ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р. Справа№ 910/9104/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: не з`явився;

від відповідача за первісним позовом: не з`явився;

від третьої особи за первісним позовом: Осіпчук Ю.В. самопредст.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шверін"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 (повний текст складено 04.11.2024)

у справі №910/9104/24 (суддя Пукшин Л.Г.)

за первісним позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шверін"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо"

про виселення з орендованого майна,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шверін"

до 1) Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради

2) Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо"

про визнання недійсним одностороннього правочину, визнання недійсним рішення та визнання договору продовженим,

УСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі - позивач, Департамент, орендодавець) звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шверін" (далі - відповідач, Товариство, орендар), у якому просило суд виселити відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 480,00 кв.м. (1, 2 поверхи), що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Труханівська, 2, літ. А.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Департаментом, Товариством та Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" (далі - третя особа, Підприємство, балансоутримувач) був укладений договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 30.10.2019 №3076 (далі - договір), за яким Товариству були передані в оренду нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2 лiт. А, загальною площею 480, 00 кв. м для розміщення суб`єкта господарювання, діяльність якого спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту зі строком оренди до 28.10.2022 року. Листом від 09.06.2022 балансоутримувач повідомив орендаря про непродовження договору у зв`язку з необхідністю використання об`єкта оренди для власних потреб, Департамент листом від 27.06.2022 також повідомив відповідача про те, що термін дії договору продовжуватись не буде і відповідачу необхідно буде звільнити орендовані приміщення, однак після закінчення строк дії договору 28.10.2022 відповідач приміщення не звільнив, займає їх безпідставно, тому підлягає виселенню із них.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що рішення про відмову у продовженні договору може бути прийнято, зокрема, якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у його письмовому зверненні, однак лист Підприємства від 09.06.2022 про непродовження договору оренди не містить відповідних обґрунтованих пояснень, при цьому посилання в цьому листі на службову записку директора з виробничо-технічних питань Підприємства від 06.06.2022 щодо необхідності проведення реконструкції зони відпочинку "Центральна" не є обґрунтованою підставою для розірвання договору оренди.

Третя особа у письмових поясненнях просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що балансоутримувачем належним чином виконано свій обов`язок щодо доведення інформації про непродовження дії договору оренди, водночас орендодавцем надано орендарю лист про непогодження продовження терміну дії договору оренди, та, враховуючи закінчення строку дії договору оренди, вказані листи відображають вільне волевиявлення про припинення дії договору, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

В процесі розгляду справи Товариство подало у Господарський суд міста Києва зустрічну позовну заяву до Департаменту і Підприємства, у якій просило суд:

- визнати недійсним односторонній правочин Підприємства щодо непродовження договору, викладений у листі від 09.06.2022 року №077/221-1087;

- визнати недійсним рішення Департаменту про непродовження договору, викладене у листі від 27.06.2022 № 062/05-13-2378;

- визнати договір продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що лист балансоутримувача від 09.06.2022 про непродовження договору, не відповідає вимогам Закону та може бути визнаний судом недійним, оскільки останнім не було надано належним чином обґрунтованих підстав використання орендованого приміщення для власних потреб, водночас рішення орендодавця про непродовження договору, оформлене листом від 27.06.2022 не відповідає вимогам постанови КМУ від 03.06.2020 №483, а договір має бути продовжений у відповідності постанови КМУ від 27.05.2022 №634 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Позивач (відповідач 1 за зустрічним позовом) у відзиві на зустрічну позовну заяву заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що Підприємство належним чином виконало свій обов`язок щодо доведення інформації про непродовження дії договору до орендаря, надіславши йому лист від 09.06.2022, отримання якого Товариством підтверджується додатками до позовної заяви; інформація викладена в листі Департаменту від 27.06.2022 відповідає вимогам постанови КМУ №483, має посилання на отримані від Підприємства обґрунтування щодо непродовження договору оренди, а саме про необхідність майна для власних потреб балансоутримувача; беручи до уваги, що з припиненням строку дії договору оренди Товариство втратило статус орендаря, і з огляду на положення п. 7.5 договору вимога Департаменту про виселення Товариства з нежитлового приміщення є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2024 позовні вимоги за первісним позовом задоволено.

Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Шверін" з нежитлових приміщень загальною площею 480,00 кв. м (1, 2 поверхи), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, буд. 2 літ. А.

