РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2025Справа № 910/13001/24

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Ексчейнж Солюшнс"
доПриватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
простягнення 5265837,73 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники сторін:

від позивачаБулат Віталій
від відповідачаОстапенко С.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Ексчейнж Солюшнс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" безпідставно набутих грошових коштів у сумі 5265837,73 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що дії відповідача стосовно нарахування обсягів та вартості послуг з передачі електричної енергії при здійснені позивачем експорту електричної енергії до країн - сторін Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, а також до країн - членів Європейського Союзу і Європейського співтовариства з атомної енергії є неправомірними і, як наслідок, - поверненню позивачу підлягають безпідставно отримані відповідачем грошові кошти у наведеному вище розмірі.

Суму судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом пред`явленого позову позивач визначає на рівні 125000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/13001/24 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.11.2024.

19.11.2024 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти заявлених позовних вимог заперечив. Серед іншого відповідач зазначив, що оскільки Кодексом системи передач, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) 14.03.2018 №309, постановами НКРЕКП від 14.03.2018 №307, від 11.10.2022 №1305, №1306, від 30.09.2022 №1234 та умовами укладеного між сторонами договору передбачено оплату за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру, то відповідачем правомірно виставлено рахунки та акти позивачу до оплати за спірні періоди.

Як стверджує відповідач, позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що в оскаржуваному періоді він здійснював свою діяльність виключно на експорт без постачання електроенергії власним споживачам.

Також, як зазначив відповідач у відзиві на позов, з метою впровадження зобов`язань України щодо імплементації Регламенту Комісії ЄС для забезпечення участі ОСП України в ІТС механізмі проведено роботу з транспозиції та імплементації положень законодавства ЄС, включених Радою Міністрів Енергетичного Співтовариства до переліку aquis шляхом розроблення відповідних змін до нормативної бази Регулятора, в тому числі до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309 постановою НКРЕКП від 11.10.2022 №1305 були внесені відповідні зміни. При цьому, внесені в Кодекс систем передачі, а також до договору №2125-02024 про надання послуг з передачі електричної енергії від 11.08.2021 зміни стосовно нарахування плати за послуги з передачі електроенергії до/з країн периметру, не містять інформації про те, що їх положення не застосовуються відносно країн учасників Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.

На думку відповідача, позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, що постанови НКРЕКП від 30.09.2022 №1234 та від 11.10.2022 №1305 прийняті Регулятором з порушенням законодавства чи є такими, що суперечать положенням ст.41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.

Отже, за твердженнями відповідача, у спірний період позивачу як експортеру послуг з передачі електричної енергії за договором здійснювались відповідні нарахування, що відповідали чинному договору та законодавству, а договір, який укладений між сторонами, не був визнаний недійсним, а тому мав виконуватись позивачем.

27.11.2024 від позивач надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов, заперечив.

В підготовчому засіданні 28.11.2024 суд встановив строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 12.12.2024 та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 19.12.2024.

13.12.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 19.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.01.2025.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 30.01.2025 оголошено перерву до 12.02.2025.

06.02.2025 від відповідача надійшли заперечення проти заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

10.02.2025 від позивача надійшли пояснення на заперечення відповідача проти заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 12.02.2025 оголошено перерву до 26.02.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Ексчейнж Солюшнс" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 5265837,73 грн залишено без руху, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Ексчейнж Солюшнс" у строк до 07.03.2025 надати суду документи, які підтверджують доплату судового збору у розмірі 51078,05 грн, призначено судове засідання на 11.03.2025.

28.02.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Представник позивача у судовому засіданні 11.03.2025 заявлені позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2025 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив та запереченнях проти заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 11.03.2025 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (відповідач, ОСП) є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100% акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 №73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №829-р "Про погодження перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у Приватне акціонерне товариство".

Відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами серії АЕ №288299, що видана відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17.04.2014 №1012 відповідач виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії та відповідно до зведеного переліку суб`єктів природних монополій станом на 30.06.2024, що розміщений на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України, є суб`єктом природної монополії на всій території України з видом діяльності: передача електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Ексчейнж Солюшнс" (позивач) є учасником ринку електричної енергії та здійснює свою діяльність у якості постачальника електричної енергії на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що видана відповідно до постанови НКРЕКП від 28.07.2021 №1192. Маючи ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, позивач також займається трейдингом електричної енергії у якості трейдера, та у якості трейдера здійснює експортні операції з електричною енергією.

11.08.2021 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" як ОСП та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Ексчейнж Солюшнс" як користувачем укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №2125-02024 з додатковою угодою до нього (договір).

21.09.2021 сторони уклали додаткову угоду до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №2125-02024 від 11.08.2021 з метою приведення договору у відповідність до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2028 №309 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 07.02.2020 №360, якою, зокрема, внесені зміни до типової форми договору про надання послуг з передачі електричної енергії). У даній додатковій угоді сторони погодили, що її умови поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до її укладення з 11.08.2021 (п.6 розділ 16 цієї угоди).

28.12.2021 сторони уклали додаткову угоду до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №2125-02024 від 11.08.2021 з метою приведення договору у відповідність до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2028 №309 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 10.11.2021 №2027, якою, зокрема, внесені зміни до типової форми договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

У договорі в редакції додаткової угоди від 28.12.2021 до договору сторони передбачили таке:

- ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору (п.1.1);

- планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується ПДВ відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується НКРЕКП (Регулятором) та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному веб-сайті в мережі Інтернет (п.3.1);

- для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді. 2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передач (п.4.1);

- розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п.5.1);

- користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги протягом до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу) з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно). Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів та повертає їх ОСП. У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей (п.п.5.5, 5.6);

- договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах (п.13.1).

Згідно повідомлення відповідача від 30.10.2023 №01/57251 позивачу доведено до відома про його приєднання до договору №2125-02024-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії з датою акцептування - 01.01.2024. Також відповідач повідомив, що договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 11.08.2021 №2125-02024-ПП припиняє свою дію днем, що передує даті акцепту зазначеній у цьому повідомленні про приєднання до договору від 01.01.2024 №2125-02024-ПП, а саме 31.12.2023 та продовжує діяти в частині регулювання відносин щодо коригування обсягів та вартості наданих послуг, що виникли в період дії цього договору, заборгованості/переплати за цим договором з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, щодо нарахування штрафів, пені, неустойки.

Так, протягом спірного періоду (січень 2022 року - листопад 2023 року) між позивачем та відповідачем підписані акти приймання-передачі послуги згідно з договором, які містили в собі інформацію про фактичний обсяг послуги, ставку тарифу, вартість послуги без ПДВ, ПДВ, вартість послуги з ПДВ, а саме:

- акт приймання-передачі за січень від 31.01.2022 на суму з ПДВ 20303,30 грн (фактичний обсяг 48,951 МВт*год, ставка тарифу 345,64 грн/МВт*год);

- акт приймання-передачі за лютий від 28.02.2022 на суму з ПДВ 349131,79 грн (фактичний обсяг 841,752 МВт*год (840,358 МВт*год з урахуванням акта коригування від 27.07.2023), ставка тарифу 345,64 грн/МВт*год);

- акт приймання-передачі за квітень від 30.04.2023 на суму з ПДВ 2149899,53 грн (фактичний обсяг 4164,051 МВт*год (4160,906 МВт*год з урахуванням акта коригування від 17.07.2023), ставка тарифу 430,25 грн/МВт*год);

- акт приймання-передачі за травень від 31.05.2023 на суму з ПДВ 2393116,58 грн (фактичний обсяг 4635,128 МВт*год (4626,462 МВт*год з урахуванням акта коригування від 18.08.2023), ставка тарифу 430,25 грн/МВт*год);

- акт приймання-передачі за вересень від 30.09.2023 на суму з ПДВ 409608,16 грн (фактичний обсяг 703,649 МВт*год, ставка тарифу 485,10 грн/МВт*год);

- акт приймання-передачі за жовтень від 31.10.2023 на суму з ПДВ 53145,23 грн (фактичний обсяг 91,296 МВт*год, ставка тарифу 485,10 грн/МВт*год);

- акт приймання-передачі за листопад від 30.11.2023 на суму з ПДВ 93200,90 грн (фактичний обсяг 160,106 МВт*год, ставка тарифу 485,10 грн/МВт*год).

Зазначені акти, зокрема, включали в себе обсяг експортованої електричної енергії, який був підтверджений відповідними довідками відповідача, а саме: січень 2022 року - 18 МВт*год, що підтверджується довідкою відповідача за вих.№01/4627 про обсяги електричної енергії, поставленої позивачем за зовнішньоекономічними контрактами у січні 2022 року; лютий 2022 року - 816 МВт*год, що підтверджується довідкою відповідача за вих.№01/9672 про обсяги електричної енергії, поставленої позивачем за зовнішньоекономічними контрактами у лютому 2022 року; квітень 2023 року - 4120 МВт*год, що підтверджується довідкою відповідача за вих.№01/21799 про обсяги електричної енергії, поставленої позивачем за зовнішньоекономічними контрактами у квітні 2023 року; травень 2023 року - 4585 МВт*год, що підтверджується довідкою відповідача за вих.№01/26885 про обсяги електричної енергії, поставленої позивачем за зовнішньоекономічними контрактами у травні 2023 року; вересень 2023 року - 642 МВт*год, що підтверджується довідкою відповідача за вих.№01/50622 про обсяги електричної енергії, поставленої позивачем за зовнішньоекономічними контрактами у вересні 2023 року; жовтень 2023 року - 20 МВт*год, що підтверджується довідкою відповідача за вих.№01/58873 про обсяги електричної енергії, поставленої позивачем за зовнішньоекономічними контрактами у жовтні 2023 року; листопад 2023 року - 69 МВт*год, що підтверджується довідкою відповідача за вих.№01/66791 про обсяги електричної енергії, поставленої позивачем за зовнішньоекономічними контрактами у листопаді 2023 року.

За твердженнями позивача, з урахуванням обсягу експортованої електричної енергії та вартості послуг, які були безпідставно нарахована відповідачем, ним було визначено загальну суму коштів, безпідставно сплачених позивачем на користь відповідача, а саме: за електричну енергію, експортовану у січні 2022 року (18 МВт*год) позивач сплатив 7465,82 грн (18*345,64 (вартість послуги у січні 2022 року) + 20% ПДВ); за електричну енергію, експортовану у лютому 2022 року (816 МВт*год) позивач сплатив 338450,69 грн (816*345,64 (вартість послуги у лютому 2022 року) + 20% ПДВ); за електричну енергію, експортовану у квітні 2023 року (4120 МВт*год) позивач сплатив 2127156,00 грн (4120*430,25 (вартість послуги у квітні 2023 року) + 20% ПДВ); за електричну енергію, експортовану у травні 2023 року (4585 МВт*год) позивач сплатив 2367235,50 грн (4585*430,25 (вартість послуги у травні 2023 року) + 20% ПДВ); за електричну енергію, експортовану у вересні 2023 року (642 МВт*год) позивач сплатив 373721,04 грн (642*485,10 (вартість послуги у вересні 2023 року) + 20% ПДВ); за електричну енергію, експортовану у жовтні 2023 року (20 МВт*год) позивач сплатив 11642,40 грн (20*485, 10 (вартість послуги у жовтні 2023 року) + 20% ПДВ); за електричну енергію, експортовану у листопаді 2023 року (69 МВт*год) позивач сплатив 40166,28 грн (69*485,10 (вартість послуги у листопаді 2023 року) + 20% ПДВ), а всього на суму 5265837,73 грн з ПДВ.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача щодо нарахування обсягів та вартості послуг з передачі електричної енергії при здійснені позивачем експорту електричної енергії до країн - сторін Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, а також до країн - членів Європейського Союзу і Європейського співтовариства з атомної енергії є неправомірними і, як наслідок, поверненню позивачу підлягають безпідставно отримані відповідачем грошові кошти у наведеному вище розмірі.

У свою чергу відповідач не визнає обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

За приписами ст.4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі (п.8 ч.1 цієї статті).

Передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (п.60 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Міждержавна лінія електропередачі - це лінія електропередачі, що перетинає кордон між Україною та іншою державою і з`єднує об`єднану енергетичну систему України з системою передачі суміжної держави (п.43 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до п.п.30, 92 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальником є суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу, а трейдером є суб`єкт господарювання, що здійснює купівлю електричної енергії виключно з метою її перепродажу, крім продажу за договором постачання електричної енергії споживачу.

Отже, у розумінні положень п.п.43, 60 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії" передача електричної енергії при імпорті або експорті відбувається у віртуальній точці на державному кордоні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.55 Закону України "Про ринок електричної енергії" - трейдери мають право купувати та продавати електричну енергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 Закону України "Про ринок електричної енергії" - електропостачальники мають право купувати та продавати електроенергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами.

Пунктом 1.3.5 Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №307 (Правила ринку) передбачено, що кандидат в учасники ринку повинен мати діючі договори, зокрема, про надання послуг з передачі електричної енергії, що укладаються згідно із Кодексом системи передачі.

Договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії системою передачі (п.5.1 глави 5 розділу X Кодексу системи передачі).

Згідно з п.п.5.2, 5.4, 5.5 глави 5 розділу X Кодексу системи передачі укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання користувачам доступу до системи передачі. Оператор системи передачі (ОСП) укладає договір про надання послуг з передачі електричної енергії з користувачем до набуття ним статусу учасника ринку електричної енергії відповідно до Правил ринку. Договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач посилається на те, що оскільки Кодексом системи передач, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) 14.03.2018 №309, постановами НКРЕКП від 14.03.2018 №307, від 11.10.2022 №1305, №1306, від 30.09.2022 №1234 та умовами укладеного між сторонами договору передбачено оплату за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру, то відповідачем правомірно виставлено рахунки та акти позивачу до оплати за спірні періоди.

Як стверджує відповідач, позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що в оскаржуваному періоді він здійснював свою діяльність виключно на експорт без постачання електроенергії власним споживачам.

Однак такі твердження відповідача судом відхиляються, оскільки фактична кількість електроенергії переміщеної з ОЕС України до ЄС суміжних кран та обсяги електричної енергії поставленої позивачем за зовнішньоекономічними контрактами підтверджена самим відповідачем у відповідних довідках, складених у спірний період.

Станом на момент укладення договору типова форма договору про надання послуг з передачі електричної енергії містилася у додатку 6 до Кодексу системи передач, і не передбачала умов щодо включення до обсягів послуг з передачі електричної енергії обсягів експортованої електричної енергії, тобто обсягів, які не пов`язані з обсягами споживання електричної енергії споживачами позивача.

Обов`язок сплати тарифу за передачу, зокрема, щодо обсягів експортованої електричної енергії було запроваджено із прийняттям Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постанови від 07.02.2020 №360 "Про затвердження змін до Кодексу систем передачі", яка набула чинності 08.02.2020 (постанова №360).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 у справі №640/3041/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття Постанову №360 в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі.

Однак, постановою Верховного Суду від 08.09.2021 судові рішення судів попередніх інстанцій у справі №640/3041/20 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В подальшому, Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 27.10.2022 у справі №640/27130/21 визнав протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову НКРЕКП від 07.02.2020 №360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до п.п.5.1, 5.3, 5.6 глави 5, п.п.6.2, 6.5 глави 6 розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 29.03.2023 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №640/27130/21 змінив шляхом виключення із абз.2 резолютивної частини слів "з моменту прийняття", в іншій частині рішення залишив без змін. Верховний Суд ухвалою від 25.04.2023 відмовив НКРЕКП у відкритті касаційного провадження.

У контексті правового регулювання спірного питання варто також зауважити, що посилання відповідача на положення постанови НКРЕКП від 11.10.2022 №1305, якою в Правила ринку внесено зміни стосовно оплати послуг з передачі електричної енергії при здійсненні експорту/імпорту електричної енергії у період після приєднання оператора системи передачі України до ІТС механізму здійснюється відповідно до глави 7 цього розділу є необґрунтованими, оскільки згідно повідомлення на вебсайті відповідача, він приєднався до Договору ITC з 01.07.2024, а предметом поданого позову є платежі, які були сплачені позивачем у період до приєднання оператора системи до механізму ІТС.

Щодо посилання відповідача на постанови НКРЕКП від 30.09.2022 №1234 та від 11.10.2022 №1306, то суд зазначає, що має застосувати положення статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, якій, як встановлено постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20 суперечать положення національного законодавства щодо встановлення плати за послугу передачі під час експорту.

Крім того суд зазначає, що станом на час розгляду справи по суті плата за послугу передачі під час експорту відсутня. В Кодексі системи передачі в редакції постанови НКРЕКП від 29.03.2023 №1763 було виключено положення про необхідність сплати за послугу передачі під час експорту до приєднання до механізму ІТС.

Висновки щодо реалізації актів Енергетичного Співтовариства та тлумачення змісту міжнародних договорів України, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/9627/20, є релевантними до спірних правовідносин, а тому враховуються судом.

За приписами ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України, встановлює Закон України "Про міжнародні договори України", статтею 19 якого передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено правові основи функціонування ринку електричної енергії. Зокрема у абзаці першому частини першої вказаної статті визначено, що правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про альтернативні джерела енергії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про природні монополії", "Про захист економічної конкуренції", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про енергетичну ефективність", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Абзацом 2 ч.1 ст.2 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що на виконання зобов`язань України за договором про заснування Енергетичного Співтовариства та Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, цей Закон спрямований на імплементацію актів законодавства Енергетичного Співтовариства у сфері енергетики, а саме Директиви 2009/72/ЄС про спільні правила внутрішнього ринку електричної енергії та про скасування Директиви 2003/54/ЄС, Регламенту (ЄС) 714/2009 про умови доступу до мережі транскордонного обміну електроенергією та скасування Регламенту (ЄС) 1228/2003, Директиви 2005/89/ЄС про заходи для забезпечення безпеки інвестування до системи електропостачання та інфраструктури, Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) №1227/2011 від 25.10.2011 про доброчесність та прозорість на оптовому енергетичному ринку та рішеннями Ради міністрів Енергетичного Співтовариства.

Кодекс системи передачі має відповідати вимогам нормативно-правових актів Енергетичного Співтовариства (абз.2 ч.6 ст.2 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Згідно з ч.11 ст.2 Закону України "Про ринок електричної енергії" суб`єкти владних повноважень, а також суди при застосовуванні норм цього Закону беруть до уваги правозастосовну практику Енергетичного Співтовариства та Європейського Союзу, зокрема рішення Суду Європейського Союзу (Європейського Суду, Загального Суду), практику Європейської Комісії та Секретаріату Енергетичного Співтовариства щодо застосовування положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у цій статті.

24.09.2010 Україна приєдналась до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства (ратифіковано Верховною Радою України 15.12.2010, приєднання набрало чинності 01.02.2011), завдання якого відповідно до статті другої полягає в організації зв`язків між сторонами й створенні правової та економічної бази стосовно енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі.

Згідно зі ст.3 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства для цілей статті 2 діяльність Енергетичного Співтовариства охоплює:

a) запровадження Договірними Сторонами нормативно-правової бази Європейського Співтовариства з енергетики, навколишнього середовища, конкурентної політики та відновлюваних джерел енергії, як описано у викладеному нижче розділі II, що враховує як інституційну структуру Енергетичного Співтовариства, так і конкретну ситуацію в кожній з Договірних Сторін (далі - розширення дії нормативно-правової бази Європейського Співтовариства), як далі описано в розділі II;

b) установлення певної регуляторної системи, що дозволяє ефективне функціонування ринків енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, на територіях Договірних Сторін і частині території Європейського Співтовариства та охоплює створення єдиного механізму транскордонної передачі та (або) транспортування енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, й здійснення нагляду за одностороннім дотриманням заходів з безпеки (далі - механізм функціонування ринків енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі), як далі описано в розділі III;

c) створення Сторонами ринку енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, без внутрішніх кордонів, у тому числі координацію взаємодопомоги у разі серйозних порушень у функціонуванні енергетичних мереж або зовнішніх пошкоджень, яка може охоплювати досягнення спільної енергетичної зовнішньоторговельної політики (далі - створення єдиного енергетичного ринку), як далі описано в розділі IV.

Статтею 11 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, яка міститься у розділі ІІ, визначено, що нормативно-правова база Європейського Співтовариства з енергетики для цілей цього Договору включає: i) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/54/EC від 26 червня 2003 року стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку електроенергії, ii) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/55/EC від 26 червня 2003 року стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку природного газу та iii) постанову Європейського парламенту й Ради Європи 1228/2003/EC від 26 червня 2003 року стосовно умов доступу до мережі транскордонної передачі електроенергії.

Відповідно до статті 1 Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства (ратифікований згідно Закону України №2787-VI від 15.12.2010, який набрав чинності 30.01.2011) Україна приєднується до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства як Договірна Сторона відповідно до термінів та строків, викладених у Рішенні Ради Міністрів Енергетичного Співтовариства від 18.12.2009 про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства (Рішення 2009/04/MC-EnC), як це зазначено нижче в цьому Протоколі.

Якщо іншого не зазначено в цьому Протоколі, на дату приєднання, Україні надаються всі права, надані Договірним Сторонам, і вона виконує всі зобов`язання, покладені на Договірні Сторони Договором і всіма Рішеннями та Процедурними актами, прийнятими під час застосування Договору із часу набрання ним чинності.

Таким чином, приєднавшись до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, Україна прийняла на себе зобов`язання дотримуватися встановлених цим Договором положень та нормативно-правової бази щодо передачі енергопродуктів та матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі.

Стаття 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства визначає, що мита й кількісні обмеження імпорту й експорту енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, і всі заходи, що мають подібний результат, між Сторонами забороняються. Ця заборона застосовується також до мит фіскального характеру.

Пункт 1 ст.41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства не виключає кількісних обмежень або заходів, що мають подібний результат, виправданих на підставі державної політики або державної безпеки, захистом здоров`я та життя людей, тварин або рослин чи захистом промислової та комерційної власності. Такі обмеження або заходи, проте, не є засобами довільної дискримінації або прихованого обмеження торгівлі між Сторонами.

Наведена норма є обов`язковою для України як для сторони Договору про заснування Енергетичного Співтовариства і підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та Закону України "Про міжнародні договори України".

Відповідно до ст.94 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства інституції тлумачать будь-який термін чи інше поняття, використані в цьому договорі як такі, що походять із законодавства Європейського Співтовариства відповідно до прецедентного права Суду чи Суду першої інстанції Європейських Співтовариств.

Так, відповідно до позиції суду Європейського Союзу у справі №C-305/17 FENS vs Slovak Republic від 06.12.2018 щодо тлумачення положень Директиви 2003/54/ЄС, яка, як зазначено вище, є складовою права Енергетичного Співтовариства, закріплення плати за передачу при здійсненні експортних операцій є заходом еквівалентним до мита, оскільки таким заходом є будь-яка грошова плата, якою б малою вона не була та не залежно від її призначення та способу застосування, що накладається в односторонньому порядку на товари через те, що вони перетинають кордон, і яка не є митом у строгому розумінні.

Статтею 67 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства передбачено, що Секретаріат Енергетичного Співтовариства спостерігає за виконанням Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором та передає щорічні звіти про хід виконання зобов`язань Раді Міністрів.

Таким чином, фактично ратифікацією Договору про заснування Енергетичного Співтовариства Україна уповноважила Секретаріат Енергетичного Співтовариства на оцінку правомірності дій України, як сторони Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, на відповідність його умовам.

Велика Палата Верховного Суду в вищезазначеній постанові зауважила, що наведений в листах Секретаріату ЕС аналіз дає підстави для висновку про те, що встановлена плата за передачу щодо обсягів експортованої електричної енергії є за своєю природою та з урахуванням її структури такою, що має розцінюватися як захід, який є подібним до мита, встановлення якого не відповідає нормам ст.41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства та не є виправданим відповідно до пункту 2 цієї статті.

Крім того, ч.1 ст.31 Угоди про Асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони (ратифікованої Законом України №1678-VII від 16.09.2014, який набрав чинності 27.09.2014) встановлено, що сторони не повинні запроваджувати або зберігати в силі будь-які мита, податки або будь-які інші заходи еквівалентної дії, що накладаються на вивезення товарів або запроваджується у зв`язку з вивезенням товарів на іншу територію.

Таким чином, як виснувала Велика Палата Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/9627/20, нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії порушує міжнародні зобов`язання України перед сторонами Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, Європейським Союзом і Європейським співтовариством з атомної енергії. Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо нарахування обсягів та вартості послуг з передачі електричної енергії при здійсненні позивачем експорту електричної енергії до країн - сторін Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, а також до країн - членів Європейського Союзу і Європейського співтовариства з атомної енергії.

Отже, з урахуванням того, що позивач експортував електричну енергію у спірний період тільки до країн - сторін Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, членів Європейського Союзу і Європейського співтовариства з атомної енергії, у позивача відсутній обов`язок оплачувати послуги з передачі електричної енергії щодо якої здійснюється експорт до країн, які є сторонами перелічених договорів/організацій.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України).

Аналіз ст.1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі №539/3403/17.

Суд встановив, що позивач повністю оплатив послуги з передачі електричної енергії за договором відповідно до актів приймання-передачі послуг за спірний період, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

Водночас суд встановив неправомірність дій відповідача щодо включення ним обсягів з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії до країн - сторін Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, а також до країн - членів Європейського Союзу і Європейського співтовариства з атомної енергії, і, як наслідок, порушення в результаті таких дій прав та законних інтересів позивача як учасника ринку електричної енергії.

Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст.1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати.

Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на висновок суду про неправомірність дій відповідача щодо нарахування обсягів та вартості послуг з передачі електричної енергії при здійсненні позивачем експорту електричної енергії до країн - сторін Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, а також до країн - членів Європейського Союзу і Європейського співтовариства з атомної енергії, включення відповідачем до первинних та розрахункових документів вартості та обсягу послуг з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії до цих країн є необґрунтованим та здійснено без урахування міжнародних зобов`язань України.

Відтак кошти сплачені позивачем як оплата за послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту електричної енергії до країн - сторін Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, а також до країн - членів Європейського Союзу і Європейського співтовариства з атомної енергії набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

При розрахунку суми безпідставно набутих коштів відповідачем суд виходить з наведених вище обсягів експортованої позивачем електричної енергії (підтвердженого відповідачем) та тарифу на послуги з передачі електричної енергії, чинного в кожний розрахунковий період.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню на суму 5265837,73 грн за розрахунком позивача, який перевірений судом.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу позивача на суму 125000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч.3-5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для розподілу витрат на професійну правничу допомогу позивач надав:

- договір №1408-24 про надання правничої допомоги від 14.08.2024, укладений між Адвокатським об`єднанням "Федотов та партнери" та позивачем;

- замовлення на надання правничої допомоги №1 від 21.08.2024, в якому погоджено фіксований гонорар за надання правничої допомоги у суді першої інстанції на суму 125000,00 грн;

- ордер серії ВН №1439596 від 04.11.2024;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2354 від 20.09.2011;

- платіжну інструкцію від 22/08/2024 №672 на суму 125000,00 грн.

Відповідач проти заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечив.

В контексті своїх заперечень відповідач зазначив, що як у договорі №1408-24 про надання правової допомоги від 14.08.2024, так і у замовленні на наданні правничої допомоги №1 від 21.08.2024 відсутнє коло обов`язків виконавця, а визначено лише перелік дій, які Адвокатське об`єднання "Федотов та партнери" управнене здійснювати на виконання умов цього договору. При цьому відповідач звернув увагу на те, що у п.1.1.3 цього договору його сторони визначили, що для надання послуг, визначених даним договором, виконавець вправі вчиняти в тому числі, але не виключно, наступні дії: складати, підписувати та подавати від імені та в інтересах клієнта документи в порядку цивільного, господарського, кримінального, адміністративного судочинства, зокрема, але не виключно, позовні заяви, клопотання про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні, заяви про видачу судового наказу, відзив на позовні заяви, відповіді на відзиви тощо.

Отже, як стверджує відповідач, адвокати Адвокатського об`єднання "Федотов та партнери" на виконання умов даного договору, у разі дійсного складення саме ними позовної заяви, мали відповідні повноваження, передбачені цим договором, на її підписання від імені та в інтересах позивача та подачу її до суду, що з боку виконавця здійснено не було, оскільки позовна заява підписана та подана генеральним директором позивача.

Водночас, адвокатом позивача було складено та підписано лише відповідь на відзив, а тому відповідач вважає, що твердження позивача щодо надання всього обсягу правничої допомоги згідно з договором є недоведеними належними та допустимими доказами.

Суд зауважує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п.269).

Суд зазначає, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Так, судом враховані заперечення відповідача проти стягнення з нього заявленої позивачем суми витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з того, що відповідні витрати не повинні мати надмірний характер, а також мають відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру, з урахуванням обставин справи.

Одночасно судом враховано неспівмірність заявленого розміру таких витрат зі складністю справи, затраченим часом та обсягом наданих адвокатом позивача послуг, оскільки збирання значного об`єму доказів на підтвердження пред`явлених вимог не було необхідним, що виключає значні витрати часу спеціаліста в галузі права на підготовку документів у справах даної категорії.

Судом взято до уваги й те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат, а також складності справи.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі №910/2170/18.

Так, у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Зважаючи на вищенаведені обставини, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог, а також складності справи, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів цієї справи, беручи до уваги, зокрема, викладені відповідачем заперечення проти розміру витрат на оплату послуг адвоката, з огляду на те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу, на переконання суду, становить надмірний тягар для відповівдача, керуючись принципом розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Ексчейнж Солюшнс" (01011, місто Київ, вул.Алмазова Генерала, будинок 4, квартира 6, ідентифікаційний код 44197 (п`ять мільйонів двісті шістдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять сім) грн 73 коп. безпідставно набутих коштів, судовий збір у розмірі 63190 (шістдесят три тисячі сто дев`яносто) грн 05 коп. та 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.04.2025

Суддя Ю.М.Смирнова