РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2025Справа № 910/14266/24

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "РВС Банк" (Україна, 04071, м. Київ, вул. Введенська, буд. 29/58; ідентифікаційний код: 39849797)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" (Україна, 02222, м. Київ, вул. Сабурова, буд. 1, кв. 230; ідентифікаційний код: 37414959)

про стягнення 120 578,45 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "РВС Банк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" (далі - відповідач) про стягнення 120578,45 грн, з яких 115455,51 грн заборгованості, 2378,51 грн пені та 2744,43 грн 30 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про надання гарантії № Д-2619-23Г від 22.09.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 02222, м. Київ, вул. Сабурова, буд. 1, кв. 230.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 25.11.2024 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

23.12.2024 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 25.11.2024, яке згідно з повідомленням підприємства поштового зв`язку не було вручене відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 про відкриття провадження в цій справі була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27.11.2024.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2023 між Акціонерним товариством "Укрпошта" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" (далі - виконавець) було укладено Договір про надання послуг з поточного ремонту №111023-26Е (далі - Договір підряду), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором відповідно до затвердженої кошторисної документації, в межах договірної ціни, складеної у відповідності до вимог настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої Наказом від 01.11.2021 №281 Міністерства розвитку громад та територій України "Про затвердження кошторисних норм України у будівництві", в обумовлений строк у 2023 році, використовуючи власні матеріали та обладнання виконавець зобов`язується надати послуги з поточного ремонту приміщень будинку зв`язку за адресою: вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001, а замовник прийняти та оплатити такі послуги на умовах цього договору.

Склад та обсяги послуг визначаються у дефектному акті, який є додатком №1 до цього договору та кошторисній документації, яка є додатком №2 до цього договору. Вимоги до надання послуг визначаються у додатку №3 до цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору підряду строк надання послуг - протягом 75 календарних днів з дати початку надання послуг, визначеної п. 2.2 договору.

У п. 2.2 Договору підряду визначено, що виконавець розпочинає надання послуг протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати здійснення замовником попередньої оплати згідно п. 8.1 договору та надання замовником заявки про готовність об`єкта - будинку зв`язку за адресою: вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001 (далі - об`єкт) для надання послуг.

Строки надання послуг можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з внесенням відповідних змін у цей договір шляхом укладання додаткової угоди до договору у випадках та у порядку, передбаченому діючим законодавством України, в тому числі в сфері публічних закупівель (п. 2.4 Договору підряду).

Згідно з п. 3.1 Договору підряду ціна договору визначається на підставі кошторисної документації (додаток №2 до договору), який є невід`ємною частиною договору, що складає 2 148 745,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 358 124,17 грн.

22.09.2023 між Акціонерним товариством "РВС Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" було укладено Договір про надання гарантії №Д-2619-23Г (далі - Договір банківської гарантії).

Так, на забезпечення виконання умов Договору про надання послуг з поточного ремонту №111023-26Е від 12.10.2023, Акціонерним товариством "РВС Банк", як гарантом, видано банківську гарантію №2619-23г, за якою ТОВ "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" є принципалом, АТ "Укрпошта" - бенефіціаром, терміном дії з 02.10.2023 по 29.02.2024 включно.

Згідно умов гарантійного виконання зобов`язання №2619-23Г сума банківської гарантії становить 107 437,25 грн.

Позивач зобов`язався безвідклично та безумовно виплатити на користь бенефіціара суму, що становить 107 437,25 грн, після одержання письмової вимоги бенефіціара, що містить твердження про те, що принципал не виконав зобов`язання за договором або неналежно виконав зобов`язання за договором, або дії (бездіяльність) принципала призвели до неможливості подальшого виконання договору.

Гарант зобов`язаний розглянути письмову вимогу бенефіціара та сплатити суму даної банківської гарантії у строк, що не перевищує 5 робочих днів з моменту одержання письмової вимоги бенефіціара.

У випадку неналежного виконання зобов`язання за цією гарантією, гарант сплачує на користь бенефіціара пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення за кожен день прострочки зобов`язання.

Зобов`язання гаранта перед бенефіціаром припиняються:

- поверненням бенефіціаром гаранту оригіналу гарантії;

- закінчення строку дії гарантії;

- відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією шляхом повернення бенефіціаром гаранту оригіналу гарантії або подання гаранту письмової заяви про звільнення гаранта від обов`язків за цією гарантією.

Гарантія є безвідкличною та безумовною, вона не може бути змінена чи відкликана гарантом самостійно або за заявою принципала без письмової згоди бенефіціара.

02.02.2024 комісією в складі начальника ЦУНМІ Київського регіону, інженера технічного нагляду, начальника ВЕБІ Київського регіону АТ "Укрпошта" складено акт огляду ходу виконання поточного ремонту приміщення будинку зв`язку за адресою: вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001, відповідно до договору №111023-26Е від 12.10.2023, відповідно до якого комісія встановила, що виконавець не виконав п. 17.1 договору, а саме не надав послуги до 31.01.2024, не виконав свої зобов`язання до кінця строку дії договору весь перелік послуг; документів про форс-мажорні обставини підрядник не надавав.

Вимогою №1.27.002.001.-4707-24 від 21.02.2024 АТ "Укрпошта" просило позивача виплатити суму гарантійного платежу за банківською гарантією №2619-23Г від 02.10.2023, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з поточного ремонту №111023-26Е від 12.10.2023, у розмірі 107 437,25 грн.

У відповідь на вказану вимогу, позивач листом №773/24-БТ від 01.03.2024 відмовив у задоволенні гарантії у зв`язку з припиненням дії основного зобов`язання з огляду на сплив строку дії договору.

Зазначені обставини встановлені Господарським судом міста Києва у рішенні від 02.10.2024 у справі №910/5209/24, яке набрало законної сили 04.11.2024. Цим рішенням суду було задоволено позов АТ "Укрпошта" та стягнуто з Акціонерного товариства "РВС Банк" на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" суму основної заборгованості в розмірі 107437,25 грн, пеню в розмірі 4039,17 грн, інфляційні втрати в розмірі 537,19 грн та 3% річних у розмірі 413,90 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2024 у справі №910/5209/24 зокрема, мотивоване тим, що підрядник не виконав роботи на загальну суму в розмірі 2148745,00 грн у строк по 28.01.2024, а відтак обов`язок АТ "РВС Банк" по виплаті банківської гарантії настав 01.03.2024. З огляду на викладене, суд стягнув з АТ "РВС Банк" заборгованість за банківською гарантією №2619-23г від 02.10.2023 у розмірі 107 437,25 грн.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2024 у справі №910/5209/24 позивачем було сплачено на рахунок бенефіціара 115 455,21 грн, що підтверджується меморіальним ордером №1 від 21.10.2024.

22.10.2024 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою №3656/24-БТ, в якій вимагав виконати свої зобов`язання за Договором банківської гарантії. Факт направлення вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною №906.

З огляду на те, що відповідач не виконав грошові зобов`язання за Договором банківської гарантії та не відшкодував пов`язані з виплатою банківської гарантії витрати банку, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 115 455,51 грн, пеню в розмірі 2 378,51 грн та 30% річних у розмірі 2 744,43 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2024 у справі №910/5209/24 набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та не може бути поставлене під сумнів, суд вважає встановлені в ньому обставини доведеними та такими, що не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи.

Отже, є встановленим факт порушення відповідачем строків виконання забезпеченого банківською гарантією зобов`язання за Договором підряду.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Отже, гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Виходячи з Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004, зареєстрованого Міністерством юстиції України 13.01.2005 за № 41/10321, видачі гарантії передує укладення договору між гарантом та боржником про надання фінансових послуг з видачі гарантії. Вказаний договір виступає зв`язуючим ланцюгом між основним договором принципала і беніфеціара, оскільки у договорі про видачу гарантії вказується, що гарантія видається на прохання принципала у зв`язку з його обов`язком перед бенефіціаром за основним договором, та гарантією, видача якої є основним обов`язком гаранта за цим договором.

Згідно з розділом І Положення гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Відповідно до статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина перша статті 565 Цивільного кодексу України).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 зазначила, що відповідно до статей 560, 563, 565 Цивільного кодексу України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2024 у справі №910/5209/24, було сплачено Акціонерному товариству "Укрпошта" 115 455,21 грн, що включають в себе суму за банківською гарантією в розмірі 107437,25 грн, пеню в розмірі 4039,17 грн, інфляційні втрати в розмірі 537,19 грн, 3% річних у розмірі 413,90 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 21.10.2024.

Частиною першою статті 569 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Відповідно до п. 4.2 Договору банківської гарантії, якщо на вимогу бенефіціара та/або на виконання рішення суду про сплату за Гарантією банк виплачує грошові кошти за Гарантією, принципал зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання регресної вимоги банку, в повному обсязі відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку, зокрема, включаючи, але не обмежуючись наступним:

4.2.1 суми, фактично сплачені банком бенефіціару в порядку та випадках, передбачених Гарантією;

4.2.2 збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів;

4.2.3 судові витрати, витрати на юридичне обслуговування, понесені банком в результаті виконання своїх зобов`язань за Гарантією;

4.2.4 суми, фактично сплачені банком, у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження.

Оскільки позивачем кошти за рішенням суду в справі № 910/5209/24 на користь бенефіціара сплачено 21.10.2024, відповідно, з цієї дати у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до відповідача.

Як було встановлено судом, 22.10.2024 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою №3656/24-БТ, в якій вимагав виконати свої зобов`язання за Договором банківської гарантії.

На підтвердження направлення вимоги позивачем надано опис вкладення у цінний лист та накладну №906. Зі змісту наданої позивачем роздруківки з сайту АТ "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення №906 було повернуто відправнику 08.11.2024 у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до абз. 2 п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

З огляду на викладене, день повернення поштового відправлення №906 оператором поштового зв`язку відправнику, у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання - 08.11.2024, вважається днем вручення відповідачу регресної вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відтак, враховуючи приписи п. 4.2 Договору банківської гарантії, відповідач зобов`язаний був виконати Регресну вимогу та здійснити відшкодування витрат позивача у строк до 11.11.2024.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої грошові зобов`язання за Договором банківської гарантії не виконав, доказів, які б підтверджували факт відшкодування ним витрат банку, пов`язаних з виплатою банківської гарантії, не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача сплачених позивачем на виконання умов Договору банківської гарантії грошових коштів у сумі 115 455,21 грн.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 378,51 грн та 30% річних у розмірі 2 744,43 грн.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.1 Договору банківської гарантії, за порушення строків повернення банку коштів, сплачених банком за Гарантією/сплати процентів, комісії та/або інших платежів за цим договором принципал сплачує банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Перевіривши долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості, суд встановив, що позивачем невірно визначено початок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором банківської гарантії.

Оскільки невиконання зобов`язання відповідачем за Договором банківської гарантії підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності не наведено, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в частині нарахування за період з 12.11.2024 (початок пропуску строку, встановленого п. 4.2 Договору банківської гарантії) по 18.11.2024 (визначено позивачем).

Здійснивши власний розрахунок штрафних санкцій, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 574,12 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.2 Договору банківської гарантії до повного відшкодування принципал сплачує банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365 (366)) у валюті Гарантії, за період з моменту сплати банком за Гарантією на вимогу бенефіціара або згідно із рішенням суду про сплату за Гарантією та до моменту зарахування суми боргу на належні рахунки банку.

Проценти за користування грошовими коштами сплаченими банком за Гарантією нараховуються із умови, що враховується перший день перерахування (сплати) Банком грошових коштів за гарантією бенефіціару і не враховується день фактичного повернення/відшкодування принципалом у повному обсязі грошових коштів, сплачених банком за Гарантією.

Отже, в пункті 4.2 Договору банківської гарантії сторони погодили інший розмір процентів річних, що не суперечить положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи визначений вказаним пунктом Договору банківської гарантії порядок нарахування відсотків річних, суд вважає обґрунтованим нарахування 30% річних за період з 21.10.2024 (день перерахування коштів за банківською гарантією бенефіціару) по 18.11.2024 (визначено позивачем).

Наданий позивачем розрахунок 30% річних є арифметично вірним, відтак позовна вимога про їх стягнення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, позивач просить до моменту виконання рішення суду в цій справі на суму основного боргу нараховувати за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365(366)) 30% річних, розрахувавши остаточну суму, що підлягає виплаті відповідачем за правилами обчислення простих точних процентів.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Проте вказаною нормою процесуального закону передбачене право (а не обов`язок) суду щодо зазначення у своєму рішенні про можливість додаткового нарахування пені та відсотків річних.

У свою чергу суд не вважає за необхідне зазначати в рішенні в цій справі про нарахування 30% річних на суму основного боргу до моменту його виконання, з огляду на специфічний порядок нарахування, визначений п. 4.2 Договору банківської гарантії, який передбачає нарахування відсотків річних у день фактичного повернення/відшкодування принципалом у повному обсязі грошових коштів, сплачених банком за гарантією.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають заборгованість у розмірі 115455,51 грн, пеня в розмірі 574,12 грн та 30% річних у розмірі 2744,43 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 386,15 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 36,25 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" (Україна, 02222, м. Київ, вул. Сабурова, буд. 1, кв. 230; ідентифікаційний код: 37414959) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (Україна, 04071, м. Київ, вул. Введенська, буд. 29/58; ідентифікаційний код: 39849797) заборгованість у розмірі 115455 (сто п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 51 коп., пеню в розмірі 574 (п`ятсот сімдесят чотири) грн 12 коп., 30% річних у розмірі 2744 (дві тисячі сімсот сорок чотири) грн 43 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2386 (дві тисячі триста вісімдесят шість) грн 15 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 36,25 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.04.2025

Суддя О.В. Нечай