ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. Справа№ 911/2782/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у письмову провадженні, без виклику сторін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП"

на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024

у справі №911/2782/24 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП"

про стягнення пені в сумі 134 202,34 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року Військова частини НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" (далі - відповідач) про стягнення пені у розмірі 134 202,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про закупівлю товару №26 від 08.11.2022, а саме відповідач поставив позивачу товар із порушенням передбачених умовами договору строків.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.12.2024 у справі №911/2782/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню у розмірі 115 118,22 грн та 2 077,92 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд зазначив, що відповідач поставив позивачу товар згідно з видатковими накладними №7 від 21.12.2022, на суму 3 694 113,12 грн та №10 від 28.12.2022, на суму 15 390 000,00 грн, із порушенням строків, встановлених умовами договору. Відповідно до п. 5.3. договору, зокрема, поставка товару здійснюється в строк до 20.12.2022.

Враховуючи, що відповідач прострочив поставку товару, суд дійшов висновку про стягнення з останнього на користь позивача відповідно до вимог ст. ст. 230, 231 Господарського кодексу України, ст. 611 Цивільного кодексу України пені. Так, суд зазначив, що розмір пені: відповідно до видаткової накладної №7 від 21.12.2022, враховуючи суму боргу у розмірі 3 694 113,12 грн та період заборгованості з 21.12.2022 до 22.12.2022, що складає 2 дні (оскільки позивач отримав товар 23.12.2022), становить 7 388,22 грн; відповідно до видаткової накладної №10 від 28.12.2022, враховуючи суму боргу в розмірі 15 390 000,00 грн та період заборгованості з 21.12.2022 до 27.12.2022, що складає 7 днів, становить 107 730,00 грн, разом розмір пені складає 115 118,22 грн.

У решті позову суд відмовив, оскільки день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, адже не є днем прострочення виконання зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.12.2024 у справі №911/2782/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за твердженням апелянта, на видатковій накладній №7 від 21.12.202, яка надана до суду міститься відмітка позивача «Бухгалтерський облік проведено 21.12.2022», тобто вказане підтверджує факт отримання товару не 23 грудня, як це вказано судом, а 21.12.2022, що спростовує висновок суду про затримку поставки товару на 2 дні.

Крім того, апелянт зауважив, що сторони при укладанні договору визначили, що військова агресія зі сторони Російської Федерації є форс-мажорною обставиною, яка впливає на можливість виконання даного договору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Військова частина НОМЕР_1 у своєму відзиві, наданому до суду 03.02.2025, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Також позивач зауважує, що при узгодженому позивачем та відповідачем граничному строку поставки товару до 20.12.2022, поставка товару за видатковими накладними №7 від 21.12.2022 та №10 від 28.12.2022 відбулася з простроченням, що стало підставою для звернення Військової частини НОМЕР_1 до Господарського суду Київської області з позовною заявою про стягнення з відповідача штрафних санкцій (пені) за просточення строку поставки товару.

Крім того, за твердженням позивача дата відображення операції з поставки в бухгалтерському обліку може не співпадати з датою поставки товару, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

При цьому, позивач вказав, що під час розгляду судової справи №911/2782/24 відповідачем не було надано сертифікат Торгово-промислової палати України за його зверненням про наявність форс-мажорних обставин, які перешкоджали належному виконанню ним обов`язків за договором про закупівлю. Не було надано також будь-яких інших доказів, які б підтверджували форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 апеляційну скаргу Товариства обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024 у справі №911/2782/24 залишено без руху.

20.01.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" надійшла заява про усунення недоліків та подано до суду докази сплати судового збору у розмірі у розмірі 3 633,60 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024 у справі № 911/2782/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №911/2782/24 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.11.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" (продавець) укладений договір про закупівлю товару №26 (далі - договір), відповідно до умов якого, відповідач зобов`язувався поставити позивачу товар, зазначений у специфікації (додаток 1 до договору), а позивач зобов`язувався товар прийняти і оплатити.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування товару: куртка костюма утеплювача (фліс) ТУ 14.1-108-00034022:2016 та комплекти зимові (куртку вітроволгозахисну зимові (КВВЗ) ТУ 14.1-134-16 (зі сповіщенням про зміни №5), штани вітровологозахисні зимові (ШВВЗ) ТУ 14.1-135-16 (з повідомленням про зміни №4), код ДК 021:2015» 18110000-3 - формений одяг (форма (комплект : штани та куртка зимова з водовідштовхуючим покриттям).

