ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Справа № 915/277/25

м.Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Мавродієва М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ІННОВА БІО,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю БІОМЕД-ЦЕНТР,

про: стягнення 56345,04 грн,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА БІО» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОМЕД-ЦЕНТР» грошові кошти в сумі 56345,04 грн, з яких: 34839,20 грн - основний борг за переданий по договору №1201-8 від 01.12.2021 товар (видаткові накладні №14 від 22.12.2021, №23 від 26.01.2022, №24 від 26.01.2022); 5479,24 грн пеня; 2665,74 грн 3% річних; 13360,86 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за переданий товар, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення суми основного боргу, а також нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Ухвалою суду від 24.02.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України; запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи; запропоновано позивачу, в 5-денний строк від дня отримання відзиву на позов, надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст.166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи; запропоновано відповідачу подати до суду заперечення на відповідь на відзив, які мають відповідати вимогам ст.167 ГПК України, протягом 5 днів з дня одержання відповіді на відзив.

Копія ухвали суду від 24.02.2025 була надіслана на адресу відповідача, яка вказана позивачем та зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю БІОМЕД-ЦЕНТР: Миколаївська обл., м.Миколаїв вул.2-га Екіпажна (вул.Володарського), буд.4; та 23.03.2025 була повернута поштовим відділенням за зворотною адресою з відміткою: за закінченням терміну зберігання (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 741).

Оскільки за приписами ч.6 ст.242 ГПК України день проставлення поштовим відділенням відмітки за закінченням терміну зберігання не вважається днем вручення судового рішення, у суду не було підстав вважати, що відповідача належним чином поінформовано про розгляд даної справи.

З урахуванням наведеного, суд ухвалою від 25.03.2025 постановив повторно направити на адресу відповідача копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2025 про відкриття провадження у даній справі із проставлянням на ній відмітки Судова повістка.

Копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2025 була повторно направлена на адресу місцезнаходження відповідача у поштовому відправленні із проставлянням відмітки Судова повістка та 07.04.2025 була повернута поштовим відділенням за зворотною адресою з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 575).

Статтею 93 ЦК України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, ч.7 ст.120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Згідно зі ст.11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до приписів п.5 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою Вручити особисто, рекомендовані листи з позначкою Судова повістка приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п.п.11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (п.99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до п.п.116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.

Отже, з урахуванням приписів ст.11, п.5 ч.6 ст.242 ГПК України, слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття 24.02.2025 провадження у даній справі та розгляд судом справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд здійснив розгляд справи у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України, а також необхідністю належного повідомлення відповідача про розгляд справи задля дотримання засад змагальності сторін та прийняття законного рішення.

Відповідач не скористався наданим йому ст.ст.161, 165 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи позивача не спростував.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач у заяві б/н від 18.04.2025 (вхід.№5962/25 від 21.04.2025) просить суд, застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

В обгрунтування такої заяви відповідач вказує, що спірні правовідносини, на які посилається позивач, мали місце в грудні 2021 року - січні 2022 року, а позовна заява подана у лютому 2025 року, відповідно строк позовної давності сплинув, в зв`язку з чим вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Відповідачем не подавалось до суду заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

01.12.2021 між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір №1201-8 (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язувався передати, а покупець зобов`язувався прийняти реагенти, калібратори, контролі, предмети одноразового використання та витратні матеріали, що визначені та обумовлені договором (далі - товар), та сплатити продавцю суму відповідно до умов договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.п.7.1, 7.2. Договору, такий договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2022 включно. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мали місце під час дії договору, та обов`язку виконання усіх невиконаних зобов`язань за договором. Зобов`язання сторін за договором вважаються виконаними тільки після остаточного розрахунку між сторонами та підписання акту звірки взаємних розрахунків.

Пунктом 7.3 Договору встановлено, що у разі, якщо за 2 місяці до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про розірвання договору, договір вважається пролонгованим на строк 1 календарний рік на тих самих умовах.

Позивач стверджує, а відповідач не спростовує, що сторони жодного разу не повідомляли один одного про розірвання спірного договору, а отже такий договір є чинним.

Відповідно до п.п.1.2, 2.8 Договору, найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що визначається покупцем при його замовленні та поставляється продавцем за договором, зазначаються у видаткових накладних на товар, які є невід`ємною частиною договору. Товар вважається поставленим продавцем та прийнятим покупцем за асортиментом та кількістю згідно видаткової накладної на товар, який поставляється.

На виконання умов Договору продавець передав покупцю, а покупець без жодних зауважень 22.12.2021 та 26.01.2022 прийняв товар на загальну суму 46415,60 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками видатковими накладними №14 від 22.12.2021 на суму 2528,0 грн, №23 від 26.01.2022 на суму 21576,40 грн та №24 від 26.01.2022 на суму 22311,20 грн.

Згідно п.п.3.1, 3.2, 3.4 Договору, загальна вартість договору складається з загальної вартості усіх видаткових накладних, що додаються до договору. Оплата за товар здійснюється покупцем в національній валюті України - гривнях на поточний рахунок продавця. Зобов`язання покупця щодо оплати за цим договором вважаються виконаними в момент отримання продавцем усієї суми, яку зобов`язаний сплатити покупець за цим договором. При цьому, перераховані покупцем кошти зараховуються в першу чергу на погашення простроченої на момент оплати заборгованості покупця перед продавцем за попередні поставки незалежно від призначення платежу, яке зазначено в платіжному документі.

Відповідно до п.3.3 Договору, оплата покупцем товару за договором здійснюється з відтермінуванням платежу, з дотриманням наступної схеми:

3.3.1. якщо сума за рахунком-фактурою складає до 10 тисяч гривень, термін оплати не має перевищувати 7 календарних днів;

3.3.2. якщо сума за рахунком-фактурою складає до 20 тисяч гривень, термін оплати не має перевищувати 14 календарних днів;

3.3.3. якщо сума за рахунком-фактурою складає до 40 тисяч гривень, термін оплати не має перевищувати 21 календарний день;

3.3.4. якщо сума за рахунком-фактурою складає від 60 тисяч гривень, термін оплати не має перевищувати 30 календарних днів.

Враховуючи строки оплати, встановлені в п.3.3 Договору, суд погоджується з доводами позивача, що першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача за видатковою накладною №14 від 22.12.2021 на суму 2528,0 грн - є 30.12.2021, а за видатковими накладними №23 від 26.01.2022 на суму 21576,40 грн та №24 від 26.01.2022 на суму 22311,20 грн є 17.02.2022.

02.02.2022 покупцем здійснено часткову оплату переданого товару на загальну суму 11576,40 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку продавця.

Таким чином, по Договору з 30.12.2021 за відповідачем обліковувалась заборгованість у сумі 2528,0 грн, а з 17.02.2022 у сумі 34839,20 грн (46415,60 грн - 11576,40 грн).

Позивач стверджує, а відповідач не спростовує, що покупцем не здійснено повну оплату за фактично отриманий від продавця по Договору товар на загальну суму 34839,20 грн.

З метою досудового врегулювання спору 27.11.2024 позивач направив відповідачу претензію №01-11/24 від 01.11.2024, в якій вимагав сплатити 34839,20 грн заборгованості за переданий по спірному договору товар, а також нараховані 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Позивач вказує, що вартість переданого по Договору товару в загальній сумі 34839,20 грн відповідачем не оплачена, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору купівлі-продажу.

За приписами ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За приписами ст.193 ГК України та ст.ст.526, 629 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами ст.180 ГК України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останній, всупереч умовам Договору та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не сплатив вартість переданого товару, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 34839,20 грн.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу по Договору у розмірі 34839,20 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено вище, на виконання умов Договору продавець передав покупцю, а покупець без жодних зауважень 22.12.2021 та 26.01.2022 прийняв товар на загальну суму 46415,60 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками видатковими накладними №14 від 22.12.2021 на суму 2528,0 грн, №23 від 26.01.2022 на суму 21576,40 грн та №24 від 26.01.2022 на суму 22311,20 грн.

Враховуючи строки оплати, встановлені в п.3.3 Договору, суд погоджується з доводами позивача, що першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача за видатковою накладною №14 від 22.12.2021 на суму 2528,0 грн - є 30.12.2021, видатковими накладними №23 від 26.01.2022 на суму 21576,40 грн та №24 від 26.01.2022 на суму 22311,20 грн є 17.02.2022.

02.02.2022 покупцем здійснено лише часткову оплату переданого товару на загальну суму 11576,40 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку продавця.

Таким чином, по Договору з 30.12.2021 за відповідачем обліковувалась заборгованість у сумі 2528,0 грн, з 17.02.2022 у сумі 34839,20 грн (46415,60 грн - 11576,40 грн).

Нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені з 17.02.2022 позивачем здійснено на меншу суму заборгованості у розмірі 29783,20 грн, при цьому, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, збільшивши стягувану суму та період нарахування, а тому розрахунки позивача перевіряються судом з урахуванням такої суми заборгованості.

В силу приписів ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що у даній справі позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2665,74 грн 3% річних та 13360,86 грн інфляційних втрат, які нараховані окремо за кожною видатковою накладною.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено розрахунки 3% річних, інфляційних втрат, та встановлено, що такі розрахунки є арифметично вірними та правильними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.2 Договору, за порушення строків оплати за фактично поставлений товар, продавець має право стягнути з покупця пеню, у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Судом встановлено, що у даній справі позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5479,24 грн пені, яка нарахована окремо за кожною видатковою накладною.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що такий розрахунки є арифметично вірними та правильними, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача б/н від 18.04.2025 (вхід.№5962/25 від 21.04.2025) про застосування строку позовної давності до вимог позивача, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст.258 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Періодом виникнення спірної заборгованості є грудень 2021 року лютий 2022 року.

У відповідності до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 02.04.2020.

Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені ст.ст.257, 258 ЦК України, були продовжені.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із відповідними змінами і доповненнями) з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та було відмінено лише з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до приписів п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У відповідності до вищевказаної норми, строк позовної давності 02.02.2022 переривався в зв`язку із вчиненням відповідачем дій, які свідчать про визнання ним боргу.

Тобто, у спірних правовідносинах з 12.03.2020 по 30.06.2023 перебіг позовної давності зупинився на час дії установленого на території України карантину, а з 24.02.2022 перебіг позовної давності зупинився на строк дії воєнного стану в Україні, який діє станом на теперішній час. Крім того, 02.02.2022 строк давності було перервано в силу ч.3 ст.264 ЦК України, а його перебіг почався заново, а тому суд не вбачає правових підстав для застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БІОМЕД-ЦЕНТР (54003, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.2-га Екіпажна (вул.Володарського), буд.4; ідент.код 37279043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІННОВА БІО (04211, м.Київ, вул.Йорданська, буд.6А; ідент.код 44596838) 34839,20 грн основного боргу, 5479,24 грн пені, 2665,74 грн 3% річних, 13360,86 грн - інфляційних втрат та 3028,0 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.В.Мавродієва