УХВАЛА

17 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/2779/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» (далі - ТОВ «Регіональна газова компанія», заявник)

про доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕА Електронікс Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія»

про стягнення 5 774 089,93 грн,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Регіональна газова компанія» 02.04.2025 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 скасувати повністю та направити на новий розгляд. У касаційній скарзі зазначено, що додається клопотання про зупинення виконання рішення від 15.07.2024

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2025 у справі №910/2779/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Ємця А.А.

До Верховного Суду, через Електронний суд 10.04.2025 від ТОВ «Регіональна газова компанія» надійшло доповнення до касаційної скарги на судові рішення у справі №910/2779/24 (далі - доповнення від 10.04.2025) у яких просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 та повернути справу на новий розгляд. Крім того, просить поновити строк на касаційне оскарження та надання доповнень до касаційної скарги, та прийняти ці доповнення до розгляду.

Верховний Суд ухвалою від 14.04.2025:

відкрив касаційне провадження у справі №910/2779/24 за касаційною скаргою ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025;

клопотання ТОВ «Регіональна газова компанія» про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 та надання доповнень до касаційної скарги задовольнив. Поновив ТОВ «Регіональна газова компанія» строк на касаційне оскарження та прийняв доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.202 у справі №910/2779/24 до сумісного розгляду з касаційною скаргою ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025;

призначив розгляд касаційної скарги та доповнень до неї у засіданні Верховного Суду Касаційного господарського суду на 13 травня 2025 року о 13:00;

зазначив, що учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу та доповнення до неї до 30 квітня 2025 року до Верховного Суду.

До Верховного Суду, через Електронний суд від ТОВ «Регіональна газова компанія» надійшла сформована в системі «Електронний суд» 11.04.2025 заява та зареєстрована канцелярією суду 14.04.2025, відповідно до якої ТОВ «Регіональна газова компанія» додатково до касаційної скарги, поданої скаржником 02.04.2025 та доповнень від 10.04.2025, вважає за необхідне дещо уточнити та доповнити деякі моменти, вже описані у скарзі та доповненнях до неї та просило:

« 1. Визнати причини пропуску строку на подання доповнень до касаційної скарги поважними та поновити цей строк.

2. Прийняти ці доповнення до касаційної скарги

3. Розглянути як додаткову підставу для касаційного оскарження підпункт 3 частини другої статті 287 ГПК України - неправильне застосування судом норм матеріального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних відносинах, а саме: щодо застосування нової редакції статті 181 ГК у поєднанні з нормами статті 180 ГК, статтями 638, 639, 640, 641, 642, 203, 205, 207, 92 ЦК в частині можливості визнання договорів неукладеними, зокрема, за таких обставин: a) якщо договір повністю виконали обидві сторони;

b) якщо договір частково виконали обидві сторони;

c) якщо договір виконала одна сторона, яка бажає укладення договору та не заперечує проти визнання його укладеним;

d) якщо договір виконала одна сторона, яка заперечує укладення договору та проти визнання його укладеним,

f) якщо договір виконала одна сторона, яка заперечує укладення договору та визнавати його укладеним, оскільки друга сторона намагається примусити до виконання такого договору на тих істотних умовах, про які сторони не погодились;

g) якщо одна сторона чи обидві сторони частково виконали договір, але внаслідок непогодження істотних умов договору, одна з сторін чи обидві сторони не отримають бажаного результату, який вона (вони) мали отримати відповідно до свого волевиявлення на укладення такого договору, або порушується баланс інтересів сторін.

4. Надати правові висновки з питань: - як слід застосовувати нову редакцію статті 181 ГК у поєднанні з нормами статті 180 ГК, статтями 638, 639, 640, 641, 642, 203, 205, 207, 92 ЦК в частині можливості визнання договорів неукладеними, враховуючи наявність чинних правових висновків стосовно застосування статті 181 ГК в редакції, яка діяла до 16.08.2020 та містила частину 8 такого змісту «У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України», викладених у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19), від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 19.12.2020 у справі № 910/16004/20, від 21.12.2023 у справі № 910/11210/22, у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, від 18.03.2015 у справі 914/2846/14, у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 3-502гс15, висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/1, більшість яких виключає визнання договору неукладеним, якщо він повністю або частково виконувався обома сторонами, зокрема, за таких обставин:

a) якщо договір повністю виконали обидві сторони;

b) якщо договір частково виконали обидві сторони;

c) якщо договір виконала одна сторона, яка бажає укладення договору та не заперечує проти визнання його укладеним;

d) якщо договір виконала одна сторона, яка заперечує укладення договору та проти визнання його укладеним,

e) якщо договір виконала одна сторона, яка заперечує укладення договору та визнавати його укладеним, оскільки друга сторона намагається примусити до виконання такого договору на тих істотних умовах, про які сторони не погодились;

f) якщо одна сторона чи обидві сторони частково виконали договір, але внаслідок непогодження істотних умов договору, одна з сторін чи обидві сторони не отримають бажаного результату, який вона (вони) мали отримати відповідно до свого волевиявлення на укладення такого договору, або порушується баланс інтересів сторін;

- чи залежить визнання договору неукладеним від його виду, наприклад, у випадку, коли є об`єктивна різниця при виконанні однією чи обома сторонами договору про надання послуг, які споживаються в процесі їх надання, порівняно з договором поставки, який укладено на майбутнє?

5. Розглянути питання чи можна говорити про необхідність відступлення у нашій справі від висновків щодо застосування статті 180, 181 ГК у редакції, яка діяла до 16.08.2020, і стаття 181 ГК містила частину 8: «У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.», викладених у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19), від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 19.12.2020 у справі № 910/16004/20, від 21.12.2023 у справі № 910/11210/22, у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, від 18.03.2015 у справі 914/2846/14, у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 3-502гс15, від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, відповідно до більшості яких повне або часткове виконання договору обома сторонами виключає визнання його неукладеним?

Чи наявна у справі №910/2779/24 підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК?

6. Врахувати додаткові підстави для касаційного оскарження, передбачені підпунктами 1 та 4 частини 2 статті 287 ГПК України у поєднанні з пунктом 1, 3, 4 частини 3 статті 310 ГПК України, наведені в цих доповненнях до касаційної скарги (в пункті 3 доповнень)».

Верховний Суд ухвалою від 15.04.2025 у задоволенні клопотання ТОВ «Регіональна газова компанія» про поновлення строку для подання доповнень від 11.04.2025 до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 та доповнень від 10.04.2025 до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.202 у справі №910/2779/24 відмовив. Доповнення ТОВ «Регіональна газова компанія» від 11.04.2025 до касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі 910/2779/24 та доповнень від 10.04.2025 касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 залишив без розгляду.

ТОВ «Регіональна газова компанія» через Електронний Суд до Верховного Суду подало заяву, сформовану в системі «Електронний суд» 15.04.2025 та зареєстровану канцелярією суду 16.04.2025, як доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24, у якій відповідно до пункту 4 ухвали Верховного Суду від 14 квітня 2025 у цій справі, просить:

« 1. Прийняти ці доповнення до касаційної скарги

2. Розглянути як додаткову підставу для касаційного оскарження підпункт 3 частини другої статті 287 ГПК України - неправильне застосування судом норм матеріального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних відносинах, а саме: щодо застосування нової редакції статті 181 ГК у поєднанні з нормами статті 180 ГК, статтями 638, 639, 640, 641, 642, 203, 205, 207, 92 ЦК в частині можливості визнання договорів неукладеними, зокрема, за таких обставин:

a) якщо договір повністю виконали обидві сторони;

b) якщо договір частково виконали обидві сторони;

c) якщо договір виконала одна сторона, яка бажає укладення договору та не заперечує проти визнання його укладеним;

d) якщо договір виконала одна сторона, яка заперечує укладення договору та проти визнання його укладеним,

f) якщо договір виконала одна сторона, яка заперечує укладення договору та визнавати його укладеним, оскільки друга сторона намагається примусити до виконання такого договору на тих істотних умовах, про які сторони не погодились;

g) якщо одна сторона чи обидві сторони частково виконали договір, але внаслідок непогодження істотних умов договору, одна з сторін чи обидві сторони не отримають бажаного результату, який вона (вони) мали отримати відповідно до свого волевиявлення на укладення такого договору, або порушується баланс інтересів сторін.

3. Надати правові висновки з питань: - як слід застосовувати нову редакцію статті 181 ГК у поєднанні з нормами статті 180 ГК, статтями 638, 639, 640, 641, 642, 203, 205, 207, 92 ЦК в частині можливості визнання договорів неукладеними, враховуючи наявність чинних правових висновків стосовно застосування статті 181 ГК в редакції, яка діяла до 16.08.2020 та містила частину 8 такого змісту «У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України», викладених у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19), від 28.07.2021 у справі №927/1041/19, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 19.12.2020 у справі № 910/16004/20, від 21.12.2023 у справі № 910/11210/22, у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц, від 18.03.2015 у справі 914/2846/14, у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №3- 502гс15, висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/1, більшість яких виключає визнання договору неукладеним, якщо він повністю або частково виконувався обома сторонами, зокрема, за таких обставин:

a) якщо договір повністю виконали обидві сторони;

b) якщо договір частково виконали обидві сторони;

c) якщо договір виконала одна сторона, яка бажає укладення договору та не проти визнання його укладеним;

d) якщо договір виконала одна сторона, яка заперечує укладення договору та проти визнання його укладеним,

e) якщо договір виконала одна сторона, яка заперечує укладення договору та визнавати його укладеним, оскільки друга сторона намагається примусити до виконання такого договору на тих істотних умовах, про які сторони не погодились;

f) якщо одна сторона чи обидві сторони частково виконали договір, але внаслідок непогодження істотних умов договору, одна з сторін чи обидві сторони не отримають бажаного результату, який вона (вони) мали отримати відповідно до свого волевиявлення на укладення такого договору, або порушується баланс інтересів сторін;

- чи залежить визнання договору неукладеним від його виду, наприклад, у випадку, коли є об`єктивна різниця при виконанні однією чи обома сторонами договору про надання послуг, які споживаються в процесі їх надання, порівняно з договором поставки, який укладено на майбутнє?

4. Розглянути питання чи можна говорити про необхідність відступлення у нашій справі від висновків щодо застосування статті 180, 181 ГК у редакції, яка діяла до 16.08.2020, і стаття 181 ГК містила частину 8: «У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.», викладених у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19), від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 19.12.2020 у справі № 910/16004/20, від 21.12.2023 у справі № 910/11210/22, у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, від 18.03.2015 у справі 914/2846/14, у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 3-502гс15, від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, відповідно до більшості яких повне або часткове виконання договору обома сторонами виключає визнання його неукладеним?

Чи наявна у справі №910/2779/24 підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК?

5. Врахувати додаткові підстави для касаційного оскарження, передбачені підпунктами 1 та 4 частини 2 статті 287 ГПК України у поєднанні з пунктом 1, 3, 4 частини 3 статті 310 ГПК України, наведені в цих доповненнях до касаційної скарги (в пункті 3 доповнень)».

Перевіривши матеріали заяви про доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24, Суд дійшов висновку про визнання подання цієї заяви від 15.04.2025 про доповнення до касаційної скарги зловживанням процесуальними правами та залишення її без розгляду з огляду на таке.

У частинах першій та другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Тобто кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати у судовому порядку свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте слід враховувати, що право подання позову, заяв (клопотань), скарг, як і вчинення інших процесуальних дій, у справі має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи та можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Господарське процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

У частині першій статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка відповідно до конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Під добросовісністю у процесуальних правовідносинах необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачає користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників процесу, заборону зловживати наданими правами.

Обов`язок добросовісного користування процесуальними правами передбачає їх використання не на шкоду іншим учасникам справи, а також не всупереч завданням господарського судочинства. Отже, добросовісність при реалізації процесуальних прав і повноважень включає в себе, зокрема, неприпустимість зловживання своїм правом, яку згідно з пунктом одинадцятим частини третьої статті 2 ГПК України віднесено до однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства. Такі ж положення закріплені в частині першій статті 43 ГПК України, яка визначає, що зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).

Відповідно до частини другої статті 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

При цьому перелік дій, що можуть бути визнані за статтею 43 ГПК України зловживанням процесуальним правом, не є вичерпним, отже, суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Чинний ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення дій сторони у справі щодо подання скарги, заяви, клопотання як зловживання. Однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію стороною своїх процесуальних прав, внаслідок якої особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Отже, зловживання - це особливий різновид процесуального порушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав.

Проявом наведеного може бути протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи належних йому процесуальних прав, що виражається у процесуальних діях (бездіяльності), які ззовні відповідають вимогам процесуальних норм, але здійснюються з мотивом, що суперечить завданням та основним засадам судочинства, зокрема, закріплених у статті 2 ГПК України.

Отже, особливість зловживання правом полягає в тому, що особа використовує ззовні законні способи задоволення своїх потреб, тобто обґрунтовує правомірність здійснення свого суб`єктивного права для досягнення та реалізації «нібито законних цілей», однак насправді особа переслідує приховані цілі, які не відповідають змісту, призначенню права та суперечать принципам права.

Суд звертає увагу, що правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 294 ГПК України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій повідомляється про дату, час і місце розгляду скарги, а також про витребування матеріалів справи; до відкриття касаційного провадження учасники справи мають право подати заперечення проти відкриття касаційного провадження; в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною першою статті 295 ГПК України визначено, що учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною першою статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Відтак, правозастосування статей 294, 295, 298 ГПК України є чіткими і зрозумілими, не викликає труднощів у розумінні або виконанні, оскільки Суд, постановляючи ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі зазначає строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу та строк протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, а учасники справи мають подати відзив на касаційну скаргу та заперечення щодо поданих заяв чи клопотань протягом строку встановленого судом, тоді як особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, а строк на касаційне оскарження передбачений статтею 288 ГПК України.

Верховний Суд, постановляючи ухвалу від 14.05.2025 у справі №910/2779/24, керуючись, зокрема, статтями 119, 288, 298, 294 ГПК України, оскільки відкрив касаційне провадження у справі №910/2779/24 як за касаційною скаргою ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025, так і вирішив клопотання ТОВ «Регіональна газова компанія» про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 та надання доповнень до касаційної скарги шляхом його задоволення та поновив ТОВ «Регіональна газова компанія» строк на касаційне оскарження, а також прийняв доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.202 у справі №910/2779/24 до сумісного розгляду з касаційною скаргою ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025, призначив розгляд касаційної скарги та доповнень до неї у засіданні Верховного Суду Касаційного господарського суду, та у пункті 4 її резолютивної частини встановив строк, протягом якого учасники справи мають право подати саме відзиви як на касаційну скаргу, так і доповнення до неї, адже вони (доповнення від 10.04.2025) були прийняті до сумісного розгляду з касаційною скаргою ТОВ «Регіональна газова компанія».

Отже, ухвала Верховного Суду від 14.05.2025 у справі №910/2779/24 є чіткою і зрозумілою, не викликає труднощів у розумінні або виконанні.

Ухвалою Верховного Суду від 15.04.2025 у цій справі відмовив у задоволенні клопотання ТОВ «Регіональна газова компанія» про поновлення строку для подання доповнень від 11.04.2025 до касаційної скарги ТОВ та доповнень від 10.04.2025 до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія». Доповнення ТОВ «Регіональна газова компанія» від 11.04.2025 до касаційної скарги та доповнень від 10.04.2025 касаційної скарги залишив без розгляду на підставі статті 118 ГПК України.

Верховний Суд звертає увагу, що ухвалу від 14.04.2025 у справі №910/2779/24 доставлено, ТОВ «Регіональна газова компанія» та Цуцол Оксані Григорівні (представник ТОВ «Регіональна газова компанія»), в їх Електронні кабінети 14.04.2025 о 19:49, а ухвалу Верховного Суду від 15.04.2025 в їх Електронні кабінети 15.04.2025 о 18:24, що підтверджується довідками про доставку документа в кабінет Електронного суду, зокрема, від 16.04.2025.

Верховний Суд бере до уваги те, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, Цуцол Оксана Григорівна, як представник ТОВ «Регіональна газова компанія», будучи обізнаною про ухвалу Верховного Суду від 14.04.2025 у справі №910/2779/24, яка є чіткою і зрозумілою, не викликає труднощів у розумінні або виконанні та ухвалу від 15.04.2025, яку фактично отримала 15.04.2025 о 18:24, за даними Верховного Суду через Електронний суд надіслала 15.04.2025 о 20:48 до Суду заяву від 15.04.2025 про доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 на підставі пункту 4 резолютивної частини ухвали Верховного Суду від 14.04.2025, яка за текстом є тотожною доповненням до касаційної скарги від 11.04.2025 та які вже були вирішені ухвалою суду від 15.04.2025 у цій справі та залишені без розгляду.

Оцінюючи усі наведені факти у сукупності:

відкриття касаційного провадження у справі №910/2779/24 за касаційною скаргою ТОВ «Регіональна газова компанія»;

задоволення клопотання ТОВ «Регіональна газова компанія» про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 та надання доповнень до касаційної скарги, поновлення ТОВ «Регіональна газова компанія» строку на касаційне оскарження та прийняття доповнення від 10.04.2025 до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.202 у справі №910/2779/24 до сумісного розгляду з касаційною скаргою ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025;

призначення розгляду касаційної скарги та доповнень від 10.04.2025 до неї у засіданні Верховного Суду;

встановлення строку протягом якого учасники справи мають право подати саме відзиви на касаційну скаргу та доповнення до неї, які (доповнення від 10.04.2025) були прийняті до сумісного розгляду з касаційною скаргою ТОВ «Регіональна газова компанія»;

вирішення питання щодо поданих доповнень від 11.04.2025 до касаційної скарги та доповнень від 10.04.2025 до касаційної скарги шляхом залишення доповнення ТОВ «Регіональна газова компанія» від 11.04.2025 до касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі 910/2779/24 та доповнень від 10.04.2025 касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 без розгляду;

подання без підставної заяви від 15.04.2025 про доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025, яка за текстом є тотожною доповненням до касаційної скарги від 11.04.2025 та які вже були вирішені ухвалою від 15.04.2025 та залишені без розгляду, -

суд доходить до висновку, що такі дії заявника є проявом зловживання процесуальними правами, оскільки не узгоджується з принципами розумності та добросовісності у процесуальній поведінці.

Враховуючи наведене, Суд визнає, що при поданні заяви від 15.04.2025 про доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» фактично зловживає своїми процесуальними правами.

Відповідно до частини п`ятої статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд вважає за необхідне заяву від 15.04.2025 про доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» залишити без розгляду.

Такий же підхід у застосуванні статті 43 ГПК України застосовано Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 20.12.2024 у справі №905/20/23.

Керуючись статтями 43, 234, 235 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» заяви від 15.04.2025 про доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 зловживанням процесуальними правами.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» від 15.04.2025 про доповнення до касаційної скарги ТОВ «Регіональна газова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі №910/2779/24 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець