УХВАЛА

про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі,

яка має заборгованість перед боржником

м. Київ

22.04.2025Справа № 910/4765/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д. за участю секретаря судового засідання Бевзи А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні заяву (вх. №07-10/2952/25 від 02.04.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Апф-Груп» про звернення стягнення на грошові кошти у справі № 910/4765/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Апф-Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойл Традишин" про стягнення грошових коштів, за участю представника стягувача Костишеної В.Л.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі №910/4765/22 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Ойл Традишин" на користь ТОВ "Апф-Груп" 1 508 030,06 грн боргу; 233444,22 грн інфляційних втрат; 27640,33 грн 3%річних; 142333,25 грн пені та 28 671,72грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Ойл Традишин" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі №910/4765/22 повернуто скаржнику.

29.05.2023 виданий наказ на виконання рішення. Виконання судового рішення здійснюється у виконавчому провадженні №74751250 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Левченко Яною Олександрівною.

У квітні 2025 року ТОВ «Апф-Груп» (стягувач) звернулось до суду із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать ТОВ «Ойл Традишин» (боржник) та знаходяться у ТОВ «Петрол Автотранс», який має заборгованість перед боржником у зв`язку з неповерненням позики за договором № 300522-фд від 30.05.2022 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (далі - договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) у розмірі 19 000 000,00 гривень, укладеним між ТОВ «Петрол Автотранс» та ТОВ «Ойл Традишин».

В обґрунтування заяви про звернення стягнення заявник вказав, що виникнення правовідносин позики виявлено в ході виконавчого провадження №74751250 на підставі банківської виписки наданої на вимогу приватного виконавця Укргазбанком, перерахування сум позики вчинено на підставі платіжного документа №71 від 30.05.2022 у сумі 19 000 000,00 гривень. Водночас, на вимогу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Яни Олександрівни ні боржник, ні контрагент договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 300522-фд від 30.05.2022 у розмірі 19 000 000,00 гривень, укладеним між ТОВ «Петрол Автотранс» та ТОВ «Ойл Традишин» не надали.

Заява містить клопотання про витребування договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від його сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 призначено розгляд заяви на 10.04.2025, зобов`язано ТОВ «Ойл Традишин» та ТОВ «Петрол Автотранс» надати договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

Вимоги ухвали не виконано, договір не надано.

Судове засідання з розгляду заяви 10.04.2025 відкладено на 22.04.2025.

У судове засідання 22.04.2025 з`явився стягувач, який вимоги заяви підтримав та наполягав на її задоволенні. Боржник, приватний виконавець та ТОВ «Петрол Автотранс» у судове засідання не з`явились, про дату, місце та час розгляду заяви повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Судом враховано положення частини 4 статті 336 ГПК України, якою визначено, що неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви.

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (пункт 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частинами першою, четвертою статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено статтею 336 ГПК України.

Так, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником. Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.

Правовий аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що особа, яка має заборгованість перед боржником, не набуває процесуального статусу сторони (боржника) у такій справі, а лише здійснює оплату заборгованості відповідача (боржника) в межах заборгованості такої особи перед боржником.

Тобто, особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19 (провадження № 12-146гс19).

Системний аналіз приписів статті 53 Закону України «При виконавче провадження» та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

При цьому за своєю правовою природою положення зазначених статей не є імперативними, судова дискреція в цьому випадку передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підстав відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. (Правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19)

Водночас остаточне рішення за результатами розгляду заяви, поданої в порядку, передбаченому статтею 336 ГПК України, має бути прийняте з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18, від 06.07.2023 у справі № 917/234/21 та ін.) під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 ГПК України, предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення.

Також у висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.07.2021 у справі № 905/1642/19, вказано, що подана в порядку статті 336 ГПК України виконавцем чи стягувачем заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є по суті вимогою про стягнення коштів з такої особи з визначених законом підстав, що у разі її задоволення судом має відповідати та забезпечувати досягнення мети виконавчого провадження - реальне виконання судового рішення, шляхом стягнення грошових коштів з особи, яка має заборгованість перед боржником.

Отже, для вирішення питання про звернення про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, достатньо або підтвердження факту заборгованості судовим рішенням, яке набрало законної сили, або ж того, що така особа має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею.

Водночас, виходячи з положень ч. 2 ст. 336 ГПК України, під час розгляду такої заяви судам необхідно враховувати, що факт існування заборгованості не обов`язково має підтверджуватись судовим рішенням. За відсутності такого рішення суд має надати власну оцінку доводам заявника щодо наявності відповідної заборгованості, її розміру, а також з`ясувати обставини не пропуску строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до особи, яка має заборгованість перед ним.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Я.О. перебуває відкрите виконавче провадження № 74751250 про стягнення з ТОВ «Ойл Традишин» (ідентифікаційний код юридичної особи 42266104) на користь ТОВ «Апф-Груп» (ідентифікаційний код юридичної особи 41861939) 1 508 030, 06 грн боргу; 233 444, 22 грн інфляційних втрат; 27 640, 33 грн 3 % річних; 142 333 25 грн пені та 28 671, 72 грн судового збору.

Всього до стягнення 1 940 119,58 грн.

Судом з виписки АБ «Укргазбанк» за рахунком № НОМЕР_1 з`ясовано, що 30.05.2022 ТОВ «Ойл Традишин» (позикодавець) з ТОВ «Петрол Автотранс» (позичальник) укладено договір № 300522-фд поворотної фінансової допомоги, за яким останнє отримало від відповідача (боржника у виконавчому провадженні (ВП) № 74751250) грошові кошти в розмірі 19 000 000, 00 грн під зобов`язання їх повернути.

Як було встановлено за запитом приватної виконавиці, юридична особа за кодом (боржник) має рахунки в наступних банках: АБ «Укргазбанк», АТ «ПУМБ», АТ «КБ «Глобус».

За наявною у матеріалах справи випискою АБ «Укргазбанк» по рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «Петрол Автотранс» було перераховано грошові кошти за договором поворотної фінансової допомоги № 300522-фд від 30.05.2022 на суму 19 000 000,00 грн.

Так, грошові кошти на суму 19 000 000,00 грн. були перераховані ТОВ «Петрол Автотранс» та не повернуті останнім. Протилежного матеріали справи не містять.

Ні ТОВ «Петрол Автотранс», ні ТОВ «Ойл Традишин», проти зазначеного факту не заперечували, належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, повного погашення заборгованості перед ТОВ «Ойл Традишин» за договором поворотної фінансової допомоги № 300522-фд від 30.05.2022 суду не надали.

Отже, у даному випадку матеріали справи містять докази наявності заборгованості ТОВ «Петрол Автотранс» перед відповідачем (боржником) за договором поворотної фінансової допомоги № 300522-фд від 30.05.2022.

На теперішній час кредитором ТОВ «Петрол Автотранс» є ТОВ «Ойл Традишин», за договором поворотної фінансової допомоги № 300522-фд від 30.05.2022.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з аналізу зазначених норм процесуального права, обов`язок доказування тих обставин, на які посилаються учасники судового процесу, як на підставу своїх вимог або заперечень покладено на сторони. При цьому, суд позбавлений прав самостійно збирати докази, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», № 4241/03 від 28.10.2010).

Статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України», від 27.07.2004 по справі «Ромашов проти України», від 19.03.1997 «Горнсбі проти Греції» зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15.10.2009).

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

З вище викладеного вбачається, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Апф-Груп» правомірно звернулося до суду із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, які мають заборгованість перед боржником, у справі № 910/4765/22 відповідно до вимог ст. 336 ГПК України і статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» і у суду наявні всі підстави для її задоволення.

У постанові КЦС ВС від 31.07.2024 у справі №161/11703/22 Суд вказав, що оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2011 року у цивільній справі № 2-7842/11 було стягнуто з відповідача на користь позивача 2 552 956,92 грн заборгованості за кредитним договором № 486/07 від 07 серпня 2007 року та 1 820 грн судових витрат, однак відповідач не виконала це зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, то наведений місцевим судом розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат є неправильним, так як цей розрахунок необхідно було навести виходячи із заборгованості у розмірі 2 554 776,92 грн (2 552 956,92 грн + 1 820 грн).

Судом враховано, що до суми стягнення 1 940 119,58 грн включено суму судового збору 28 671, 72 грн, сплата якого є зобов`язанням, яке виникло на підставі судового рішення. А тому, сума судового збору має бути включена до суми на яку звертається стягнення.

Сталою є і судова практика в аналогічних правовідносинах. Зокрема, в межах справи №902/831/23 та №910/3600/22 ухвалою суду першої інстанції, залишеною без змін постановами апеляційної та касаційної інстанції, звернуто стягнення, в тому числі, на 51 820,47 грн та 868 350, 00 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст., ст. 234, 235, 336 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АПФ-ГРУП" про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником задовольнити.

2. Звернути стягнення на грошові кошти в розмірі 1 940 119,58 грн, що належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Петрол Автотранс" (03143, місто Київ, вул. Лебедєва Академіка, будинок 1, корпус 6, офіс 33, ) яке має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Ойл Традишн" (03045, місто Київ, вулиця Новопирогівська, будинок 50, ), в рахунок задоволення вимог стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "АПФ-ГРУП" (18020, Черкаська обл., місто Черкаси, вулиця Чехова, будинок 115, офіс 2, ) згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі № 910/4765/22.

Ухвала набрала законної сили 22.04.2025 та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.04.2025.

Суддя Ігор Курдельчук