Згідно з п. 1.3. договору, кількість, ціна за одиницю товару зазначається у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1).

Розрахунки за товар здійснюються після фактичної поставки товару (на підставі видаткової накладної) кожної партії протягом 10 (десяти) робочих днів (п. 3.5. договору).

Пунктом 5.3. договору встановлено, що поставка товару здійснюється до 20.11.2022. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від подальшого повного виконання зобов`язань за даним договором.

Відповідно до п. 5.7. договору приймання-передача товару по кількості, якості та асортименту, згідно умов даного договору, відбувається відповідно до накладної, яка підписується працівниками позивача та відповідача, що мають повноваження та відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень для виявлення можливих недоліків товару в момент передачі.

Згідно з п. 5.8. договору, право власності на товар та ризик випадкової його загибелі переходить до позивача з моменту приймання товару позивачем за видатковою накладною.

Сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання є наслідком обставин нездоланної сили, що не залежить від волі сторін. Сторона, що зазнала обставини нездоланної сили, зобов`язана повідомити про це іншу сторону протягом 3 днів з моменту настання обставин нездоланої сили (п.п. 7.1, 7.3 договору).

Згідно із п. 7.4. договору сторони підтверджують та повністю усвідомлюють можливі затримки виробництва товару та оплати за товар через військову агресію Російської Федерації проти України, що є дією форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до п. 10.1. договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до « 20» листопада 2022 року (включно), якщо інше не встановлено договором, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

09.11.2022 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору про закупівлю товару №26 від 08.11.2022 (далі - додаткова угода №1), відповідно до умов якої, сторонами були внесені зміни, зокрема, до п. 5.3. договору, та він викладений в наступній редакції: «Поставка товару здійснюється до 20.12.2022. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від подальшого повного виконання зобов`язань за даним договором».

Також, згідно з додатковою угодою №1, внесені зміни до п. 10.1. договору та він викладений у наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до « 31» грудня 2022 року (включно), якщо інше не встановлено договором, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором».

Додатком 1 до договору №26 від 08.11.2022 року є специфікація №1 (далі - специфікація №1), відповідно до якої, відповідач зобов`язувався поставити куртки костюма утеплювача (фліс) ТУ 14.1-108- 00034022:2016, а також комплекти зимові (куртку вітровологозахисну зимову (КВВЗ) ТУ 14.1-134-16 (зі сповіщенням про зміни №5) та штани вітровологозахисні зимові (ШВВЗ) ТУ 14.1-135-16 (з повідомленням про зміни №4)), а позивач зобов`язувався прийняти товар зазначений в цій специфікації на загальну суму 25 136 038,02 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач поставив позивачу товар на суму 25 136 038,02 грн, що підтверджується видатковими накладними: №5 від 12.12.2022, на суму 3 771 924,90 грн; №6 від 13.12.2022, на суму 2 280 000,00 грн; №7 від 21.12.2022, на суму 3 694 113,12 грн; №10 від 28.12.2022, на суму 15 390 000,00 грн, (копії наявні в матеріалах справи).

Так, за твердженням позивача, відповідач поставив позивачу товар згідно з видатковими накладними №7 від 21.12.2022, на суму 3 694 113,12 грн та №10 від 28.12.2022, на суму 15 390 000,00 грн, із порушенням строків, встановлених умовами договору.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію №1661/11432 від 15.07.2024, в якій просив сплатити 134 202,34 грн пені, яка була отримана відповідачем 23.07.2024 року, що підтверджується накладною та описом вкладення в цінний лист. Лист залишився без відповіді, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд визнав договір № 26 про закупівлю товару належною підставою, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Так, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (чинним на час дії договору) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України (чинним на час дії договору) визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, зокрема, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, при узгодженому позивачем та відповідачем строку поставки товару до 20.12.2022, відповідач, у порушення умов договору № 26, поставив позивачу товар згідно з видатковими накладними №7 від 21.12.2022, на суму 3 694 113,12 грн та №10 від 28.12.2022, на суму 15 390 000,00 грн, із порушенням строків, встановлених умовами договору.

Твердження скаржника, що на видатковій накладній №7 від 21.12.2022, яка надана до суду міститься відмітка позивача «в Бухгалтерський облік проведено 21.12.2022», тобто вказане підтверджує факт отримання товару не 23 грудня, як це вказано судом, а 21.12.2022, що спростовує висновок суду про затримку поставки товару на 2 дні, колегія суддів не визнає переконливими доводами, оскільки товар поставлений за видатковою накладною № 7 був фактично отриманий 23.12.2022, що підтверджується підписом уповноваженої особи позивача Пінчука В. на вказаній видатковій накладній із зазначенням в якості підстави для отримання товару довіреність №194 від 23.12.2022, а також витягом з журналу реєстрації довіреностей військової частини НОМЕР_1 (інвентарний №1351), в якій під номером 194 від 23.12.2022 міститься запис про видачу Пінчуку В. відповідної довіреності .

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання позивача викладене у відзиві на апеляційну скаргу, що дата відображення операції з поставки в бухгалтерському обліку може не співпадати з датою поставки товару, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені обставини та додані до справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором в частині надання послуг, проте порушив строки надання цих послуг.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Оскільки відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару, порушивши строки, погоджені сторонами у договорі, що ним під час розгляду справи не спростовано шляхом подання відповідних доказів, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Згідно з п. 6.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (чинним на час дії договору), штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України (чинним на час дії договору) встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Господарський суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 в справі №922/2216/18 та від 05.03.2018 в справі №910/1389/18.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 5.3. договору, зокрема, поставка товару здійснюється до 20.12.2022.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.07.2018 в справі №927/1091/17, день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, адже днем прострочення виконання зобов`язання не є.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог (позивач включив в розрахунок фактичний день поставки товару), а саме: згідно з видатковою накладною №7 від 21.12.2022, враховуючи суму боргу в розмірі 3 694 113,12 грн та період заборгованості з 21.12.2022 до 22.12.2022, що складає 2 дні (оскільки позивач отримав товар 23.12.2022), становить 7 388,22 грн; згідно з видатковою накладною №10 від 28.12.2022, враховуючи суму боргу в розмірі 15 390 000,00 грн та період заборгованості з 21.12.2022 до 27.12.2022, що складає 7 днів, становить 107 730,00 грн, всього в сумі 15 118,22 грн

Разом з цим, апелянт як на підставу неможливості виконання зобов`язань за договором посилається на наявність форс-мажорних обставин, що виникли у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України (чинним на час дії договору) передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 4 статті 219 Господарського кодексу України (чинним на час дії договору) сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.

Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність.

Схожий за змістом висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.

Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

При цьому, суд зазначає, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14,141 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.

Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.

Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 09.05.2025.

Листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін. У разі судового процесу сертифікат ТПП є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами, і лише в їх сукупності на підставі наданих доказів суд приймає рішення.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 .02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 року у справі № 905/55/2). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань, а обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на неможливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання зобов`язання та військовими діями.

Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.

Саме таких висновків дотримується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань відповідача за договором.

При цьому, колегія судів відзначає, що матеріали справи не містять, а апелянтом не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів звернення до позивача у відповідності до п. 7.3 договору.

Відтак, твердження апелянта про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, спростовуються викладеним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024 у справі №911/2782/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024 у справі № 911/2782/24 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 270, 275, 276 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ХІЛ ІКС ГРУП" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024 у справі №911/2782/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024 у справі № 911/2782/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №911/2782/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун