ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Київ

"17" квітня 2025 р. Справа № 911/667/25

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіцентр Квітка»

до Фізичної особи-підприємця Смакоти Наталії Володимирівни

про видачу судового наказу

Суддя Карпечкін Т.П.

Встановив:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Профіцентр Квітка із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Смакоти Наталії Володимирівни 83 525, 68 грн. заборгованості за Договором Поставки № ПК-000004253 від 29 березня 2023 року та суму судового збору у розмірі 242,24 грн.

За наслідками розгляду зазначеної заяви, Господарським судом Київської області видано судовий наказ від 28.02.2025, яким стягнуто з Фізичної особи-підприємця Смакоти Наталії Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Профіцентр Квітка 83 525, 68 грн. заборгованості за Договором Поставки № ПК-000004253 від 29 березня 2023 року та суму судового збору у розмірі 242,24 грн.

Водночас, у заяві про видачу судового наказу заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю Профіцентр Квітка просив стягнути з боржника - Фізичної особи-підприємця Смакоти Наталії Володимирівни витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу в зазначеній частині, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок розгляду вимог у наказному провадженні унормований Розділом ІІ Наказне провадження Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу визначені у ст. 150 ГПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Також, ч. 1 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

Нормами п. 1 ч. 3 ст. 150 та ч. 1 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України передбачено сплату заявником судового збору, що зумовлює наявність підстав для стягнення з боржника, за судовим наказом, витрат на судовий збір.

Пунктом 6 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в судовому наказі зазначаються сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Таким чином, оскільки заява про видачу судового наказу у наказному провадженні відбувається за спрощеною процедурою і не передбачає вирішення спору, за подання такої заяви передбачено лише сплату судового збору у зменшеному розмірі, з огляду на норму 6 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України, у судовому наказі зазначаються сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника, тобто сума судового збору.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, згідно з нормою ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в наказному провадженні не відбувається розгляду справи по суті за участю позивача та відповідача з вирішенням спору по суті, відповідні судові витрати не підлягають розподілу у наказному провадженні.

Крім того, для вирішення питання про відшкодування інших судових витрат, зокрема, на правничу допомогу, процесуальним законодавством визначено процедуру (статтею 126 Господарського процесуального кодексу, яка передбачає змагальність, що не може бути забезпечено в наказному провадженні.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що витрати на правничу допомогу не підлягають розподілу у наказному провадженні.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням статті 150 цього Кодексу; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу (п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до частини 3 статті 152 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст. 13, 126, 147, 148, 150-152, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Профіцентр Квітка» у видачі судового наказу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку і строк встановлені, ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін