УХВАЛА

24 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 920/632/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Літон Оіл", що підписана директором Красножон О.Л.

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (колегія суддів у складі: Отрюх Б.В. - головуючий, Пантелієнко В.О. , Сотніков С.В.)

та ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.10.2024 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

у справі № 920/632/24

за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дектум-С"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Літон Оіл" 25.03.2025 подало касаційну скаргу, що підписана директором Товариства Красножон О.Л. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.10.2024 у справі № 920/632/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дектум-С".

03.04.2025 до Верховного Суду надійшло заперечення ПАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Літон Оіл".

Ухвалою Верховного Суду від 09.04.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Літон Оіл", що підписана директором Красножон О.Л. залишено без руху, встановлено скаржнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали шляхом уточнення вимог касаційної скарги щодо оскаржуваного судового рішення у справі № 920/632/24, а також зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав) у спосіб, передбачений пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України.

18.04.2025 скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (уточнену касаційну скаргу).

Разом з тим, скаржником не було у повній мірі виконані вимоги ухвали Верховного Суду від 09.04.2025, оскільки скаржник, звертаючись з уточненою касаційною скаргою, зазначив як підставу касаційного оскарження лише пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, без обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги, зокрема щодо обов`язкового та конкретного зазначення скаржником підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 287 ГПК України.

Так, частиною другою статті 287 ГПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується касатор, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

При цьому касатору слід враховувати, судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом фактичні обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах першій, третій статті 310 ГПК України та їх змістовне обґрунтування.

Так, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому слід враховувати, що за приписами частини другої статті 311 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

До того ж, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Відповідно до приписів чинного законодавства, касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Скаржник повинен розуміти, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу "правової визначеності", що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Зважаючи на наведене скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, вичерпних обґрунтувань, оскільки відкриття касаційного провадження за відсутності або неточності таких обґрунтувань може призвести до порушено принципу "правової визначеності".

З урахуванням зазначеного, перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України вбачається, що касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки, зазначаючи про порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, скаржником зазначено лише пункт 4 частини другої статті 287 ГПК, без обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Крім того, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 07.10.2024 зокрема, заяву керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дектум-С" Шаміної Д.Л. про витребування доказів від 08.08.2024 залишено без розгляду; заяву Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" про визнання грошових вимог до боржника у справі № 920/632/24 задоволено; вимоги Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дектум-С" визнано у загальному розмірі 280 601 964,62 грн, та включено до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 6 056,00 грн судовий збір - перша черга, 280 595 908,62 грн заборгованість - четверта черга; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" про грошові вимоги кредитора до боржника у справі № 920/632/24 задоволено; вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дектум-С" визнано у загальному розмірі 10 511 935,46 грн, та включено до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 6 056,00 грн судовий збір - перша черга, 10 505 879,46 грн заборгованість - четверта черга; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Літон Оіл" про грошові вимоги кредитора до боржника у справі № 920/632/24 задоволено; вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Літон Оіл" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дектум-С" визнано у загальному розмірі 37 406 956,04 грн та включено до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 6 056,00 грн судовий збір - перша черга, 37 400 900,04 грн заборгованість - четверта черга; заяву Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про додаткові грошові вимоги до боржника з виправленими недоліками, з урахуванням заяви про уточнення (зменшення) додаткових грошових вимог до боржника, у справі № 920/632/24 задоволено; вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дектум-С" визнано у загальному розмірі 37 598 278,67 грн та включено до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 6 056,00 грн судовий збір - перша черга, 34 504 551,38 грн - четверта черга, 3 087 671,29 грн - шоста черга; вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіл-Профіт", викладені у заяві від 06.09.2024 відхилено; клопотання розпорядника майна арбітражного керуючого Ткачука О.В. (з урахуванням клопотання від 10.09.2024 та усного клопотання від 07.10.2024) в частині продовження строку проведення інвентаризації майна боржника у справі № 920/632/24 задоволено.

Вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями статті 308 ГПК України. Аналіз положень зазначеної статті дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію про те, які судові рішення оскаржуються та які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.

Проте подана касаційна скарга зазначеним вимогам не відповідає, оскільки Із тексту касаційної скарги (її мотивувальної частини) вбачається, що скаржником оскаржується ухвала Господарського суду Сумської області від 07.10.2024 в частині визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дектум-С", проте у вступній частині та у прохальній частині касаційної скарги скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 07.10.2024 без зазначення щодо яких саме кредиторських вимог оскаржується вказана ухвала.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати вимоги особи, яка подає скаргу.

Крім того, частиною третьою статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Відповідно до приписів Закону України "Про судовий збір", Кодексу України з процедур банкрутства, судовий збір за подання касаційної скарги підлягає сплаті у залежності від ставки судового збору, яка підлягала до сплати кожним з кредиторів з грошовими вимогами до боржника (подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 904/2104/19). А отже, у випадку звернення з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.10.2024 в цілому, щодо вимог всіх кредиторів, скаржнику належало сплатити судовий збір у за кожного кредитора окремо (3028 х 5 кредиторів х 2 х 200% х 0.8).

Відповідно до частини другої статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статті 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною 4 статті 174 ГПК України визначено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

З огляду на вищевказане, Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що у зв`язку із не усуненням недоліків у строк, встановлений судом, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Літон Оіл", що підписана директором Красножон О.Л. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.10.2024 у справі № 920/632/24 вважається неподаною та підлягає поверненню скаржнику без розгляду на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Літон Оіл", що підписана директором Красножон О.Л. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.10.2024 у справі № 920/632/24 повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Погребняк