ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Справа № 910/12787/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Коломієць І.С.;

відповідача - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 (повне рішення складене 13.12.2024)

у справі №910/12787/24 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімтехнолоджі»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн»

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохімтехнолоджі» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 9776263,47 грн, з яких: 8920509,38 грн - основний борг, 595682,29 грн - пеня, 68732,57 грн - 3% річних та 191339,23 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки товарів №240118/1 від 18.01.2024 не в повному обсязі поставив позивачу товар, вартість якого була оплачена шляхом попередньої оплати, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» попередню оплату у розмірі 8920509,38 грн, а також нараховані пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 відкрито провадження у справі №910/12787/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 (повне рішення складене 13.12.2024) у справі №910/12787/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімтехнолоджі» задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» на користь позивача 8920509,38 грн основного боргу, 417835,36 грн пені та 20473,30 грн 3% річних, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені у розмірі 417835,30 грн та ухвали в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Відповідач посилається на незастосування судом першої інстанції з власної ініціативи положень ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під час розгляду позовної вимоги про стягненні пені. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано ступінь виконання зобов`язання боржником, не з`ясовано, чи завдано позивачу збитки простроченням та які саме збитки завдано. Враховуючи поведінку відповідача, який частково надав товар згідно договору та поступово, періодично, у міру надходження грошових коштів сплачував певні суми грошових коштів з метою повернення їх позивачу, скаржник вважає, що його дії не можуть вважатися недобросовісною поведінкою. На даний час фінансове становище відповідача є досить нестабільним з урахуванням загальної економічної ситуації, яка склалась в країні, та високого ступеня інфляційних процесів в економіці. Нарахування штрафних санкцій може призвести до скрутного фінансового становища відповідача, що унеможливить виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем та іншими особами, а тому присуджена до стягнення рішенням суду пеня у розмірі 417835,30 грн не є пропорційною сумі основного боргу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/12787/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/12787/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 20.01.2025 у встановлений процесуальний строк від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/12787/24, призначено її до розгляду на 18.03.2025, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.

12.02.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохімтехнолоджі» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення.

28.02.2025 представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у розгляді іншої справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи №910/12787/24 до 15.04.2025.

07.04.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване участю у розгляді інших справ, а саме №645/5265/20 у Фрунзенському районному суді м. Харкова та №906/313/25 у Господарському суді Житомирської області.

08.04.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімтехнолоджі» надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, яку ухвалою від 09.04.2025 задоволено.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/932/25 від 10.04.2025 у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. з 14.04.2025 у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12787/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 апеляційну скаргу у справі №910/12787/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою від 10.04.2025 справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначене засідання суду 15.04.2025 з`явився представник позивача. Натомість, представники відповідача у судове засідання не з`явилися, хоча Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету.

Присутній представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом ухвалено відмовити у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Тобто, підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

У клопотанні про відкладення зазначено, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» Кирилець М.О. братиме участь в інших судових засіданнях.

Поряд з цим колегія суддів відмічає, що згідно з ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У клопотанні про відкладення не зазначено про неможливість прийняти участь у судовому засідання інших представників відповідача або ж забезпечити самопредставництво юридичної особи у порядку ст. 56 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» не доведено суду неможливості забезпечити участь у судовому засіданні уповноваженого представника, а також факту неможливості розгляду справи без участі скаржника, оскільки свої доводи щодо суті ухваленого рішення скаржник виклав в апеляційній скарзі, вказане клопотання заявлене повторно з тих самих підстав і суд вже відкладав розгляд апеляційної скарги, а явка у призначене судове засідання представників учасників справи обов`язковою не визнавалася.

З огляду на викладене, апеляційний суд не може визнати поважними причини неявки у судове засідання представника відповідача.

Надалі в судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті апеляційної скарги, після чого судом досліджено докази та заслухано виступ представника у судових дебатах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи вбачається, що 18.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохімтехнолоджі» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» (постачальник) укладений договір поставки товарів №240118/1, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність), в погоджені строки на умовах, викладених в договорі та додатках до нього, товари сільськогосподарського призначення, а саме: мінеральні добрива в кількості, якості, асортименті, за ціною та в строки, що визначені в додатках до цього договору, що іменуються далі по тексту товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар в порядку та на умовах, що передбачені в цьому договорі.

Пунктом 1.2 договору узгоджено, що номенклатура (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість партії встановлюються сторонами за погодженням в додатках до цього договору і вказуються в розрахункових документах та/або у вивантажувальних документах (рахунках-фактурах, видаткових накладних тощо) на товар.

Згідно з п. 1.3 договору товар поставляється партіями. Під партією сторони розуміють кількість товару, що вказана в одному додатку до цього договору. Загальна кількість товару, що поставляється покупцю за цим договором, визначається сукупною кількістю всього товару, що зазначений у всіх видаткових накладних або актах приймання-передачі товару, складених сторонами на виконання зобов`язань за цим договором.

Вартість кожної окремої партії товару визначається сторонами у відповідних додатках на кожну окрему партію товару. Загальна вартість товару, що постачається за даним договором (загальна сума договору), визначається шляхом складання вартості всього товару, поставленого за цим договором (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 1.5 договору сторони в письмовій формі у відповідних додатках до узгоджують найменування товару, одиниці виміру, кількість товару, ціну за одиницю товару без ПДВ, загальну вартість партії товару без ПДВ, суму ПДВ (20%), загальну вартість партії товару з ПДВ (20%), грошовий валютний еквівалент ціни за одиницю товару та загальної вартості партії товару, умови поставки (відвантаження) товару відповідно до ІНКОТЕРМС-2010, місце поставки, умови щодо транспорту, умови, за наявності яких здійснюється відвантаження товару, строки оплати погодженої за додатком партії товару, інші умови.

Кількість товару, що поставляється за цим договором, визначається сторонами в додатках до цього договору, складених та підписаних обома сторонами. Фактична кількість і вартість тієї або іншої партії товару вказується в видаткових документах на товар (видаткові накладні та/або акти прийому-передачі товару) (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 укладеного правочину товар поставляється погодженими партіями, згідно з додатками, укладеними сторонами відповідно до цього договору. Оформлені належним чином додатки є невід`ємною частиною цього договору.

Зобов`язання постачальника по поставці товару в рамках договору виникає після підписання сторонами відповідного додатку до договору та отримання від покупця попередньої оплати в порядку та у строки, визначені в додатках до договору (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 4.6 договору зобов`язання постачальника щодо поставки партії товару вважаються виконаними і право власності на партію товару переходять від постачальника до покупця з моменту передачі товару покупцеві при умові виконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару на умовах попередньої оплати (п. 7.1 договору).

Поставка товару підтверджується видатковими документами на товар (видатковими накладними та/чи актами приймання-передачі), які підписані уповноваженими представниками обох сторін. Обов`язок по складанню видаткових накладних та/чи актів приймання-передачі товару покладається на постачальника. Документи оформляються згідно з порядком, вказаним у розділі 6 договору (п. 4.9 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору ціна за одиницю товару в гривні та, відповідно, загальна ціна партії товару встановлюється сторонами в додатках до договору.

Орієнтовна загальна сума договору на момент укладення становить до 120000000,00 грн, в тому числі ПДВ 20000000,00 грн (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 5.3 договору загальна вартість товару, що постачається за даним договором (загальна вартість договору), визначається шляхом складання вартості всього товару, поставленого за договором.

У п. 6.8 укладеного правочину сторонами погоджено, що за результатами поставки товару сторони підписують видаткову накладну або акти прийому-передачі товару, які складаються постачальником. Видаткові накладні або акти прийому-передачі товару формуються на підставі даних про кількість товару, зазначених в залізничних накладних, товаротранспортних накладних тощо, відповідно до обраного базису поставки товару. Датою підписання видаткових накладних або актів прийому-передачі товару є дата, вказана у зазначених документах (у видаткових накладних та/або в актах приймання-передачі товару).

Відповідно до п. 7.1 договору покупець зобов`язується оплатити товар прямим банківським переказом на умовах 100% попередньої оплати повної вартості партії товару (якщо інше не передбачене сторонами в додатках до даного договору), у тому числі ПДВ, яка зазначена у додатку до цього договору або в рахунках на кожну окрему партію товару. Строки оплати певної партії товару зазначаються сторонами у відповідному додатку до договору.

Згідно з п. 8.4 договору за порушення строків поставки товару з вини постачальника, постачальник зобов`язується сплатити на вимогу покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, за кожен день прострочення строків поставки товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє по 31.12.2024, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, передбачених договором і додатками до нього, якщо їх виконання розпочалося чи повинно було розпочатись до закінчення дії договору (п. 11.1 договору).

20.06.2024 між сторонами укладений додаток №4 до договору поставки товарів №240118/1 від 18.01.2024, яким сторони погодили умови поставки наступної партії товару: гранульована сечовина (карбамід) марки В кількістю 500,000 тонн, загальною вартістю 9500010,00 грн.

У п. 7 додатку №4 від 20.06.2024 визначено, що відвантаження партії товару покупцю здійснюється тільки після надходження на поточний банківський рахунок постачальника, зазначений в договорі, 100% попередньої оплати загальної вартості партії товару за цим додатком. Строк оплати: до 21.06.2024.

Відповідно до п. 8 додатку №4 терміни поставки товару: до 15.07.2024.

На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату №240620-2 від 20.06.2024 на суму 9500010,00 грн позивач 20.06.2024 сплатив відповідачу грошові кошти (попередню оплату) в сумі 9500010,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2802 від 20.06.2024.

Як убачається з матеріалів справи, лише 03.08.2024 відповідач поставив позивачу частину товару на суму 427500,46 грн.

Позивачем надано до матеріалів справи копію листа вих. №23-08/24-03 від 23.08.2024, адресованого відповідачу, про повернення суми попередньої оплати у розмірі 9072509,54 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 17.09.2024 відповідач повернув позивачу частину попередньої оплати в сумі 152000,16 грн.

Доказів повернення грошових коштів у сумі 8920509,38 грн станом на дату розгляду справи відповідачем суду не надано.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою №01-0110 від 01.10.2024 про повернення залишку авансу в сумі 8920509,38 грн та сплату пені в сумі 500627,69 грн у семиденний строк з дати отримання претензії. Дана претензія залишилася без відповіді.

Вказані обставини у їх сукупності стали підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» попередньої оплати в сумі 8920509,38 грн, а також нарахованих 595682,29 грн пені, 68732,57 грн 3% річних та 191339,23 грн інфляційних втрат.

Відповідач жодних заперечень проти позову до суду першої інстанції не подав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:

- обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» з повернення суми попередньої оплати у розмірі 8920509,38 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростований, у зв`язку з чим позовні вимоги в часині стягнення суми попередньої оплати у розмірі 8920509,38 грн підлягають задоволенню в повному обсязі;

- оскільки відповідач повинен був поставити товар на суму 9500010,00 грн у строк до 15.07.2024, прострочення з виконання вказаного обов`язку виникло з 16.07.2024;

- так як матеріали справи не містять доказів того, що відповідач отримав від позивача лист вих. №23-08/24-03 від 23.08.2024 в будь-яку іншу дату, ніж 17.09.2024, то обґрунтованим для нарахування пені за прострочення поставки товару є період з 16.07.2024 до 17.09.2024. Оскільки розрахунок пені, виконаний позивачем, є необґрунтованим, судом здійснено власний розрахунок пені та визначено її у розмірі 417835,36 грн, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню;

- у відповідача припинився обов`язок поставити товар у зв`язку з отриманням від позивача листа про повернення суми попередньої оплати та одночасно виник обов`язок з повернення суми попередньої оплати, з огляду на що обґрунтованим для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є період з 18.09.2024 до 15.10.2024 в межах заявлених позовних вимог. Обґрунтованим розміром 3% річних є 20473,30 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в наведеній частині підлягають задоволенню у вказаному розмірі;

- позивач нарахував інфляційні втрати за серпень-вересень 2024 року, водночас, за період з 18.09.2024 по 15.10.2024 інфляційні втрати становлять нуль, а тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 191339,23 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» оскаржує рішення суду першої інстанції у даній справі лише в частині задоволення позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 417835,36 грн.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 переглядається апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як було зазначено вище, у поданій апеляційній скарзі відповідач посилається на незастосування судом першої інстанції з власної ініціативи положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України під час розгляду позовної вимоги про стягненні пені. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано ступінь виконання зобов`язання боржником, не з`ясовано, чи завдано позивачу збитки простроченням та які саме збитки завдано. Враховуючи поведінку відповідача, який частково надав товар згідно договору та поступово, періодично, у міру надходження грошових коштів сплачував певні суми грошових коштів з метою повернення їх позивачу, скаржник вважає, що його дії не можуть вважатися недобросовісною поведінкою. На даний час фінансове становище відповідача є досить нестабільним з урахуванням загальної економічної ситуації, яка склалась в країні, та високого ступеня інфляційних процесів в економіці. Нарахування штрафних санкцій може призвести до скрутного фінансового становища відповідача, що унеможливить виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем та іншими особами, а тому присуджена до стягнення рішенням суду пеня у розмірі 417835,30 грн не є пропорційною сумі основного боргу.

Однак, апеляційний суд вважає необґрунтованими наведені доводи скаржника з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями ст. ст. 525 та 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» з повернення суми попередньої оплати у розмірі 8920509,38 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем не був спростований та останній не заперечує щодо наявності факту порушення взятого на себе зобов`язання з поставки товару, що в подальшому трансформувалося у зобов`язання з повернення коштів попередньої оплати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Відповідно до п. 8.4 укладеного між сторонами договору за порушення строків поставки товару з вини постачальника, постачальник зобов`язується сплатити на вимогу покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, за кожен день прострочення строків поставки товару.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач повинен був поставити позивачу товар на суму 9500010,00 грн у строк до 15.07.2024, отже прострочення з виконання вказаного обов`язку виникло з 16.07.2024.

Крім того, як встановлено судом, оскільки відповідач не поставив у встановлений строк товар, позивач звернувся до нього з листом вих. №23-08/24-03 від 23.08.2024 про повернення суми попередньої оплати у розмірі 9072509,54 грн. Доказів надсилання вказаного листа позивачем суду не надано, так само як і не надано доказів отримання у будь-який спосіб (електронною поштою, факсом, поштовим відправленням, тощо) вказаного листа. Про такі обставини позивач також не повідомив у своїх заявах по суті спору.

Водночас, відповідно до платіжної інструкції від 17.09.2024 відповідач повернув позивачу частину попередньої оплати в сумі 152000,16 грн та у призначенні платежу здійснив посилання на лист вих. №23-08/24-03 від 23.08.2024.

Отже, в будь-якому випадку станом на 17.09.2024 відповідач отримав лист вих. №23-08/24-03 від 23.08.2024 про повернення суми попередньої оплати.

Покупець має право на односторонню відмову від договору купівлі-продажу, зокрема, у випадку здійснення покупцем попередньої оплати та непередання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки. У такому випадку покупець має право на повернення попередньої оплати, водночас, з моменту відмови покупця від договору та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється. Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору купівлі-продажу та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку продавця поставити погоджений товар.

Таким чином, оскільки позивач реалізував своє право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати, то в останнього припинився обов`язок поставити товар і виник обов`язок повернути покупцю попередню оплату.

Одночасно вказані два обов`язки існувати не можуть.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач отримав від позивача лист вих. №23-08/24-03 від 23.08.2024 в будь-яку іншу дату, ніж 17.09.2024, то обґрунтованим для нарахування пені за прострочення поставки відповідачем товару є період з 16.07.2024 до 17.09.2024.

Як наслідок, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені за прострочення відповідачем поставки товару та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені є 417835,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного ступеню прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 17.05.2018 у справі №910/6046/16 та 27.02.2019 у справі №910/9765/18).

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 також зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи позовну вимогу про стягнення пені, у суду першої інстанції не було підстав для зменшення з власної ініціативи її розміру.

Так, слід зазначити, що сума пені (417835,30 грн) у даній справі у 21,3 рази менша за суму порушеного зобов`язання (8920509,38 грн). Отже, такий розмір пені не можна вважати надмірним. Стягнення пені, яка у 21,3 рази менша за суму порушеного зобов`язання, не можна вважати необґрунтованим збагаченням позивача, а вказане навпаки свідчить про розумний і співмірний розмір пені за неналежне виконання відповідачем умов договору.

При цьому, поведінка відповідача не може вважатися добросовісною, як стверджує останній, оскільки:

- прострочення поставки товару відбулося без жодних поважних причин та пояснень з боку відповідача;

- часткова поставка товару відбулася обсягом лише 22,5 тонн відповідно до видаткової накладної від 03.08.2024 замість замовлених та оплачених 500 тонн, тобто в 22,2 рази менше;

- відповідач добровільно повернув сплачений аванс в сумі лише 152000,16 грн, що у 59,7 разів менше від розміру боргу (9072509,54 грн) станом на момент повернення.

Колегія суддів також зауважує на тому, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі №910/15484/17, пославшись на ст. ст. 42 та 44 ГК України, вказала, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Окрім цього, відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №910/3015/23, при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховані, а які відхилені. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20.

Так, ст. 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З урахуванням усього вищезазначеного, беручи до уваги наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені та обґрунтовано не застосував до спірних правовідносин положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги відповідача апеляційним судом відхиляються.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 у справі №910/12787/24 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 у справі №910/12787/24 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнекс Солюшн».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 23.04.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко