РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025Справа № 910/16162/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Манбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріновейл ЛТД"

про стягнення грошових коштів,

Суддя Котков О.В.

без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Манбуд" (далі - ТОВ "Манбуд", позивач) надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріновейл ЛТД" (далі - ТОВ "Ріновейл ЛТД", відповідач) про стягнення 33 633,21 грн., з них: основного боргу - 29 460,07 грн., 3% річних - 1063,12 грн. та інфляційних втрат - 3 110,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, укладеним у спрощений спосіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16162/24, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

15.01.2025 від ТОВ "Ріновейл ЛТД" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що директор ТОВ "Ріновейл ЛТД" Червоний О.В. не підписував акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 25 від 27.09.2023 року на суму 51 000,00 грн., не проставляв на ньому печатку підприємства, а також не надавав іншим особам доручення на вчинення таких дій. За наведених обставин, відповідач просить призначити у справі почеркознавчу та технічну експертизу. Також у відзиві на позов відповідачем були сформовані запитання для позивача у порядку ст. 90 ГПК України.

21.01.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив суд позов задовольнити та зазначав, що заперечує проти тверджень відповідача, викладених у поданому відзиві, вважав їх необгрунтованими, а 24.01.2025 - відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив позивача, у яких відповідач наполягав на своїй позиції.

15.01.2025 від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просив суд призначити почеркознавчу та технічну експертизу у справі, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що відповідач не визнає позовних вимог у повному обсязі, оскільки директор ТОВ "Ріновейл ЛТД" Червоний О.В. не підписував долучений до позовної заяви акт № 25 від 27.09.2023 року на суму 51 000,00 грн., не проставляв на ньому печатку підприємства, а також не надавав іншим особам доручення на вчинення таких дій, а для з`ясування вказаних обставин необхідні спеціальні знання. Відповідач не має можливості самостійно замовити проведення експертизи через відсутність у нього оригіналу вказаного акту. Розглянувши вказане клопотання, суд відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, за приписами ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною першою ст. 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (частина друга та третя п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

За змістом ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 ГПК України).

Слід зауважити, що висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (ст. 104 ГПК України).

Приймаючи до уваги вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення почеркознавчої та технічної експертизи з підстав необґрунтованості, а також, що відповідачем не надано належних доказів щодо заволодіння печаткою ТОВ "Ріновейл ЛТД" третіми особами без його згоди.

Також відповідачем були заявлене клопотання про об`єднання даної справи № 910/16162/24 та справи № 910/14291/24 в одне провадження на підставі ст. 173 ГПК України, розглянувши яке, суд відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Статтею 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Однак, у своєму клопотанні відповідач просить об`єднати в одне провадження дві окремі господарські справи за позовами ТОВ "Манбуд" до ТОВ "Ріновейл ЛТД", а саме - № 910/16162/24 та № 910/14291/24, що знаходяться у провадженні Господарського суду міста Києва.

При цьому слід зазначити, що предметом розгляду даної справи № 910/16162/24 є стягнення з ТОВ "Ріновейл ЛТД" заборгованості за актом № 25 від 27.09.2023, а справи № 910/14291/24 - заборгованості за договором надання послуг техніки № 02/10/2023-425 від 02.10.2023.

Отже, предмети спору вказаних справ є різними, які виникли на підставі різних господарських правочинів, самі справи не пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, а вимоги, що розглядаються у справах № 910/16162/24 та № 910/14291/24, не є основною та похідною одна від одної (виникли з різних акту та договору), отже, об`єднання цих справ в одне провадження неможливе.

З урахуванням викладеного суд вважає, що підстави для об`єднання справ № 910/16162/24 та № 910/14291/24 в одне провадження відсутні, а клопотання ТОВ "Ріновейл ЛТД" задоволенню не підлягає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 було витребувано у ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві інформацію про включення ТОВ "Ріновейл ЛТД" до податкового кредиту з податку на додану вартість та відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість за 2023 рік сум ПДВ за господарськими операціями з ТОВ "Манбуд" згідно з актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 25 від 27.09.2023 року на суму 51 000,00 грн.

04.02.2025 від Головного управління ДПС у м. Києві надійшла відповідь на ухвалу від 23.01.2025 відповідно до якої ДПС у м. Києві повідомило про неможливість надання інформації, яка витребовувалась судом.

Також ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 відвід судді Коткова О.В. визнано необґрунтованим, а ухвалою суду від 18.04.2025 у задоволенні заяви ТОВ "Ріновейл ЛТД" про відвід було відмовлено.

Так, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив та інші заяви по суті справи, а також додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2023 між ТОВ "Манбуд" (виконавець) в особі директора Тимошек Д.М. та ТОВ "Ріновейл Лтд" (замовник) в особі директора Червоного О.В. було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 25, згідно з умовами якого виконавцем виконані наступні роботи (надані такі послуги): послуга автокрана КАМАЗ в кількості 34 маш.год. на загальну суму 51 000,00 грн. У цьому ж акті вказано, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконаних робіт (наданих послуг) не має.

27.09.2023 ТОВ "Манбуд" було виставлено рахунок на оплату № 19 за вказані послуги у сумі 51 000,00 грн.

У подальшому, 31.01.2024, враховуючи наявність зустрічних однорідних грошових вимог, що виникли у сторін на підставі рахунку на оплату № 19 від 27.09.2023, а також договору № 2/09/2023 від 22.09.2023, позивач (із цим погодився відповідач) здійснив зарахування зустрічних однорідних грошових вимог між ТОВ "Манбуд" та ТОВ "Ріновейл Лтд" на суму 21 539,93 грн. (протокол № 1 погашення заборгованості від 31.01.2024).

Як зазначає позивач, він свої зобов`язання стосовно надання послуг виконав в повному обсязі, проте відповідач, всупереч досягнутим домовленостям не здійснив оплату у повному обсязі наданих послуг, у зв`язку з чим у відповідача (враховуючи зарахування зустрічних однорідних вимог) виникла заборгованість у розмірі 29 460,07 грн. (51 000,00 грн. - 21 539,93 грн.).

29.07.2024 та 12.11.2024 ТОВ "Манбуд" зверталось до відповідача з вимогами сплатити заборгованість у сумі 29 460,07 грн. згідно з актом здачі-прийняття робіт № 25 від 27.09.2023 року. Вказані вимоги були залишені без відповіді та задоволення.

Оскільки вимоги позивача були залишені відповідачем без відповіді та належного виконання, заборгованість по оплаті наданих позивачем послуг відповідачем здійснена не була, вказане стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша ст. 639 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина друга ст. 640 ЦК України).

За приписами частини першої ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частини першої ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина друга ст. 642 ЦК України).

Схвалення правочину може відбутися як і в формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відповідачеві послуги автокрана КАМАЗ в кількості 34 маш.год. на загальну суму 51 000,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 25 від 27.09.2023, підписаним ТОВ "Манбуд", як виконавцем, в особі директора Тимошек Д.М., та ТОВ "Ріновейл ЛТД", як замовником, в особі директора Червоного О.В., та скріпленим їх печатками. У подальшому, позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату № 19 від 27.09.2023 на суму 51 000,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що директор ТОВ "Ріновейл ЛТД" Червоний О. В. не підписував акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 25 від 27.09.2023 на суму 51 000,00 грн. та не проставляв на ньому печатку підприємства, а також не надавав іншим особам доручення на вчинення таких дій.

Суд зазначає, що використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим; виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру (ст. 58 -1 ГК України).

Верховний Суд у постановах від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16 вказував, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи збігається така особа з відповідачем у даній справі) Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.07.2024 у справі № 911/2502/22.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про те, що відповідач звертався до правоохоронних органів з заявою про втрату, підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч його волі печатки, належної ТОВ "Ріновейл ЛТД". Докази, що у товаристві з цього приводу проводилось службове розслідування, матеріали справи також не містять.

З огляду на наведене, у суду відсутні підстави вважати, що у даному випадку печатка використовувалася проти волі ТОВ "Ріновейл ЛТД", а акт № 25 від 27.09.2023 підписаний з боку відповідача іншою особою, ніж вказаною в ньому.

Отже, суд доходить до висновку, що сторонами було погоджено вид послуги, її вартість та кількість послуги, відтак, досягнуто згоди щодо істотних умов договору надання послуг, а тому права та обов`язки сторін визначаються, зокрема положеннями глави 63 ЦК України.

Відповідно до частини першої та другої ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною першою ст. 903 ЦК України перебачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначалось вище, надання позивачем послуг автокрана КАМАЗ в кількості 34 маш.год. на загальну суму 51 000,00 грн. підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 25 від 27.09.2023, підписаним без зауважень ТОВ "Манбуд", як виконавцем, в особі директора Тимошек Д.М. та ТОВ "Ріновейл ЛТД", як замовником, в особі директора Червоного О.В. та скріпленим печатками товариств.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Пунктом 1.2 та 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній на момент підписання акту здачі-приймання робіт (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Частиною другою ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що кореспондується з п. 2.3. Положення № 88, передбачено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, зокрема: посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (п. 2.4. Положення № 88).

Верховний Суд у справі № 908/771/19 дійшов висновку, що акт здавання-прийняття робіт (послуг) є тим первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на підставі якого виникає обов`язок сплати. Суд касаційної інстанції, застосовуючи ст. 530 ЦК України, зазначив, що саме з часу їх отримання і підписання має відраховуватися строк, визначений у договорі.

Враховуючи вищевикладене, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 25 від 27.09.2023 на суму 51 000,00 грн. відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у ньому відсутні, відтак, суд приймає вказаний акт як належний доказ на підтвердження надання позивачем обумовлених сторонами послуг та їх прийняття відповідачем.

Крім того, на підтвердження реальності господарської операції щодо надання відповідачеві послуг на суму 51 000,00 грн. позивачем надано податкову накладну № 37 від 27.09.2023 щодо оплати суми податку на додану вартість на користь відповідача за послуги автокрана КАМАЗ в кількості 34 маш.год. у загальній сумі 51 000,00 грн. з ПДВ, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відміткою "зареєстровано в ЄРПН" та квитанцією про прийняття документу Державною податковою службою України, копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивач зазначав, що факт прийняття відповідачем податкової накладної та формування податкового кредиту свідчить про отримання відповідачем послуг, а відповідачем не надано доказів того, що він звертався до податкового органу з відповідною заявою про неправильність реєстрації вказаної податкової накладної тощо.

Разом з тим, з наведеного вбачається лише виконання позивачем своїх податкових зобов`язань відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, яким на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Доказів на підтвердження факту прийняття відповідачем вказаної податкової накладної та формування (використання) податкового кредиту за спірними зобов`язаннями в матеріалах справи відсутні.

Верховний Суд у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 зазначив, що податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте, не може бути єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару (надання послуг) та їх прийняття.

Приймаючи до уваги вищевикладене, матеріалами справи підтверджується надання позивачем послуг автокрана КАМАЗ в кількості 34 маш.год. на загальну суму 51 000,00 грн., а відповідачем належними доказами не спростовано їх прийняття.

Вказане підтверджується також протоколом погашення взаємної заборгованості № 1 від 31.01.2024, підписаним обома сторонами, про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 21 539,93 грн., зокрема, згідно рахунка № 19 від 27.09.2023.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості послуг відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Ріновейл Лтд" заборгованості в сумі 29 460,07 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення матеріальних втрат у вигляді 3 % річних у сумі 1 063,12 грн. за період з 29.08.2023 по 10.12.2024 та інфляційних втрат у сумі 3 110,02 грн. з жовтня 2023 по жовтень 2024, то суд враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 ЦК України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто нарахування 3 % річних та інфляційної складової боргу за порушення грошового зобов`язання є правомірним. Перевіривши розрахунок позивача щодо заявлених матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 1 063,12 грн. та інфляційні втрати у сумі 3 110,02 грн., тобто у сумах, як просив позивач.

Отже, позов ТОВ "Манбуд" підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу, про які він зазначав у прохальній частині позову та які він просив покласти на відповідача, суд встановив, що доказів понесення таких витрат, окрім договору про надання правової допомоги від 18.11.2024, матеріали справи не містять, а тому вказана вимога позивача залишається без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріновейл ЛТД" (04074, м. Київ, вул. Сокальська, буд. 4; ідентифікаційний код 41142945) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Манбуд" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Мала Олександрівка, вул. Гагаріна, буд. 14-А; ідентифікаційний код 38636228) основний борг у сумі 29 460 (двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят) грн. 07 коп., 3% річних у розмірі 1 063 (одна тисяча шістдесят три) грн. 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 110 (три тисячі сто десять) грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Котков