Стягнуто з Товариства Товариство з обмеженою відповідальністю "Шверін" на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради судові витрати в розмірі 3 028 грн 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шверін" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради повністю, а зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шверін" задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом невірно застосовані норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки положеннями ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю, однак лист Підприємства не містив достатніх обґрунтувань, а позивач посилаючись на обставину обґрунтованості письмового звернення балансоутримувача, не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог; судом залишено поза увагою (не надано оцінки) аргументи Товариства щодо необґрунтованості письмового звернення балансоутримувача, що має значення для вирішення справи, адже доводить відсутність правової підстави, передбаченої ст. 19 Закону, для непродовження строку дії договору оренди; зі змісту письмового звернення балансоутримувача, останній обґрунтовує непродовження договору оренди лише наміром використання майна, посилаючись на службову записку директора з виробничо-технічних питань, проте суд не надав оцінки цьому доказу, а вказана у службовій записці обставина (розпорядження КМДА №2342 від 22.12.2018) є не обґрунтованою, адже договір оренди було укладено 30.10.2019 року, майже через рік після прийняття вказаного розпорядження; зі змісту розпорядження вбачається, що реконструкція передбачає лише створення рекреаційного маршруту, і жодного рішення відносно об`єкта оренди не приймалося; судом також не було надано оцінки іншим рішенням, розпорядженням органу місцевого самоврядування та пояснювальній записці, з яких вбачається, що проведення реконструкції зони відпочинку "Центральна" в частині створення рекреаційного маршруту з благоустроєм прилеглої території на Трухановому острові в Дніпровському районі м. Києва, яка була розпочата ще 22.12.2018 (із прийняттям розпорядження), і проводилася протягом строку дії договору, жодним чином не охоплює реконструкцію об`єкта оренди; саме на позивача покладається обов`язок довести наявність обґрунтованості письмового звернення балансоутримувача щодо необхідності використання ним орендованого майна для власних потреб, проте, матеріалами справи така обставина не доведена, у той час як Товариством доведено наявність підстав для визнання недійсними односторонніх правочинів, вчинених Департаментом і Підприємством, та продовження договору на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що передбачені Законом України "Про оренду державного та комунального майна", з урахуванням особливостей у період воєнного стану, встановлених постановою КМУ від 27.05.2022 № 634, умови для непродовження дії договору оренди комунального майна в умовах воєнного стану були дотримані; процедура непродовження договору оренди шляхом надсилання письмового звернення балансоутримувача не покладає на останнього додаткового обов`язку доводити наявність конкретно визначених ним та обґрунтованих підстав відмови у продовженні договору оренди; викладені в апеляційній скарзі доводи, щодо відсутності обґрунтованості письмового звернення балансоутримувача є хибними, а посилання на службову записку Підприємства, копії розпоряджень, які є в матеріалах справи не змінюють обставин справи, оскільки ці документи не є доказами на підставі яких відбулося непродовження спірного договору оренди; Товариством не доведено суду належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання недійсними односторонніх правочинів, вчинених Департаментом і Підприємством, у той час, як у зв`язку із закінченням строку оренди Товариство підлягає виселенню із нежитлових приміщень.

Учасники справи неодноразово належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів сторін.

Представник позивача про причини неявки у судове засідання не повідомив, а від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її тимчасовою непрацездатністю.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, а представник відповідача вже втретє не з`явився у судове засідання, суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача і відповідача.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30.10.2019 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як орендодавцем,, Товариством з обмеженою відповідальністю "Шверін", як орендарем, та Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо", як підприємством-балансоутримувачем, укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №3076, за умовами пункту 1.1 якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від "03" жовтня 2019 року №37/172 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, (далі - об`єкт), які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2 літ. А для розміщення суб`єкта господарювання, діяльність якого спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту.

У відповідності до пункту 2.1 договору об`єктом оренди є: нежитлова будівля площею 480,0 кв. м. (1 та 2 поверх), згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

За умовами пункту 2.4 договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, указаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації цього договору) та акта приймання-передачі об`єкта.

Передача об`єкта оренди не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на цей об`єкт. Власником об`єкта залишається територіальна громада міста Києва, а орендар користується ним протягом строку оренди (пункт 2.5 договору).

Підпунктом 4.2.20 пункту 4.2 договору визначено обов`язок орендаря після припинення дії цього договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством-балансоутримувачем. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

За умовами пункту 7.5 договору у разі закінчення/припинення дії цього договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству-балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без запобігання йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з "30" жовтня 2019 року до "28" жовтня 2022 року. У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації.

У пункті 9.4 договору наведені підстави припинення його дії, зокрема: у разі невиконання або системного неналежного виконання істотних умов договору; закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до пункту 9.7. договору для продовження дії договору на новий строк орендар звертається до орендодавця за три місяці до закінчення строку дії цього договору із заявою про продовження договору на новий строк. До заяви додається новий звіт з незалежної оцінки об`єкта, як передбачено пунктом 4.2.21 цього договору.

За актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.10.2019 підприємство-балансоутримувач та орендодавець передали, а орендар прийняв у орендне користування згідно з договором оренди від 30.10.2019 нежитлову будівлю, що перебуває на балансі Підприємства загальною площею 480, 0 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2 літ. А.

09.06.2022 балансоутримувач повідомив орендаря листом №077/221-1087 про непродовження договору оренди №3076 від 30.10.2019 в зв`язку з необхідністю використання об`єкта оренди для власних потреб, а саме з метою розширення сфери надання послуг для комфортного і безпечного відпочинку містян та гостей на пляжі "Центральний".

Вказаний лист отриманий Товариством 23.06.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №500.

27.06.2022 Департамент направив орендарю лист №062/05-13-2378, яким повідомив про те, що термін дії договору продовжуватись не буде та Товариству необхідно буде звільнити орендовані приміщення і передати їх по акту приймання-передачі балансоутримувачу.

17.10.2022 Підприємство надіслало на адресу Товариства лист №077/221-2412 з вимогою про повернення орендованого по договору оренди №3076 майна. Також в даному листі балансоутримувачем було наголошено про необхідність орендарю повернути займане приміщення у 3-денний термін та передати його за актом приймання-передачі.

Крім цього, Підприємство звернулось до Товариства із заявою №077/221-2580 від 01.11.2022 про припинення договору оренди №3076 з вимогою про повернення орендованого майна.

Однак, як зазначає Департамент, не зважаючи на отримання Товариством листів від орендодавця і балансоутримувача про непродовження договору оренди на новий строк та про необхідність звільнення об`єкта оренди і повернення його балансоутримувачу за актом приймання-передачі, станом на дату подачі позовної заяви нежитлове приміщення за адресою м. Київ, вул.Труханівська, 2, літ. А, загальною площею 480,00 кв. м (1, 2 поверхи) не повернуте, знаходиться у володінні відповідача, та останній продовжує використовувати приміщення, порушуючи при цьому право власника майна володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном.

У листопаді 2022 року Підприємство звернулося у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства, в якому просило виселити відповідача з нежитлової будівлі загальною площею 480 м2 (1, 2 поверхи), яка знаходиться в м. Києві на вул. Труханівська, 2, літ. "А", та передати Підприємству цю нежитлову будівлю за актом приймання-передачі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі №910/12670/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024, вказаний позов було задоволено.

Однак, постановою Верховного Суду від 18.06.2024 у справі №910/12670/22 було задоволено касаційну скаргу ТОВ "Шверін", скасовані вказані судові рішення та відмовлено у задоволенні позову Підприємства.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що Підприємство не є орендодавцем щодо нерухомого майна, а є балансоутримувачем, тому воно не може заявляти позовну вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно. Згідно п.5.4 Положення про Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 02.03.2023 №6023/6064, Департамент здійснює повноваження орендодавця об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва в установленому законодавством та Київською міською радою порядку.

У зв`язку із викладеними обставинами, Департамент звернувся до суду з первісним позовом про виселення Товариства з орендованого приміщення, оскільки договір оренди є припиненим внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, а Товариство ухиляється від повернення приміщення балансоутримувачу (Підприємству).

Товариство, заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог Департаменту, посилалось на відсутність обґрунтованих та доведених належними доказами підстав для відмови у продовженні договору оренди, передбачених ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", при цьому посилання у листі балансоутримувача від 09.06.2022 №077/221-1087 на службову записку директора з виробничо-технічних питань КП "Плесо" від 06.06.2022 щодо необхідності проведення реконструкції зони відпочинку "Центральна", на думку Товариства, не є обґрунтованою підставою для розірвання договору оренди.

На підтвердження своїх заперечень відповідач посилався, зокрема, на наступні докази:

- пояснювальну запуску до проекту розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - виконавчий орган Київради (КМДА)) "Про реконструкцію зони відпочинку "Центральна" в частині створення рекреаційного маршруту з благоустроєм прилеглої території на Трухановому острові в Дніпровському районі м. Києва, складену начальником Управління екології та природних ресурсів;

- службову записку від 06.06.2022 директора з виробничо-технічних питань Підприємства Генеральному директору щодо пропозиції повернути приміщення гардеробу у користування Підприємства та передбачити можливість його реконструкції для потреб жителів м.Києва та його гостей;

- рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/10720/19, яким Підприємству відмовлено у задоволенні позову до ТОВ "Інститут "Київдормістроект" про стягнення пені за невиконання Договору на виконання проектних робіт №ТКДМП-1730/774 щодо реконструкції зони відпочинку "Центральна";

- розпорядження виконавчого органу Київради (КМДА) від 22.12.2018 №2342 "Про реконструкцію зони відпочинку "Центральна" в частині створення рекреаційного маршруту з благоустроєм прилеглої території на Трухановому острові в Дніпровському районі м.Києва ";

- розпорядження виконавчого органу Київради (КМДА) від 11.06.2020 №829 "Про затвердження робочого проекту "Реконструкція зони відпочинку "Центральна" в частині створення рекреаційного маршруту з благоустроєм прилеглої території на Трухановому острові в Дніпровському районі м.Києва";

- розпорядження виконавчого органу Київради (КМДА) від 26.11.2021 №2460 "Про перезатвердження робочого проекту "Реконструкція зони відпочинку "Центральна" в частині створення рекреаційного маршруту з благоустроєм прилеглої території на Трухановому острові в Дніпровському районі м.Києва (коригування)".

Крім цього, в процесі розгляду справи Товариство подало зустрічну позовну заяву до Департаменту і Підприємства, у якому просило суд визнати недійсним односторонній правочин Підприємства щодо непродовження Договору, викладений у листі від 09.06.2022 року №077/221-1087, визнати недійсним рішення Департаменту про непродовження Договору, викладене у листі від 27.06.2022 № 062/05-13-2378, також визнати Договір продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Товариство стверджувало, що оскільки лист балансоутримувача №077/221-1087 від 09.06.2022, як односторонній правочин, та рішення орендодавця, оформлене листом від 27.06.2022 № 062/05-13-2378, про непродовження договору оренди № 3076 від 30.10.2019 не містять обґрунтованих підстав для відмови в продовженні дії договору, не відповідають вимогам ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а відтак підлягають визнанню недійними, крім того рішення орендодавця (лист від 27.06.2022 № 062/05-13-2378) також не відповідає вимогам постанови КМУ від 03.06.2020 №483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна", позаяк в цьому рішенні не вказано найменування та реквізити балансоутримувача.

Також відповідач стверджував, що він належним чином використовував орендоване приміщення, на підтвердження чого надав експертну оцінку (позитивну) щодо розгляду кошторисної проектної документації, затверджену ТОВ "Експерт проект груп" 29.09.2020, та посилався на спроби рейдерського захоплення приміщення, які розпочались з кінця 2020 року і перешкодили проведенню погодженого поліпшення об`єкту оренди протягом строку дії договору, що підтверджується заявами до органів поліціями, актом огляду, тощо.

За наслідком розгляду первісного та зустрічного позовів суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди відповідач підлягає виселенню із орендованого приміщення, тому первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки лист Підприємства та рішення Департаменту відповідають чинному законодавству, а також відсутні підстави для визнання договору продовженим.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки між сторонами виникли на підставі договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 30.10.2019 №3076, який за правовою природою є договором оренди комунального майна.

Предметом розгляду даної справи є вимога первісного позову про виселення орендаря з орендованих приміщень у зв`язку із закінченням строку дії договору, та вимоги зустрічного позову про визнання недійсним листа балансоутримувача і рішення орендаря про непродовження договору, а також вимога про визнання цього договору продовженим.

Спірні правовідносини сторін врегульовані як загальними нормами Цивільного і Господарського кодексу України про найм (оренду), так і нормами спеціального Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також рядом підзаконних нормативних актів.

Так, відповідно до частини 1 статті 763 ЦК України, яка кореспондує частині 4 статті 284 Господарського кодексу України (далі - ГК України), договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (частини 2 статті 291 ГК України).

Сторони у договорі домовились, що він діє до 28.10.2022.

Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Однак, згідно частини 2 статті 759 ЦК України (в редакції, чинній на час дії договору) законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

На час укладання договору оренди діяв Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року №2269-XII, стаття 17 якого передбачала, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Отже, згідно з вказаною нормою, після закінчення терміну договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

Проте, 27.12.2019 набрав чинності та 01.02.2020 введений в дію Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX (далі - Закон №157-IX), який врегульовує правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Пунктом 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону №157-IX встановлено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 157-IX: оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк; орендар - фізична або юридична особа, яка на підставі договору оренди бере майно у користування за плату на певний строк; орендодавець - юридична особа, яка на підставі договору оренди передає майно у користування за плату на певний строк;

Частиною 1 статті 18 Закону № 157-IX передбачено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

За змістом частини 2 вказаної статті, без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону № 157-IX договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування (абзац 2 частини 4 статті 18 Закону №157-IX).

Частиною 9 статті 18 Закону № 157-IX встановлено, що після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець (або представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи) згідно з Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень: про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем; про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.

Отже, положення Закону №157-IX не передбачають автоматичної пролонгації договорів оренди державного та комунального майна, а встановлюють певний порядок здійснення волевиявлення зі сторони, як орендаря так і орендодавця, доказів дотримання якого сторонами суду не надано.

У той же час, закінчення строку спірного договору оренди (28.10.2022) припало на час дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до пункту 61 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, чинній з 13.04.2022) під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо продовження договору оренди, зокрема щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.

На виконання вказаних законодавчих приписів Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27.05.2022 №634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", яка набрала законної сили 01.06.2022 (далі - Постанова № 634).

У пункті 5 Постанови № 634 визначено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

За змістом частини 3 статті 26 Закону №157-IX контроль за використанням нерухомого та рухомого майна покладається на балансоутримувачів.

Відповідно до положень статті 19 Закону №157-IX балансоутримувач може прийняти рішення про відмову у продовженні договору оренди.

Зокрема, згідно з абзацом 2 частини 1 статті 19 Закону №157-IX рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято, якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю.

Таким чином, пунктом 5 Постанови №634 передбачено виняток, який виключає автоматичне продовження договору оренди, строк дії якого закінчується під час воєнного стану.

Відповідно до пункту 114 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 (далі - Порядок), рішення про відмову в передачі в оренду відповідного об`єкта оренди може бути прийняте орендодавцем у випадку, зокрема, наявності обґрунтованих власних потреб уповноваженого органу управління та/або балансоутримувача, або потреб іншої бюджетної установи, що розміщена в будівлі, споруді, їх окремій частині.

Пунктом 142 вказаного Порядку визначено, що якщо рішення про відмову у продовженні договору оренди приймається на підставі необхідності майна для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю, то в такому рішенні повинно бути зазначено найменування та реквізити такого балансоутримувача.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 906/1324/21, від 07.02.2024 у справі № 906/1311/21.

Отже, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 19 Закону №157-IX у межах розумної та добросовісної поведінки балансоутримувач як особа, що представляє власника комунального майна у правовідносинах, може відмовити орендарю в продовженні договору оренди, повідомивши орендаря у строк за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди про наявність обґрунтованих власних потреб у використанні об`єкта оренди.

Форма такого повідомлення балансоутримувача про відмову в продовженні договору оренди не визначена законодавством.

Водночас за змістом наведених норм, таке повідомлення (звернення) балансоутримувача у розумінні пункту 5 Постанови №634 повинно містити обґрунтування необхідності використання об`єкта оренди саме для власних потреб балансоутримувача з посиланням на конкретно визначені цілі такого використання, які повинні відповідати законодавству, а також статуту чи положенню балансоутримувача. При цьому в розумінні наведених норм власними потребами балансоутримувача можуть бути потреби у використанні об`єкта оренди з урахуванням його функціонального призначення для забезпечення здійснення статутної діяльності балансоутримувача.

Матеріалами справи підтверджується, що Підприємство, як балансоутримувач, направило, Департаменту, як орендодавцю та Товариству, як орендарю лист за вих. №077/221-1087 від 09.06.2022, в якому повідомило, що відповідно до статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пункту 142 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 та листа роз`яснення Департаменту комунальної власності м. Києва від 03.06.2022 № 062/05-21-1929 про непродовження договору оренди №3076 від 30.10.2019.

У вказаному листі зазначено, що після закінчення дії договору оренди нежитлова будівля (гардероб, інв. № 10310102) буде використовуватися безпосередньо балансоутримувачем з метою розширення сфери надання послуг для комфортного і безпечного відпочинку містян та гостей на пляжі "Центральний", острів Труханів.

Зазначений лист отриманий Товариством 23.06.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, повідомлення Підприємство містило посилання на конкретні цілі подальшого використання об`єкта оренди і вказане використання відповідає Статутному предмету діяльності Підприємства, яким, у тому числі, є надання послуг у сфері відпочинку та рекреації.

Відповідно до листа Департаменту від 27.06.2022 № 062/05-13-2378, адресованого Товариству та Підприємству, повідомлено, що договір оренди від 30.10.2019 №3076 продовжуватись не буде, у зв`язку з чим Товариству необхідно звільнити орендовані приміщення та передати їх по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу.

17.10.2022 Підприємство надіслало на адресу Товариства лист №077/221-2412 з вимогою про повернення орендованого по договору оренди №3076 майна, у якому також просив останнього підписати акти приймання-передачі нерухомого майна.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що передбачені Законом №157-IX, з урахуванням особливостей у період воєнного стану, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634, умови для непродовження дії договору оренди комунального майна в умовах воєнного стану були дотримані.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідача на відсутність доказів, які підтверджують обставини, наведені в листі №077/221-1087 від 09.06.2022, оскільки процедура непродовження договору оренди шляхом надсилання письмового звернення балансоутримувача не покладає на останнього додаткового обов`язку доводити наявність конкретно визначених ним та обґрунтованих підстав відмови у продовженні договору оренди.

Посилання відповідача на те, що реалізація проєкту "Реконструкція зони відпочинку "Центральна" в частині створення рекреаційного маршруту з благоустроєм прилеглої території на Трухановому острові в Дніпровському районі м.Києва", затвердженого відповідними розпорядженнями виконавчого органу Київради (КМДА), не передбачає використання спірного об`єкту оренди, відхиляється апеляційним господарським судом, оскільки згідно матеріалів справи, зокрема службової записки від 06.06.2022, Підприємство планує облаштувати у цьому об`єкті нерухомості додаткові приміщення для переодягання, душовими кабінами та камерами для зберігання особистих речей.

Згідно з частини 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Підпунктом 4.2.20 пункту 4.2 договору визначено обов`язок орендаря після припинення дії цього договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством-балансоутримувачем. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

За умовами пункту 7.5 договору у разі закінчення/припинення дії цього договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству-балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без запобігання йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Отже, оскільки строк дії договору, на підставі якого орендар користується спірним майном, є припиненим, а доказів повернення майна у встановленому вказаним договором порядку матеріали справи не містять, є юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога Департаменту за первісним позовом про виселення відповідача є обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом Товариства до Департаменту та Підприємства, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Приписи статті 202 ЦК України встановлюють, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, повідомлення сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.

Умови чинності правочинів встановлені статтею 203 ЦК України, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, Товариством не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав, з якими закон пов`язує недійсність одностороннього правочину Підприємства, оформленого листом №077/221-1087 від 09.06.2022, і вказаний лист відповідає як нормам Закону №157-IX, так і положенням Постанови №634 та Порядку, тому зустрічна позовна вимога про визнання вказаного правочину недійсним не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №903/1173/15, від 09.11.2021 у справі №906/1388/20, від 26.08.2021 у справі №924/949/20, від 23.10.2018 у справі №903/857/18, від 20.08.2019 у справі №911/714/18, від 13.10.2020 у справі №911/1413/19.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19.

Однак, Товариством не доведено, що рішення Департаменту щодо непродовження договору оренди, викладене в листі від 27.06.2022 № 062/05-13-2378, суперечить вимогам частини 9 статті 18, статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 та положенням Постанови №634.

Щодо твердження відповідача про невідповідність вказаного рішення пункту 142 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, яким встановлено, що в такому рішенні повинно бути зазначено найменування та реквізити такого балансоутримувача, то як вбачається зі змісту вказаного листа, у ньому зазначено найменування балансоутримувача (КП "Плесо"), проте відсутні його реквізити, однак це не може бути достатньою підставою для визнання вказаного рішення недійсним, оскільки балансоутримувач був стороною договору оренди, направляв Товариству відповідні листи, отже реквізити балансоутримувача відповідачу були відомі, тому є вірним висновок суду про те, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню також в цій частині.

З огляду на встановлені судом обставини щодо закінчення дії договору 28.10.2022, відповідно, зустрічні позовні вимоги в частині продовження дії договору також не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шверін" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 18.04.2025.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка