ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
"10" квітня 2025 р. Cправа № 902/812/24
Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
про стягнення 98 012,71 євро (4 352 303,39 гривень)
за участю представників:
від позивача адвокат Коломієць О.О., згідно довіреності
від відповідача не з`явився
У провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/812/24 Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" 98 012,71 євро (4 352 303,39 гривень) згідно договору комісії № 101/20-17 від 09.11.2020.
25.03.2025 року Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №902/812/24, яким позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" на користь Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" 3 124 313,37 гривень та 46 867,78 гривень судових витрат зі сплати судового збору.
31.03.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява № б/н від 30.03.2025 (вх. № 01-34/3268/25 від 31.03.2025) про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу у справі № 902/812/25 із доказами на підтвердження цих витрат.
Ухвалою від 02.04.2025 судом призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати у справі №902/812/24 на 10 квітня 2025 р. о 16:00 год.
03.04.2025 до суду від представника відповідача надійшла заява № б/н від 03.04.2025 (вх. № 01-34/3442/25 від 03.04.2025) про розгляд заяви про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу у справі № 902/812/25 за відсутності представника відповідача.
07.04.2025 до суду від позивача надійшли заперечення № б/н від 07.04.2025 (вх. № 01-34/3562/25 від 07.04.2024) у яких останній заперечує проти заявлених до стягнення правничих витрат та просить у задоволенні заяви про стягнення з позивача на користь відповідача 40 000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
На визначену судом дату у судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений ухвалою від 02.04.2025, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа.
Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України учасників справи було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу учасникам справи створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів та неявка представника відповідача у судове засідання не є перешкодою для розгляду поданої заяви, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.
Судом також враховано заяву представника відповідача про розгляд поданої ним заяви за його відсутності.
Представник позивача у судовому засіданні підтримала подані до суду письмові заперечення, надала пояснення щодо підстав для відмови у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, неспівмірності заявлених вимог та у задоволенні заяви відповідача просила відмовити.
За наслідком розгляду заяви у судовому засіданні 10.04.2025 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив час проголошення вступної та резолютивної частин рішення в межах цього судового засідання.
На оголошення вступної та резолютивної частин рішення сторони не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяву відповідача про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 902/812/24, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 3 частини 1, частиною 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з частинами першою та другою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно з нормами частини 3 статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідачем відомостей щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи у заявах по справі не зазначено.
25.03.2025 року Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №902/812/24 відповідно до якого позов задоволено частково.
Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому частиною четвертою статті 116 ГПК України визначено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
До закінчення судових дебатів представник відповідача оголосив усну заяву, що докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Враховуючи наданий заявнику положеннями частини восьмої статті 129 ГПК України п`ятиденний строк на подання відповідних доказів та перебіг процесуального строку відповідно до положень статті 116 ГПК України, останнім днем подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу є 31.03.2025.
Представником відповідача заяву про стягнення судових витрат із доданням доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу сформовано у підсистемі "Електронний суд" 30.03.2025, тобто у межах строків, визначених положеннями статей 116, 129 ГПК України.
У поданій до суду заяві відповідач клопотав стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі у розмірі 40 000,00 гривень.
Розглянувши заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 902/812/24, докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, судом враховане таке.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України.
Відповідно до положень статей 16, 58 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру;
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно із частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
З матеріалів справи вбачається, що згідно ордеру серії АВ № 1150316 від 27.08.2024, виданого адвокатським бюро "Віталія Головчука" представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" у справі № 902/812/24 здійснював адвокат Головчук Віталій Анатолійович.
Відповідачем з дотриманням вимог, передбачених частиною 8 статті 129 ГПК України, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано суду 30.03.2025 докази на підтвердження вказаних витрат разом із заявою № б/н від 30.03.2025 (вх. № 01-34/3268/25 від 31.03.2025), до якої додано договір про надання правничої допомоги № 1ТП від 25.03.2024, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Плазол" (клієнт) та адвокатським бюро "Віталія Головчука" (адвокатське бюро), додаткову угоду № 1ТП-4 від 27.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 1ТП від 25.03.2024, рахунки №1ТП-4 від 16.09.2024 та №1ТП-5 від 12.12.2024, виписку за рахунками, детальний опис №1ТП-4-5 від 28.03.2025 робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.
За умовами пункту 1.1. договору про надання правничої допомоги № 1ТП від 25.03.2024 (далі - договір) адвокатське бюро зобов`язується надати правничу допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 1.2. договору зміст узгодженого сторонами доручення, на виконання якого укладено договір, полягає в надані правничої допомоги клієнту, визначеної в ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 1.3. договору).
Відповідно до пункту 4.1. договору гонорар узгоджується сторонами та зазначається в рахунках на оплату правничої допомоги. Гонорар сплачується клієнтом адвокатському бюро в триденний термін після надання адвокатським бюро клієнту рахунку на оплату правничої допомоги.
Згідно пункту 5.2. договору зміни та доповнення до цього договору можуть вноситися тільки у письмовому вигляді, шляхом укладення додаткової (их) угоди.
27.08.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "Плазол" та адвокатським бюро "Віталія Головчука" укладено додаткову угоду № 1ТП-4 від 27.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 1ТП від 25.03.2024, за змістом пункту 1 якої сторони узгодили зміст доручення з надання адвокатським бюро правничої допомоги клієнту у справі №902/812/24 за позовом акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" про стягнення грошових коштів, що зокрема передбачає: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, збирання та вивчення доказів, складення заяв, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів у судах всіх інстанцій під час здійснення адміністративного судочинства, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
16.09.2024 адвокатським бюро сформовано рахунок №1ТП-4 на оплату правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №1ТП від 25.03.2024 за надані послуги (аванс за представництво інтересів клієнта у Господарському суді Вінницької області по справі №902/812/24 за позовом акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" про стягнення грошових коштів) у розмірі 20 000,00 гривень.
12.12.2024 адвокатським бюро сформовано рахунок №1ТП-5 на оплату правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №1ТП від 25.03.2024 за надані послуги (гонорар за представництво інтересів клієнта у Господарському суді Вінницької області по справі №902/812/24 за позовом акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" про стягнення грошових коштів) у розмірі 20 000,00 гривень.
Згідно наявної у матеріалах справи виписки за рахунками на користь адвокатського бюро здійснено оплату у розмірі 20 000,00 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "гонорар за представництво інтересів клієнта по справі № 902/812/24 згідно договору про надання правничої допомоги №1ТП від 12.12.2024".
У детальному описі №1ТП-4-5 від 28.03.2025 робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом зазначено, що згідно рахунків №1ТП-4 від 16.09.2024 та №1ТП-5 від 12.12.2024 на оплату правничої допомоги розмір гонорару за надання правничої допомоги у Господарському суді Вінницької області по справі №902/812/24 за позовом акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" про стягнення грошових коштів, складає 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. (без ПДВ).
У детальному описі зазначено, що ТОВ "Плазол" сплачено АБ "В. Головчука" гонорар у сумі 40 000 в повному обсязі:25 вересня 2024 року аванс 20 000 грн. 00 коп., згідно рахунку №1ТП-4 від 16.09.2024; 12 грудня 2024 року гонорар 5 000 грн. 00 коп., згідно рахунку №1ТП-5 від 12.12.2024; 13 грудня 2024 року гонорар 15 000 грн. 00 коп., згідно рахунку №1ТП-5 від 12.12.2024.
Відповідно до вимог статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 4-6 статті 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У поданих до суду запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення представник позивача зазначає, що у першій заяві по суті справи (відзиві на позов) ТОВ "Плазол" не заявлено попередній розрахунок сум судових витрат.
Позивачем зазначено, що детальний опис робіт (наданих послуг) №1ТП-4-5 від 28.03.2025, доданий до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, не містить розшифрування тих видів робіт (послуг), які були надані адвокатським бюром "Віталія Головчука", що не дає змогу зрозуміти, яким чином була сформована заявлена сума.
Також позивачем зауваженого щодо необхідності покладення витрат на винну сторону та встановлення судом обставини порушення відповідачем зобов`язань за договором комісії, яку не було спростовано відповідачем під час розгляду справи.
Надаючи оцінку наведеним позивачем доводам та поданим відповідачем доказам щодо понесених правничих витрат судом враховано, що за змістом статті 124 ГПК України, сторона має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.
Відповідний правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 14.02.2019 у справі N 916/24/18, від 21.06.2022 у справі N 908/574/20.
За вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які понесено відповідачем має вирішуватися з урахуванням положень частини 2 статті 124 ГПК України, а саме того, чи подавав відповідач відповідний розрахунок до цього суду.
З аналізу правових висновків, наведених вище слідує, що у контексті спірних правовідносин відповідач мав подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат.
Зазначене положення процесуального закону забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України.
Із матеріалів справи слідує, що відповідачем у заявах по суті справи не було зазначено попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу.
Суд зауважує, що застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.
Зі змісту частини 2 статті 124 ГПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.
З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
Приймаючи до уваги, що після подання відповідачем заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду справи по суті позивач скористався своїм правом на подання відповідних заперечень по суті такої заяви, суд вважає, що за таких обставин принцип змагальності сторін не порушено та неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Щодо доводів позивача про ненадання представником відповідача детального опису робіт суд звертається до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Оцінюючи зміст приписів частини 3 статті 126 ГПК України Велика Палата Верховного Суду у пунктах 140-145 цієї постанови зазначила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
З урахуванням наведених висновків Велика Палата Верховного Суду у справі від 16.11.2022 № 922/1964/21 відступила від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.
У пунктах 146-147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також зазначено, що статтею 126 ГПК України не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, зокрема, у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Зазначена норма є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
У частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, 01.06.2022 року у справі № 914/4/20.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.
У зв`язку із наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статі 129 цього Кодексу.
Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених частиною четвертою статті 129 ГПК України.
Верховним Судом у постанові від 22.12.2022 року у справі №903/643/21 викладено висновок, що суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у ч. 5-7 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (з власної ініціативи), так і в ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (за клопотанням сторони).
Суд погоджується з доводами позивача щодо неспівмірності розміру заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Cудові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу мають бути безпосередньо пов`язаними з розглядом справи.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи суд констатує, що предметом спору у цій справі є вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" 98 012,71 євро (4 352 303,39 гривень) згідно договору комісії № 101/20-17 від 09.11.2020.
За своєю категорією ця справа не є спором значної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми, обмежується аналізом доказів щодо виконання договору комісії, виконання контракту щодо поставки товару, чітко врегульована нормами права, умовами договору і не потребувала великого обсягу юридичної та технічної роботи з урахуванням незмінності правової позиції відповідача впродовж розгляду справи.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 гривень не відповідають критерію розумності їх розміру та не є співмірними зі складністю справи.
З огляду на викладене, виходячи з критеріїв реальності та розумності витрат на правову допомогу, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, зважаючи на правову позицію позивача, викладену у запереченнях на заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених відповідачем до стягнення з позивача з 40 000,00 гривень до 25 000 гривень, у зв`язку з чим у задоволенні заяви відповідача в частині розподілу/стягнення 15 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу cлід відмовити.
Разом з тим, суд не спростовує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює зазначені обставини з точки зору можливості покладення таких витрат у заявленому розмірі на іншу сторону по справі (позивача).
Суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 923/560/17, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 19.07.2022 у справі № 910/6807/21.
Щодо тверджень позивача про покладення витрат на правову допомогу на відповідача з огляду на встановлення судом порушення відповідачем умов договору комісії суд зазначає, що згідно частини 9 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Під час розгляду справи № 902/812/24 судом не встановлено обставин зловживання відповідачем чи його представником процесуальними правами. Рішення суду ухвалено за результатами розгляду справи по суті з огляду на предмет та підстави позову.
Інших підстав для застосування положень частини 9 статті 129 ГПК України під час розподілу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі суд не вбачає.
Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.03.2025 року у справі № 902/812/24 позовні вимоги Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" задоволено частково, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 гривень розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з яких судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17 947,50 гривень покладаються на відповідача, судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 052,50 гривень покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
4. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазол" в частині стягнення з Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" 15 000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
5. Судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 947,50 гривень покласти на відповідача.
6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
8. Примірних додаткового рішення направити сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.
Повне додаткове рішення складено 18.04.2025 року.
Суддя Шамшуріна М.В.
1 - до справи
2,3 - сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.