнуто з відповідачів на користь позивачки по 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.4. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 рішення Господарського суду Полтавської області від 14.11.2024 у справі №917/759/23 залишено без змін.

2.5. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, з тих самих мотивів, що і суд першої інстанції.

2.6. Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 клопотання ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на її користь 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.11.2024 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 у справі №917/759/23, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, якою просить скасувати оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

3.2. Підставами касаційного оскарження ОСОБА_1 визначив пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

3.4. Скаржник підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що судами попередніх інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування статті 334 Цивільного кодексу України у поєднанні з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", викладених у постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №906/1336/19.

3.5. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

3.6. Крім того другою підставою касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" стосовно поширення цієї норми на випадки, коли спадщина відкрилася до набрання чинності цим законом.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" (ідентифікаційний код 23807596) зареєстроване 13.11.1995, розмір статутного фонду товариства складає 400,00 грн, учасниками товариства були ОСОБА_3 (розмір внеску до статутного фонду 200,00 грн) та ОСОБА_1 (розмір внеску до статутного фонду 200,00 грн).

Дані обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та статутом товариства, прийнятого на загальних зборах засновників ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 19.09.2017.

28.09.2018 ОСОБА_1 у нотаріальній формі вчинено заяву про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" та передачу (відступлення) належної йому частки в статутному капіталі, що становить 50 % номінальною вартістю 200,00 грн на користь ОСОБА_2 .

28.09.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у нотаріальній формі складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер", відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" у розмірі 50%, що в грошовому еквіваленті становить 200,00 грн. Сторони не мають один до одного будь-яких претензій у зв`язку з передачею зазначеної в акті частки у статутному капіталі ТОВ "Промпластполімер". Цей акт складено у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному примірнику для кожної із сторін та один примірник для проведення державної реєстрації змін до відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Даний акт містить підписи сторін та зареєстрований у реєстрі за №2525, 2526 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А.

28.09.2018 відбулися загальні збори засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" (ідентифікаційний код 23807596), на яких прийнято рішення : про призначення на посаду директора ТОВ "Промпластполімер" виконуючу обов`язки директора та головного бухгалтера товариства ОСОБА_2 . Прийняті рішення оформлені протоколом № 1 від 28.09.2018.

Державна реєстрація змін щодо зміни керівника проведена 08.10.2018.

Протоколом № 2 від 28.09.2018 прийняті наступні рішення:

- про прийняття до складу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" засновником та учасником ОСОБА_2 з часткою 50% статутного фонду, що дорівнює 200 гривень. Прийняття рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про вихід його із складу засновників та учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" з поверненням йому ОСОБА_2 50% статутного фонду, що дорівнює 200 гривень. Директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" внести відповідні зміни до статуту товариства.

Державна реєстрація даних змін не проведена, що сторонами визнається.

На вказаних загальних зборах засновників були присутні дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За проголосувало дві особи, протоколи містять підписи: голови зборів ОСОБА_1 та секретаря зборів ОСОБА_2 .

29.05.2019 державним нотаріусом видано ОСОБА_2 як дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину: частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" (ідентифікаційний код 23807596) в розмірі 200,00 грн, що становить 50% від статутного капіталу товариства.

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.05.2019, в якому державним нотаріусом Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Піцул В.Ю. посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з частки у статутному капіталі ТОВ "Промпластполімер" у розмірі 200,00 грн, що становить 50% від статутного капіталу товариства, що належить померлому на підставі довідки, виданої ТОВ "Промпластполімер" 24.05.2019, вих.№24/05-1 та статуту ТОВ "Промпластполімер", свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №681799, місце проведення державної реєстрації: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, дата проведення державної реєстрації: 13.11.1995, номер запису про державну реєстрацію: 0004609.

Згідно з нотаріально посвідченою заявою від 27.04.2021 ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" повідомила, що прийняла рішення вступити до складу учасників ТОВ "Промпластполімер". Частка у статутному капіталі товариства у розмірі 200,00 грн, що становить 50%, належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 29.05.2019 за реєстровим №1-215 після смерті учасника товариства ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Приймає положення Статуту товариства, бере на себе зобов`язання як учасник товариства неухильно його дотримуватись та сприяти розвитку товариства. Вказана заява посвідчена державним нотаріусом Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Піцул В.Ю., нотаріусом засвідчено справжність підпису ОСОБА_2 , перевірено її дієздатність та зареєстровано заяву у реєстрі за №1-315.

26.04.2021 ОСОБА_1 одноособово склав протокол загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" (ідентифікаційний код 23807596), на яких прийняв рішення, зокрема, про припинення діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" шляхом проведення його ліквідації в порядку, встановленому статтями 110-112 Цивільного кодексу України без визначення правонаступника товариства та припинення повноважень виконавчого органу товариства - директора, яким є позивачка.

З протоколу слідує, що на загальних зборах засновників був присутній лише ОСОБА_1 . У даному протоколі зазначено про невнесення даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо зміни складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" щодо померлого учасника, спадкоємці померлого ОСОБА_3 з заявами про вступ до товариства в установленому порядку не зверталися.

27.04.2021 ОСОБА_2 подала заяву до державного реєстратора виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, 28.04.2021 державний реєстратор відмовив у державній реєстрації змін щодо засновників товариства з огляду на те, що щодо юридичної особи ТОВ "Промпластполімер" проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації відповідно до пункту 10 частини першої статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Позивач 25.05.2021 звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про визнання за нею право власності на частку у статутному капіталі ТОВ "Промпластполімер" у розмірі 50%, що дорівнює 200 грн, яку було успадковано від покійного чоловіка ОСОБА_3 та визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства у розмірі 50% (200 грн), що була отримана згідно її купівлі у ОСОБА_1 на підставі нотаріальної заяви ОСОБА_1 від 28.09.2018 про вихід зі складу засновників ТОВ "Промпластполімер" та згідно акта від 28.09.2018 про передачу цієї частки позивачці, а також про визнання протиправним та нечинним рішення загальних зборів від 26.04.2021 про припинення діяльності товариства, згідно протоколу загальних зборів ТОВ "Промпластполімер" від 26.04.2021року, яке було прийнято одноособово ОСОБА_1 на загальних зборах учасників ТОВ "Промпластполімер".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.07.2023 у справі № 917/811/21 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було відмовлено з огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача та обрання неефективного способу захисту порушеного права.

28.09.2021 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Промпластполімер" від 28.09.2018, які оформлені протоколом №2 загальних зборів ТОВ "Промпластполімер".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.07.2023 у справі №917/1503/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер", оформленого протоколом загальних зборів учасників № 2 від 28.09.2018, було відмовлено з огляду на пред`явлення даного позову до неналежного відповідача. Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 01.11.2023 у справі № 917/1503/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернув скаржнику у зв`язку із задоволенням його заяви про відкликання апеляційної скарги.

У січні 2023 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ТОВ "Промпластполімер" про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Промпластполімер" від 28.09.2018, які оформлені протоколом №2 загальних зборів ТОВ "Промпластполімер".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 01.08.2023 у справі №917/1732/22 у позові відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 року рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2023 року у справі №917/1732/22 скасовано; ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Промпластполімер" від 28.09.2018, оформлене протоколом №2.

Постановою Верховного Суду від 25.01.2024 постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 року у справі №917/1732/22 скасовано; справу №917/1732/22 направлено на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2023 року у справі №917/1732/22 залишено без змін.

Ухвалою від 24.07.2024 Верховний Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 у справі №917/1732/22.

Під час розгляду справи №917/1732/22 Східний апеляційний господарський суд у постанові від 24.04.2024 встановив наступні обставини, які прийняті господарським судом першої інстанції як преюдиціальні при розгляді цієї справи в силу статті 75 Господарського процесуального кодексу України: ОСОБА_1 скористався своїм законним правом на вихід з ТОВ "Промпластполімер" з причини смерті іншого учасника товариства, запропонувавши передачу саме своєї частки - 50% статутного капіталу товариства добровільно, на користь ОСОБА_2 , на підставі заяви від 28.09.2018 про вихід ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ "Промпластполімер", а також взяв участь у загальних зборах учасників ТОВ "Промпластполімер" 28.09.2018 року, проголосував своєю часткою 50% та підписав протокол №2; жодних змін щодо участі ОСОБА_2 у ТОВ "Промпластполімер" на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ "Промпластполімер" 28.09.2018, оформлених протоколом № 2, до ЄДР сторонами не внесено; ОСОБА_2 як спадкоємиця, що має переважне право на долю померлого учасника товариства, та, ураховуючи, що ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 і свою частку учасника товариства - 50% статутного капіталу, мала обґрунтовані очікування і сподівання на право 100% участі у ТОВ "Промпластполімер".

Відмовляючи у позові у справі № 917/1732/22, суд вказав, що поведінка ОСОБА_1 не є добросовісною.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до Господарського суду Полтавської області, в якому остання просила визначити розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" у розмірі 400 гривень, а розміри учасників товариства у таких частках: частка ОСОБА_2 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" становить 100% та дорівнює 400 гривням, а також визнати недійсним протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" від 26.04.2021.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Верховний Суд у постанові від 17.01.2023 у справі №910/20309/21 зазначив, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

5.3. Заперечуючи висновки судів попередніх інстанцій, скаржник за доводами касаційної скарги зазначає про неправомірне застосування судами положень частини першої статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", мотивуючи зазначене тим, що на дані правовідносини положення зазначеної норми не поширюються, оскільки спадщина відкрилася до набрання чинності цим законом (16.09.2017).

5.4. Відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який набув чинності 17.06.2018, у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у разі смерті, оголошення судом безвісно відсутнім або померлим учасника - фізичної особи чи припинення учасника - юридичної особи, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, та якщо протягом року з дня закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, спадкоємці (правонаступники) такого учасника не подали заяву про вступ до товариства відповідно до закону, товариство може виключити учасника з товариства. Таке рішення приймається без врахування голосів учасника, який виключається. Якщо частка такого учасника у статутному капіталі товариства становить 50 відсотків або більше, товариство може приймати рішення, пов`язані з ліквідацією товариства, без врахування голосів цього учасника.

Однак, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім частини другої статті 23 цього Закону, яка набирає чинності через один рік з дня набрання чинності цим Законом.

5.5. Отже у цій частині до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України "Про господарські товариства", Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення та існування спірних відносин.

5.6. Станом на момент відкриття спадщини частина п`ята статті 147 Цивільного кодексу України визначала, що частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства.

Одночасно стаття 55 Закону України "Про господарські товариства" унормовувала, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

Отже, частина п`ята статті 147 Цивільного кодексу України передбачала можливість встановлення у статуті положень щодо отримання згоди на перехід частки до спадкоємця саме учасниками товариства.

Водночас у статті 55 Закону України "Про господарські товариства" було закріплене інше формулювання. Виходячи з її положень, товариство надавало згоду не на перехід частки до спадкоємця, а на його вступ до товариства, і мало право відмовити спадкоємцю у вступі. Водночас таке право товариства на відмову у прийнятті не було абсолютним (постанова Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №910/157/19).

5.7. Судами обох інстанцій встановлено, що пунктом 5.8 статуту товариства передбачено, що засновник товариства має право уступити свою долю/частину долі одному чи декільком учасникам цього товариства. Передати безоплатно, подарувати або продати засновникам товариства, а у випадку відмови від передачі, дарування чи першочергового права на покупку здійснити відчуження на користь третіх осіб. При цьому успадкування долі товариства регулюється цивільним законодавством України, та згідно з даним статутом перевага будь-яких осіб, у тому числі учасників товариства, не передбачена.

Пункт 5.14 статуту визначає, що при відмові правонаступника/спадкоємця від вступу в товариство йому видається в грошовій або натуральній формі належна засновнику частка майна, вартість якої визначається на день смерті засновника. В такому випадку розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

З огляду на викладене, судами встановлено, що статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" не передбачав отримання згоди учасників товариства на перехід частки до спадкоємця учасниками товариства, згоди на вступ до товариства чи права відмовити спадкоємцю у вступі до товариства.

При цьому, судами встановлено, що в матеріалах справи відсутня як відмова Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" у вступі ОСОБА_2 до товариства, так і відмова останньої від вступу у товариство. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та визнаються учасниками, про що зазначено у заявах по суті спору, та прийняті судом як доведені в силу частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Також судами встановлено, що позивачка після смерті чоловіка (16.09.2017) успадкувала частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер" (ідентифікаційний код 23807596) в розмірі 200,00 грн, що становить 50% від статутного капіталу товариства (свідоцтво про право на спадщину від 29.05.2019), згідно з нотаріально посвідченою заявою від 27.04.2021 ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" повідомила, що прийняла рішення вступити до складу учасників ТОВ "Промпластполімер".

Спроба фактичної реалізації права на вступ до Товариства була здійснена позивачкою 27.04.2021 під час дії Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", стаття 23 якого передбачає право на вступ у товариство спадкоємця учасника, якому перейшло право на частку, і таке право на вступ за наявності відповідного волевиявлення не залежить від згоди інших часників товариства.

Проте, внаслідок прийняття товариством 26.04.2021 оспорюваного рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, яке було зареєстроване державним реєстратором 27.04.2021, позивачка не змогла здійснити державну реєстрацію своїх корпоративних прав.

5.8. У постанові від 06.04.2021 у справі № 906/262/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо порядку набуття спадкоємцем права власності на частку у статутному капіталі товариства та порядку вступу у «перехідний період» (з 17.06.2018 по 17.06.2019), зробив такі висновки: «свідоцтво про право на спадщину - частку у статутному капіталі товариства, давало спадкоємцю право вимагати прийняття його до учасників товариства, яке не могло бути заперечене іншими учасниками товариства, починаючи з дати набуття чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" - 17.06.2018, а способом його реалізації відповідно до законодавства було: до 02.11.2019 - звернення із заявою до товариства; після 02.11.2019 - самореєстрація вступу до товариства. Тобто, лише з 17.06.2018 у власника частки у статутному капіталі товариства виникало право на вступ у товариство незалежно від позиції інших учасників товариства та їх згоди на це, але до 02.11.2019 воно реалізовувалось способом подання заяви до товариства, яке не мало права відмовити у вступі, а з 02.11.2019 - до органу державної реєстрації із нотаріально посвідченою заявою про вступ і завіреною копією свідоцтва про спадщину».

У постанові від 01.12.2022 у справі № 906/262/20 Верховний Суд зазначив, що виключним правом на розпорядження отриманим в спадок майном наділений лише позивач, який міг реалізувати таке право шляхом подачі відповідної заяви до товариства та отримати рішення (згоду) учасників загальних зборів товариства про вступ до нього. При цьому, позивач ні статутом, ні нормами чинного законодавства не був обмежений в часі щодо реалізації такого права та подачі заяви про вступ до товариства чи відмову від вступу.

5.9. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано застосовано положення частини першої статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", чинної на момент реалізації позивачкою права на вступ до товариства. При цьому колегія суддів також зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з дотриманням вимог Закону України "Про господарські товариства", статуту ТОВ "Промпластполімер" та відповідають висновкам Верховного Суду.

5.10. Ще однією підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що судами попередніх інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування статті 334 Цивільного кодексу України у поєднанні з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", викладених у постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №906/1336/19, застосування яких скаржник пов`язує із моментом набуття позивачкою права власності на частку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень норм Господарського процесуального кодексу України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Оцінюючи наведені правові висновки, на які посилається скаржник, у контексті встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що переглядається, та мотивів з яких суди виходили, колегія суддів відзначає таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 5.8 статуту товариства засновник товариства має право уступити свою долю/частину долі одному чи декільком учасникам цього товариства. Передати безоплатно, подарувати або продати засновникам товариства, а у випадку відмови від передачі, дарування чи першочергового права на покупку здійснити відчуження на користь третіх осіб.

При передачі долі/частини долі третій особі відбувається одночасний перехід до неї усіх прав та обов`язків, що належать засновнику, що уступив свою долю повністю чи частково (пункт 5.9 статуту).

Судами враховано, що під час розгляду справи №917/1732/22 суди встановили наступні обставини, які прийняті господарським судом першої інстанції як преюдиціальні при розгляді цієї справи в силу статті 75 Господарського процесуального кодексу України: ОСОБА_1 скористався своїм законним правом на вихід з ТОВ "Промпластполімер" з причини смерті іншого учасника товариства, запропонувавши передачу саме своєї частки - 50% статутного капіталу товариства добровільно, на користь ОСОБА_2 , на підставі заяви від 28.09.2018 про вихід ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ "Промпластполімер", а також взяв участь у загальних зборах учасників ТОВ "Промпластполімер" 28.09.2018, проголосував своєю часткою 50% та підписав протокол №2; жодних змін щодо участі ОСОБА_2 у ТОВ "Промпластполімер" на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ "Промпластполімер" 28.09.2018, оформлених протоколом № 2, до ЄДР сторонами не внесено; ОСОБА_2 як спадкоємиця, що має переважне право на долю померлого учасника товариства, та, ураховуючи, що ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 і свою частку учасника товариства - 50% статутного капіталу, мала обґрунтовані очікування і сподівання на право 100% участі у ТОВ "Промпластполімер".

Як встановлено судами, спір у справі фактично виник внаслідок непроведення державної реєстрації виходу ОСОБА_1 зі складу учасників товариства та неможливості здійснення ОСОБА_2 державної реєстрації своїх корпоративних прав у зв`язку зі спадкуванням внаслідок прийняття товариством 26.04.2021 рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, яке було зареєстроване державним реєстратором 27.04.2021.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються, зокрема, такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; є) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства.

У частинах першій - третій статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", яка врегульовує статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, зазначено: якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Правові наслідки невнесення відповідних відомостей щодо змін у складі учасників товариства до Єдиного державного реєстру, що визначені статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", стосуються правовідносин у спорі юридичної особи з третіми особами. Натомість, у частині п`ятій статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

З огляду на викладене вище, суди обох інстанцій дійшли висновків, що за сукупності доказів на підтвердження передання ОСОБА_1 своєї частки у товаристві, виходу зі складу учасників товариства на підставі власного вільного волевиявлення та прийняття ОСОБА_2 до складу учасників товариства, а також спадкування ОСОБА_2 після смерті чоловіка частки у статутному капіталі товариства, що становить 50% від статутного капіталу товариства та вчинення дій спрямованих на проведення державної реєстрації своїх корпоративних прав, непроведення державної реєстрації вказаних дій не є достатньою підставою для висновку щодо недоведеності факту набуття позивачкою права на 100% частки в статному капіталі товариства-відповідача в порядку спадкування та на підставі цивільно-правової угоди, факту набуття та наявності корпоративних прав у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Промпластполімер".

При цьому, суди обох інстанцій застосували правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 907/922/21 про те, що наявність у позивачки прав учасника товариства зумовлене не фактом внесення відомостей про них у ЄДР як про засновників цього підприємства, а сукупністю наведених вище обставин. Тому Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи касаційної скарги про вирішальне значення цієї державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу для висновку про набуття позивачками статусу учасників підприємства.

У справі №906/1336/19, на яку посилається скаржник, предметом позову є визнання недійсним договору про передачу (відчуження) виключних майнових прав на знак для товарів і послуг, укладеного між відповідачами та визнання недійсним рішення загальних зборів учасників відповідача 1, оформленого протоколом, яким попередньо погоджено таке відчуження. Велика Палата Верховного Суду вирішувала виключну правову проблему, яка полягала в необхідності визначення моменту набуття майнових та немайнових прав новим власником частки у статутному капіталі юридичної особи за новою редакцією Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", що визначально впливало на наявність/відсутність порушеного права позивача вчиненим правочином у спірних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду відзначила, що з моменту державної реєстрації частки у статутному капіталі товариства за набувачем до нього переходить володіння часткою, набувач набуває статусу учасника товариства, що надає йому можливість реалізовувати права з частки, оскільки відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Тобто відомості Єдиного державного реєстру виконують функцію оголошення прав на частку невизначеному колу третіх осіб. З цього ж моменту до набувача частки у статутному капіталі товариства переходить право власності на частку за договором, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак момент набуття права на частку у статутному капіталі (права власності) та момент набуття права з частки (права участі в господарському товаристві) різняться та можуть не збігатися у часі. Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину.

Таким чином, правовідносини у справі, на яку посилається скаржник не є подібними до правовідносин у справі №917/759/23, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах, відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.

Отже, з огляду на викладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, що виключає можливість скасування оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, про те, що судом апеляційної інстанції не було враховано висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у зазначеній скаржником постанові Верховного Суду не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою в цій частині.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції.

7. Судові витрати

7.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 в іншій частині залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 14.11.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 у справі №917/759/23 - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

І. Кондратова