ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/452/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 128; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» (61037, м. Харків, просп. Московський, 199-Б, офіс 541; )
про стягнення пені та зобов`язання вчинити певні дії
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

13.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД», в якій просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІДРЕЙД КОМПАНІ» згідно Договору поставки №02/11 від 02.11.2021 пеню за порушення строків поставки товару/продукції по Специфікації №3 від 02.11.2021 в розмірі 60 249,87 гривень;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» виконати умови п.4 Специфікації №3 від 02.11.2021 по Договору поставки №02/11 від 02.11.2021 в частині поставки товару Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІДРЕЙД КОМПАНІ» згідно видаткових накладних, а саме Блок БУ40М в кількості 25 штук, Блок РЧН 3/3 в кількості 15 штук, Блок реле КП1-1С в кількості 20 штук, Датчик ДВ20М в кількості 50 штук, Коробка опора КС-5 в кількості 30 штук, Помпа з краном 434.33.014сб-2 в кількості 24 штук, Пульт ПВ-20 в кількості 17 штук, Пульт П- 1-5 в кількості 15 штук, Блок БВ20-1С в кількості 20 штук, Блок БА20-1С в кількості 30 штук, Электромагнит ЭМ10АМ в кількості 10 штук, Обмежувач БС4.282.006 в кількості 30 штук та Коробка КУВ11-11.000ТУ в кількості 35 штук;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №02/11 від 02.11.2021 в частині своєчасної та в повному обсязі поставки товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» про стягнення пені та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/452/25. Вирішено розгляд справи №922/452/25 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу відповідно до статті 251 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

11.04.2025 через кабінет Електронного Суду від представника позивача надійшла позовна заява (уточнююча) (вх.№9123 від 11.04.2025), в якій фактично виправлено технічну помилку шляхом зміни дати підписання Специфікацій №1, №2 та №3 з 02.11.2011 на 05.11.2021.

14.04.2025 через кабінет Електронного Суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (вх.№9170 від 14.04.2025) та докази їх відправки відповідачу (вх.№9195 від 14.04.2025), в яких пояснив, що у зв`язку з технічною помилкою під час підписання Специфікацій №1, №2 та №3 сторонами допущено помилку в даті вказаних специфікацій, а саме поставлено дату 05.11.2021, хоча фактично датою укладення та підписання Специфікації №1, №2 та №3, відповідно була дата 02.11.2021. Позивачем в порядку, передбаченому ГПК України, 11.04.2025 подано позовну заяву (уточнюючу), в якій фактично виправлено технічну помилку та змінено дату підписання Специфікацій №1, №2 та №3 з 02.11.2011 на 05.11.2021. Будь-які інші обставини господарських правовідносин, які виникли на під час виконання договору поставки №02/11 від 02.11.2021, не змінились також не змінився порядок розрахунку неустойки та зобов`язання ТОВ «ЙОСАКО ТРЕЙД» з поставки продукції по Специфікації №3 від 05.11.2021.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.04.2025 позовну заяву (уточнюючу) (вх.№9123 від 11.04.2025) та письмові пояснення (вх.№9170 від 14.04.2025) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи №922/452/25.

Згідно з абз.1 ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» належить до осіб, які в силу ст.6 ГПК України зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Однак, відповідач станом на день прийняття цього рішення електронний кабінет не зареєстрував.

Відтак, 17.02.2025 для надання можливості відповідачу скористатися своїми процесуальними правами відповідно до ст.251, ст.252 та ст.167 Господарського процесуального кодексу України, суд, з використанням установи поштового зв`язку АТ "Укрпошта", направив на адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» (61037, м. Харків, просп. Московський, 199-Б, офіс 541) вищезазначену ухвалу суду про відкриття провадження по справі №922/452/25 від 17.02.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, вказану судову кореспонденцію повернуто на адресу суду з відміткою пошти в довідці ф.20: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

27.02.2025 вищезазначену ухвалу суду про відкриття провадження по справі №922/452/25 від 17.02.2025 було повторно направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД», а саме: 61037, м. Харків, просп. Московський, 199-Б, офіс 541, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як адреса місцезнаходження юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначену судову кореспонденцію повернуто на адресу суду з відміткою пошти в довідці ф.20: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Інформації ж про іншу адресу відповідача у суду немає.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

Додатково судом, для надання можливості відповідачу скористатися своїми процесуальними правами, копію ухвали про відкриття провадження по справі №922/452/25 від 17.02.2025 було надіслано 27.02.2025 на електронну скриньку відповідача, наявну в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, секретарем судового засідання було сформовано телефонограму на номер телефону відповідача, наявний в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, вказану телефонограму відповідачем прийнято не було, оскільки номер зазначений в реєстрі не дійсний.

Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд даної справи.

В свою чергу відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.251, ст.252 ГПК України, не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу та інформацією з КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в електронний кабінет.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на 16.04.2025 від відповідача будь-яких заяв по суті спору та/або з процесуальних питань до суду не надходило.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

02.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІДРЕЙД КОМПАНІ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» (постачальник) було укладено договір поставки №02/11 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти й оплатити товар - запасні частини та підшипники (надалі в тексті - товар/ продукція) у кількості, якості й асортименті, зазначених Специфікаціях №1, №2 та №3 які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п.1.3 Договору фактична кількість, асортимент та розфасування товару, що підлягає поставці покупцеві, вважається узгодженим сторонами в момент підписання Специфікації №1, №2 та №3 до Договору.

Відповідно до п.2.1 Договору якість продукції, що передається, повинна відповідати вимогам законодавства України. Постачальник гарантує, що продукція яка постачається в рамках Договору є приданою для її подальшого використання за призначенням, відповідає вимогам ТУ, ГОСТ та іншим стандартам, що ставляться до даного виду продукції.

Поставка товару здійснюється власними силами та за рахунок постачальника в строки передбачені сторонами у відповідній Специфікації (п.3.1.Договору).

Всі витрати, пов`язані з поставкою товару, а також податки, збори та інші обов`язкові платежі включаються в ціну товару (п.3.2.Договору).

Згідно з п.3.3 Договору сторонами узгоджено, що поставка товару здійснюється партіями, відповідно до укладених сторонами специфікацій. Закінчення поставки товару, що є предметом Договору є поставка товару визначеного сторонами у Специфікаціях №1, №2 та №3 в повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними.

Відповідно до п.4.2 Договору приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін, згідно наданих постачальником видаткових накладних, підписання яких є моментом поставки відповідної партії товару. Приймання товару по кількості проводиться покупцем у моменту його передачі та підтверджується підписанням видаткової накладної.

Підписанням Договору сторони свідчать, що особи, які будуть підписувати видаткову накладні, від їх імені сторони Договору, мають відповідні повноваження на приймання товару(п.4.3.Договору).

Згідно з п.5.3 Договору загальна вартість Договору складається з вартості товару зазначеної сторонами у Специфікаціях №1, №2, №3 та становить 19 083 097,17 грн., без ПДВ.

Відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, сторонами узгоджено, що початок строку на оплату поставленого товару по Договору розпочинається покупцем виключно, після поставки постачальником товару, визначеного сторонами у Специфікаціях №1, №2 та №3, в повному обсязі, на загальну суму визначену сторонами в п.5.3 Договору.

Сторонами даним застереженням передбачено, що постачальник не має права вимагати оплату за поставлений товар, якщо ним не здійснено поставку товару по Специфікаціях №1, №2 та №3, в повному обсязі, на загальну суму 19 083 097,17 (дев`ятнадцять мільйонів вісімдесят три тисячі дев`яносто сім) гривень 17 копійок, без ПДВ (п.5.6.Договору).

Строк оплати за поставлений товар розпочинається з моменту визначеного сторонами в п.5.6 Договору та становить 60 (шістдесят) робочих днів з моменту поставки постачальником товару по Договору в повному обсязі (п.5.7.Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання сторонами умов Договору, вони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цим Договором.

Відповідно до п.6.3 Договору, у випадку несвоєчасної поставки товару в строки визначені у Специфікаціях №1, №2 та №3 постачальник сплачує на користь покупця пеню в розмірі 0.01% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2021 сторони погодили Специфікацією №1 (датовану 05.11.2021) до Договору (надалі - Специфікація №1), якою визначили вид, кількість та ціну продукції на загальну суму 14 802 463,97 грн.

Пунктом 4 Специфікації №1 передбачено, що поставка товару по даній Специфікації здійснюється власними силами та за рахунок постачальника протягом 30 днів з моменту отримання від покупця письмового повідомлення про поставку товару. Поставка товару без письмового повідомлення не допускається.

В той же день, сторони погодили Специфікацією №2 (датовану 05.11.2021) до Договору (надалі - Специфікація №2) сторони визначили вид, кількість та ціну продукції на загальну суму 1 023 883,20 грн.

Пунктом 4 Специфікації №2 встановлено, що поставка товару по даній Специфікації здійснюється власними силами та за рахунок постачальника протягом 30 днів з моменту отримання від покупця письмового повідомлення про поставку товару. Поставка товару без письмового повідомлення не допускається.

В той же день, сторони погодили Специфікацією №3 (датовану 05.11.2021) до Договору (надалі - Специфікація №3) сторони визначили вид, кількість та ціну продукції на загальну суму 3 256 750,00 грн.

Пунктом 4 Специфікації №3 встановлено, що поставка товару по даній Специфікації здійснюється власними силами та за рахунок постачальника протягом 30 днів з моменту отримання від покупця письмового повідомлення про поставку товару. Поставка товару без письмового повідомлення не допускається.

Позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення №22 від 03.11.2021 про поставку товару по Специфікації №1, №2 та №3, згідно Договору поставки №02/11 від 02.11.2021.

04.11.2021 позивачем було отримано від відповідача відповідь з підтвердженням намірів проведення поставки товару по Специфікаціям №1, №2 та №3 від 02.11.2021 згідно умов Договору, відповідно до отриманого повідомлення №22.

На підставі Специфікації №1 відповідач поставив позивачу наступний товар:

- згідно видаткової накладної №РН-0000010 від 05.11.2021 на загальну суму 1 115 970,00 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000011 від 05.11.2021 на загальну суму 2 045 533,33 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000012 від 05.11.2021 на загальну суму 791 266,67 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000013 від 05.11.2021 на загальну суму 2 726 610,00 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000014 від 05.11.2021 на загальну суму 3 045 949,97 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000015 від 05.11.2021 на загальну суму 3 442 070,00 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000016 від 05.11.2021 на загальну суму 1 635 064,00 гривень, без ПДВ.

Загальна вартість товару поставленого згідно з вищевказаними видатковими накладними становить 14 802 463,97 гривень, без ПДВ.

На підставі Специфікації №2 відповідач поставив позивачу наступний товар:

- згідно видаткової накладної №РН-0000017 від 05.11.2021 на загальну суму 33 840,00 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000018 від 05.11.2021 на загальну суму 33 576,00 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000019 від 05.11.2021 на загальну суму 34 016,40 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000020 від 05.11.2021 на загальну суму 44 220,00 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000021 від 05.11.2021 на загальну суму 311 619,60 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000022 від 05.11.2021 на загальну суму 125 916,00 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000023 від 05.11.2021 на загальну суму 318 054,00 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000024 від 05.11.2021 на загальну суму 34 633,20 гривень, без ПДВ;

- згідно видаткової накладної №РН-0000025 від 05.11.2021 на загальну суму 88 008,00 гривень, без ПДВ.

Загальна вартість товару поставленого згідно з вищевказаними видатковими накладними становить 1 023 883,20 гривень, без ПДВ.

Як стверджує позивач, поставок товару по Специфікації №3 відповідачем не проводилось, також будь-яких підтверджуючих документів (висновків ТПП України, інших уповноважених органів) та/або листів, попереджень щодо неможливості виконання умов Договору, від ТОВ «ЙОСАКО ТРЕЙД» не надходило.

Постачальником на підтвердження якості поставленого товару по Специфікації №1 та №2 надано Сертифікат якості, в якому підтверджено, що запасні частини належать до другої категорії (складського зберігання) та відповідають нормам ДСТУ діючих на території України.

В порядку передбаченому абз.2 п.4 Специфікацій, відповідно до листа ТОВ «ФІДРЕЙД КОМПАНІ» №23 від 05.11.2021 та погодження ТОВ «ЙОСАКО ТРЕЙД» від 05.11.2021 №168, поставлений згідно зазначений видаткових накладних товар, залишено на безоплатному зберіганні у постачальника.

ТОВ «ФІДРЕЙД КОМПАНІ» вимогою №26 від 28.02.2022 повідомлено ТОВ «ЙОСАКО ТРЕЙД» про передачу товару, протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги в місці розвантаження за адресою: м. Харків, вул. Миру, 15, група Б сектор 8.

В період часу з 01.03.2022 по 04.03.2022 постачальником передано товар покупця поставлений на підставі Специфікацій №1 та №2, що підтверджено Актами приймання-передачі майна.

Окрім того сторонами, в порядку передбаченому п.2.3 Договору, проведено перевірку товару по якості на відповідність як вимогам Договору так і встановленим стандартам.

Як стверджує позивач, враховуючи встановлений сторонами у п.4 Специфікації №1, №2 та №3 термін на поставку товару (30 днів з моменту отримання повідомлення) та дату отримання постачальником повідомлення №03/11-21 про поставку товару по Специфікації №1, №2 та №3 (03.11.2021), термін поставки продукції, в повному обсязі на загальну суму 19 083 097,17 гривень, спливав 03.12.2021 (включно). Однак, в порушення договірних зобов`язань постачальником станом на 03.12.2021 не здійснено поставку товару, по Специфікації №3 на суму 3 256 750,00 гривень. Несвоєчасна поставка та недопоставка ТОВ «ЙОСАКО ТРЕЙД» продукції, яка є предметом Договору поставки №02/11 від 02.11.2021, призводить до відповідальності погодженої сторонами умовами п.6.3 Договору. Враховуючи порушення відповідачем строків поставки продукції, визначених Специфікацією №3, вартості недопоставленої у строк продукції та розмір неустойки передбаченої п.6.3 Договору, на день подачі позову розмір пені становить 60 249,87 гривень. Також постачальником прострочено термін поставки товару по Специфікації №3 на 1 164 днів (період часу з 04.12.2021 по 10.02.2025).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частинах 1,2 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.265 Господарського кодексу України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Як було встановлено судом, 02.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІДРЕЙД КОМПАНІ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» (постачальник) було укладено договір поставки №02/11, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти й оплатити товар - запасні частини та підшипники (надалі в тексті - товар/ продукція) у кількості, якості й асортименті, зазначених Специфікаціях №1, №2 та №3 які є невід`ємною частиною Договору.

02.11.2021 сторони погодили Специфікації №1, №2 та №3 до Договору, якими визначили вид, кількість та ціну продукції.

Вказані Специфікації датовані 05.11.2021.

Як пояснив позивач, у зв`язку з технічною помилкою під час підписання Специфікацій №1, №2 та №3 сторонами було допущено помилку в даті вказаних специфікацій, а саме поставлено дату 05.11.2021, хоча фактично датою укладення та підписання Специфікації №1, №2 та №3 була дата 02.11.2021.

Відповідно до частини 2 статті 172 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно з п.3.3 Договору сторонами узгоджено, що поставка товару здійснюється партіями, відповідно до укладених сторонами специфікацій. Закінчення поставки товару, що є предметом Договору є поставка товару визначеного сторонами у Специфікаціях №1, №2 та №3 в повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними.

Поставка товару здійснюється власними силами та за рахунок постачальника в строки передбачені сторонами у відповідній Специфікації (п.3.1.Договору).

Пунктами 4 Специфікацій №1, №2 та №3 сторони погодили, що поставка товару по данім Специфікаціям здійснюється власними силами та за рахунок постачальника протягом 30 днів з моменту отримання від покупця письмового повідомлення про поставку товару. Поставка товару без письмового повідомлення не допускається.

Позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення №22 від 03.11.2021 про поставку товару по Специфікації №1, №2 та №3 згідно Договору поставки №02/11 від 02.11.2021.

04.11.2021 позивачем було отримано від відповідача відповідь з підтвердженням намірів проведення поставки товару по Специфікаціям №1, №2 та №3 згідно умов Договору, відповідно до отриманого повідомлення №22.

Також у відповіді відповідач вказав, що 03.11.2021 отримав від позивача повідомлення про поставку товару по Специфікації №1, №2 та №3 згідно Договору поставки №02/11 від 02.11.2021.

Відповідно до п.4.2 Договору приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін, згідно наданих постачальником видаткових накладних, підписання яких є моментом поставки відповідної партії товару. Приймання товару по кількості проводиться покупцем у моменту його передачі та підтверджується підписанням видаткової накладної.

Відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, сторонами узгоджено, що початок строку на оплату поставленого товару по Договору розпочинається покупцем виключно, після поставки постачальником товару, визначеного сторонами у Специфікаціях №1, №2 та №3, в повному обсязі, на загальну суму визначену сторонами в п.5.3 Договору (п.5.6.Договору).

Враховуючи встановлений сторонами у п.4 Специфікацій №1, №2 та №3 30-денний термін на поставку товару та те, що відповідач отримав повідомлення про поставку товару по Специфікації №1, №2 та №3 03.11.2021, термін поставки товару за Специфікаціями №1, №2 та №3 на загальну суму 19 083 097,17 грн. сплив 03.12.2021.

Як свідчать матеріали справи, на підставі Специфікацій №1 та №2 відповідач поставив позивачу товар в повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000010 від 05.11.2021, №РН-0000011 від 05.11.2021, №РН-0000012 від 05.11.2021, №РН-0000013 від 05.11.2021, №РН-0000014 від 05.11.2021, №РН-0000015 від 05.11.2021, №РН-0000016 від 05.11.2021, №РН-0000017 від 05.11.2021, №РН-0000018 від 05.11.2021, №РН-0000019 від 05.11.2021, №РН-0000020 від 05.11.2021, №РН-0000021 від 05.11.2021, №РН-0000022 від 05.11.2021, №РН-0000023 від 05.11.2021, №РН-0000024 від 05.11.2021 та №РН-0000025 від 05.11.2021.

Однак, доказів поставки товару на підставі Специфікації №3 матеріали справи не містять.

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Слід зазначити, що невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань однією із сторін договору закономірно має своїм наслідком порушення як майнових, так і немайнових інтересів іншої сторони за договором.

У спірних правовідносинах невиконання відповідачем як постачальником умов Договору з поставки товару у повному обсязі, як наслідок, порушує майнові права та інтереси позивача. Тобто порушене право позивача полягає у позбавленні позивача можливості реалізувати право на отримання товару за Договором.

Відповідно до вимог частини 2 статті 665 ЦК України якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

Суд констатує, що заявлені позовні вимоги направлені саме на захист порушених майнових прав та інтересів позивача на товар.

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як примусове виконання обов`язку в натурі.

Слід зазначити, що цей спосіб захисту застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його. Зокрема, цей спосіб захисту може мати місце при невиконанні обов`язку сплатити кошти, передати річ кредитору, виконати роботи чи надати послуги за відповідним договором. Обов`язок боржника виконати певні дії повинен бути встановлений договором або актом цивільного законодавства. Подібні висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та частини другої статті 20 Господарського кодексу України стосовно такого способу захисту як примусове виконання обов`язку в натурі викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/9167/19 та від 10 лютого 2021 року у справі №910/18950/19.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, на підтвердження виконання ним зобов`язання за Специфікацію №3 до Договору в частині поставки товару, а саме: Блок БУ40М, в кількості 25 штук, Блок РЧН 3/3 в кількості 15 штук, Блок реле КП1-1С в кількості 20 штук, Датчик ДВ20М в кількості 50 штук, Коробка опора КС-5 в кількості 30 штук, Помпа з краном 434.33.014сб-2 в кількості 24 штук, Пульт ПВ-20 в кількості 17 штук, Пульт П-11-5 в кількості 15 штук, Блок БВ20-1С в кількості 20 штук, Блок БА20-1С в кількості 30 штук, Электромагнит ЭМ10АМ в кількості 10 штук, Обмежувач БС4.282.006 в кількості 30 штук та Коробка КУВ11-11.000ТУ в кількості 35 штук, а в матеріалах справи такі докази відсутні, суд дійшов висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» виконати умови п.4 Специфікації №3 від 05.11.2021 по Договору поставки №02/11 від 02.11.2021 в частині поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач свої договірні зобов`язання так і не виконав, позивач на підставі п.6.3. Договору та з урахуванням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 60 249,87 грн.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з цим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Пунктом 6.3 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної поставки товару в строки визначені у Специфікаціях №1, №2 та №3 постачальник сплачує на користь покупця пеню в розмірі 0.01% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки пені судом встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, беручи до уваги принцип змагальності сторін, враховуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі (з урахуванням коефіцієнта 0,8) у сумі 4 844,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» про стягнення пені та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» (61037, м. Харків, просп. Московський, 199-Б, офіс 541; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 128; ) згідно Договору поставки №02/11 від 02.11.2021 пеню за порушення строків поставки товару/продукції по Специфікації №3 від 05.11.2021 в розмірі 60 249 (шістдесят тисяч двісті сорок дев`ять) грн. 87 коп.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» (61037, м. Харків, просп. Московський, 199-Б, офіс 541; ) виконати умови п.4 Специфікації №3 від 05.11.2021 по Договору поставки №02/11 від 02.11.2021 в частині поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 128; ) згідно видаткових накладних, а саме: Блок БУ40М, в кількості 25 штук, Блок РЧН 3/3 в кількості 15 штук, Блок реле КП1-1С в кількості 20 штук, Датчик ДВ20М в кількості 50 штук, Коробка опора КС-5 в кількості 30 штук, Помпа з краном 434.33.014сб-2 в кількості 24 штук, Пульт ПВ-20 в кількості 17 штук, Пульт П-11-5 в кількості 15 штук, Блок БВ20-1С в кількості 20 штук, Блок БА20-1С в кількості 30 штук, Электромагнит ЭМ10АМ в кількості 10 штук, Обмежувач БС4.282.006 в кількості 30 штук та Коробка КУВ11-11.000ТУ в кількості 35 штук.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОСАКО ТРЕЙД» (61037, м. Харків, просп. Московський, 199-Б, офіс 541; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідрейд Компані" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 128; ) судовий збір у розмірі 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "16" квітня 2025 р.

Суддя Т.О. Пономаренко