ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

16 квітня 2025 року м. ХарківСправа № 922/595/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши клопотання представника Фізичної особипідприємця Лінькова Сергія Анатолійовича Коваленко О.В. (вх.№6178 від 10.03.2025) про закриття провадження у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10; )
до Фізичної особипідприємця Лінькова Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 )
про стягнення заборгованості

за участю представників:

позивача Тріфонової О.М., довіреність №01-23/280 від 26.12.2024;

відповідача Коваленко О.В., ордер АХ №1245153 від 10.03.2025.

ВСТАНОВИВ:

24.02.2025 Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особипідприємця Лінькова Сергія Анатолійовича, в якій просить суд стягнути з Лінькова Сергія Анатолійовича заборгованість за Договором №4-2289С від 04.04.2022 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у розмірі 777 319,30 грн., а саме: заборгованість за електричну енергію в сумі 669 993,89 грн., за період з квітня 2023 року по серпень 2023 року, 3% річних у сумі 30 979, 42 грн., інфляційні втрати 76 345,99 грн., а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 9 327,83 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.02.2025 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Фізичної особипідприємця Лінькова Сергія Анатолійовича про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/595/25. Вирішено розгляд справи №922/595/25 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

10.03.2025 до суду надійшло клопотання представника Фізичної особи-підприємця Лінькова Сергія Анатолійовича адвоката Коваленко О.В. (вх.№6140 від 10.03.2025) про перехід до розгляду справи №922/595/25 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.03.2025 клопотання представника Фізичної особи-підприємця Лінькова Сергія Анатолійовича адвоката Коваленко О.В. (вх.№6140 від 10.03.2025) про розгляд справи за правилами загального позовного задоволено. Вирішено перейти до розгляду справи №922/595/25 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу №922/595/25 до розгляду у підготовчому засіданні на 16.04.2025.

10.03.2025 через кабінет Електронного суду від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження (вх.№6178 від 10.03.2025).

В обґрунтування заяви представник відповідача зазначив, що з огляду на суб`єктний склад учасників спору, спір у справі №922/595/25 відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, а тому наявні всі підстави для закриття провадження у даній справі.

11.03.2025 через кабінет Електронного суду від представника позивача надійшло заперечення на заяву про закриття провадження (вх.№6294 від 11.03.2025).

У запереченні представник позивача зазначив, що в січні 2024 року ПрАТ «Харківенергозбут» звернулося до Червонозаводського районного суду міста Харкова з позовом Приватного акціонерного товариства Харківенергозбут до Лінькова Сергія Анатолійовича про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 825 959,39 грн. справа №643/342/24. Під час розгляду справи, місцевий суд першої інстанції та апеляційної інстанцій дійшли висновку про необхідність розгляду цієї справи за правилами саме господарського, а не цивільного судочинства (ухвала Червонозаводського районного суду міста Харкова від 12 березня 2024 року та постанова Харківського апеляційного суду від 29.10.2024 року по справі №643/342/24).

17.03.2025 через кабінет Електронного суду від представника відповідача надійшла заява щодо спростування заперечень (вх.№№6739; 6740 від 17.03.2025).

У заяві представник відповідача зазначив, що при аналізі змісту ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 12 березня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 29.10.2024 року по справі №643/342/24, застосовуючи правові норми, викладені в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17, можна прийти до висновку, що зазначені судові рішення не мають преюдиційних фактів, оскільки в їх резолютивних частинах зроблено правову оцінку обставин, а не самим обставинам, встановленим судовим рішенням.

Представник відповідача, яка приймала участь в підготовчому засіданні 16.04.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, клопотання (вх.№6178 від 10.03.2025) про закриття провадження у справі підтримала та просила суд його задовольнити.

Представник позивача, яка приймала участь в підготовчому засіданні 16.04.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проти задоволення клопотання (вх.№6178 від 10.03.2025) про закриття провадження у справі заперечувала.

Розглянувши клопотання представника Фізичної особипідприємця Лінькова Сергія Анатолійовича Коваленко О.В. (вх.№6178 від 10.03.2025) про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, у січні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулось до Червонозаводського районного суду м.Харкова із позовом до Лінькова Сергія Анатолійовича про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію згідно Договору №4-2289С від 04.04.2022.

Відповідачем на адресу суду було направлено відзив, в якому зазначено, що згідно Договору №4-2289 (0/P2289) від 16.06.2011 Ліньков С.А. був споживачем АТ "Харківобленерго". В подальшому Ліньковим С.А. була подана заява-приєднання до Договору №4-2289С, у зв`язку з чим АТ "Харківобленерго" припинило бути постачальником електричної енергії та надавало послуги ФОП Лінькову С.А. тільки з розподілу електричної енергії. Рахунки за реактивну енергію згідно Договору 4-2289 С(О/Р2289) Ліньковим С.А. сплачувались як ФОП Ліньковим С.А., тобто - як суб`єктом підприємницької діяльності.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року закрито провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до Лінькова Сергія Анатолійовича про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут», що його вимоги підсудні судам в порядку господарського судочинства.

Ухвала мотивована тим, що вказаний спір виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, у такому випадку він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та повинен розглядатися в порядку господарського судочинства. Тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду ПрАТ «Харківенергозбут» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просило ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що договори про постачання електричної енергії були укладені з Ліньковим Сергієм Анатолійовичем як фізичною особою, що виключає можливість розгляду справи судом господарської юрисдикції.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29.10.2024 року по справі №643/342/24 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» залишено без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року залишено без змін.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся з цим позовом до Господарського суду Харківської області.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до положень частини 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18.

Разом з цим, відповідно до частини 6 статті 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Суд наголошує, що дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, саме для того щоб не допустити безпідставної тяганини під час розгляду справ з боку судів, спори між судами про підсудність не допускаються.

Водночас, згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

обставина встановлена судовим рішенням;

судове рішення набрало законної сили;

у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

Преюдиційними є факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення й окреслюється його суб`єктивними і об`єктивними межами, згідно з якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їхні правонаступники, не можуть знову оскаржувати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 вересня 2022 року у справі №640/10625/21.

Як уже було зазначено судом, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.03.2024, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29.10.2024, закрито провадження у справі №643/342/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до Лінькова Сергія Анатолійовича про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут», що його вимоги підсудні судам в порядку господарського судочинства.

Ухвала мотивована тим, що вказаний спір виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, у такому випадку він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та повинен розглядатися в порядку господарського судочинства. Тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України.

Відтак, факт наявності ознак господарської діяльності у спірних правовідносинах встановлений ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.03.2024, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29.10.2024.

Разом з цим суд зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року по справі №390/34/17 зазначено наступне: «Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однак, відповідач в суді загальної юрисдикції при розгляді справи №643/342/24 наполягав на тому, що рахунки за реактивну енергію згідно Договору 4-2289 С(О/Р2289) Ліньковим С.А. сплачувались як суб`єктом підприємницької діяльності, а відтак позовні вимоги підсудні судам в порядку господарського судочинства. У цій же справі відповідач навпаки наполягає на тому, що з огляду на суб`єктний склад учасників спору, спір у справі №922/595/25 відноситься до юрисдикції місцевого загального суду.

Очевидно, що вказані дії відповідача (його представника) суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

При цьому, частиною 3 статті 231 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» («Multiplex v. Croatia»), заява № 58112/00, п. 45, та «Кутіч проти Хорватії» («Kutic v. Croatia»), заява № 48778/99, п. 25).

Водночас ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що застосовані державою обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження входить у сферу застосування п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Ashingdane v. The United Kingdom», заява № 8225/78, п. 57; «Fayed v. The United Kingdom», заява № 17101/90, п. 65; «Markovic and Others v. Italy», заява № 1398/03, п.п. 100-102).

Відтак, враховуючи закриття провадження у справі №643/342/24, закриваючи провадження у цій справі №922/595/25 судом буде порушено право позивача на доступ до правосуддя, що в даному випадку є неприпустимим.

При цьому, під час вирішення питання щодо наявності підстав для закриття провадження у цій справі обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про закриття провадження.

Отже, вирішуючи питання про закриття провадження, суд не повинен надавати оцінку доводам в обґрунтування вимог чи заперечень проти позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, господарський суд не вбачає правових підстав для закриття провадження у даній справі за приписами пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, а тому у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити.

На підставі статей 2, 42, 46, 231, 233-235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника Фізичної особипідприємця Лінькова Сергія Анатолійовича Коваленко О.В. (вх.№6178 від 10.03.2025) про закриття провадження - відмовити.

Ухвала набирає чинності в день проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повну ухвалу складено 21.04.2025.

Суддя Т.О. Пономаренко

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.