ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/428/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу №916/428/25

За позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; )

До відповідача: Одеський обласний базовий клуб самодіяльної технічної творчості Бриз (65013, м. Одеса, вул. Маразліївська, 36; )

Про стягнення 172464,32 грн.

Встановив: Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеського обласного базового клубу самодіяльної технічної творчості Бриз про стягнення неустойки за прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 172464,32 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2025р. прийнято позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі №916/428/25. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвал суду.

Однак кореспонденція суду повернулась без вручення із зазначенням поштової організації, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Господарський суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі №910/1487/20, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутній за вказаною адресою вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі №906/142/18, провадження №12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, провадження № 14-507цс18.

Клопотання про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України, від сторін до суду також не надходило.

Згідно ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, враховуючи, вжиття господарським судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та забезпечення реалізації відповідачем своїх прав на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, а також враховуючи строки розгляду даної справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що 15.10.2001 між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (Орендодавець) та Одеським обласним базовим клубом самодіяльної технічної творчості Бриз (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №79/5, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 150,2 кв.м, підвального поверху, за адресою: м.Одеса, вул. Маразліївська, 36, з метою розміщення клубу.

Згідно п.1.2 Договору, строк дії договору оренди встановлено з 15.10.2001 року до 13.02.2005 року.

12.03.2006 між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (Орендодавець) та Одеським обласним базовим клубом самодіяльної технічної творчості Бриз (Орендар) було укладено додаткове погодження до договору оренди №79/5, відповідно до п.1 якого у тексті договору №79/5 від 15.10.2001 на приміщення, що розташоване за адресою: вул.Маразліївська, 36, у частині зміни площі з 150,2 кв.м на 158,9 кв.м на підставі технічного паспорту МБТУ та РОН від 18.10.2005.

До договору оренди нежитлового приміщення №79/5 від 15.10.2001 між сторонами були укладені: додаткове погодження від 21.12.2007, додаткове погодження від 07.10.2009, додаткове погодження від 08.04.2011, додаткове погодження від 28.02.2012, додаткове погодження від 02.01.2013, - якими продовжено строк дії договору оренди до 31.12.2013 та встановлено орендну плату 1,0 грн в рік за все приміщення (без урахування ПДВ).

Додатковим погодження від 08.04.2011 до договору оренди нежитлового приміщення №79/5 від 15.10.2001, відповідно до якого сторони погодили змінити назву орендодавця на Департамент комунальної власності Одеської міської ради, згідно з рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 №384-VI Про затвердження положень про виконавчі органи Одеської міської ради.

Додатковим погодження від 02.01.2013 також внесено зміни в п.4.2 Договору.

Додатковим договором №5 від 03.02.2014 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 15.10.2001 №79/5 термін дії Договору продовжено до 31.12.2014, доповнено п 4.2 розділу 4 підпунктом м, підпункт в п.4.2 розділу 4 викладено в новій редакції, підпункт е п.4.2 розділу 4 за погодженням сторін викладено в новій редакції.

Також, до Договору оренди нежитлового приміщення №79/5 від 15.10.2001 між сторонами були укладені додаткові договори: №6 від 14.01.2015, №7 від 21.01.2016, №8 від 23.12.2016, якими продовжено строк дії договору оренди до 31.12.2017 року та визначено річну орендну плату за орендоване приміщення в розмірі 1,0 грн та 0,2 грн ПДВ, всього 1,2грн.

Додатковим договором №9 від 05.12.2017 термін дії Договору продовжено до 31.12.2018.

Згідно п.1.3 додаткового договору №9, сторони внесли зміни до п.2.2 Договору та виклали його в новій редакції: За орендоване приміщення орендар зобов`язався сплачувати орендну плату з 01.01.2018 в розмірі 3679,25 грн (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції), що розрахована на 01.11.2017 та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Згідно п.1.3 додаткового договору №10 від 26.02.2018, сторони внесли зміни до п.2.2 Договору та виклали його в новій редакції: За орендоване приміщення орендар зобов`язався сплачувати орендну плату з 01.01.2018 по 31.12.2018 в розмірі 1,0 грн в рік (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) за все приміщення.

Додатковим договором №11 від 12.02.2019 термін дії Договору продовжено до 31.12.2019.

Згідно п.1.4 додаткового договору №11, сторони внесли зміни до п.2.2 Договору та виклали його в новій редакції: За орендоване приміщення орендар зобов`язався сплачувати орендну плату наступним чином: з 01.01.2019 по 31.12.2019 в розмірі 1,0 грн в рік (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції); з 01.01.2020 орендну плату, що розрахована на 01.01.2019 та становить 4117,08 грн (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць

Додатковим договором №12 від 01.06.2020 термін дії Договору продовжено до 31.12.2020.

Згідно п.1.4 додаткового договору №11, сторони внесли зміни до п.2.2 Договору та виклали його в новій редакції: За орендоване приміщення орендар зобов`язався сплачувати орендну плату наступним чином: з 01.01.2020 по 31.12.2020 в розмірі 1,0 грн в рік (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції); з 01.01.2021 орендну плату, що розрахована на 01.01.2020 та становить 4286,33 грн (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Позивачем було зазначено суду, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди, а майно, яке виступає предметом Договору, належить до комунальної власності, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Також позивачем було зазначено суду, що рішенням Господарського суду Одеської області від 05.06.2024 по справі №916/556/24 позовні вимоги Департаменту задоволено частково. Виселено відповідача з займаного об`єкта оренди у вигляді нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 158,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Маразліївська, 36 та стягнуто неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 412339,24 грн. за період з 01.01.2021р. по 31.01.2024р.

Як було зазначено позивачем, 16.12.2024р. на виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/556/24 Державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відбулось примусове виселення Одеського обласного базового клубу самодіяльної технічної творчості «Бриз» з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 158,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Маразліївська, 36, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Умовами п. 4.10 Договору визначено, що у випадку припинення дії Договору, у зв`язку із закінченням строку чи дострокового розірвання, Орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання акта приймання -передачі приміщення.

Позовні вимоги, у зв`язку з невиконанням Орендарем зобов`язання щодо повернення орендованого майна Департаменту самостійно за актом приймання-передачі, направлено на стягнення з Одеського обласного базового клубу самодіяльної технічної творчості «Бриз» за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення об`єкта оренди неустойки у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що за період з 01.02.2024р. по 16.12.2024р. у розмірі 172 464,32 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як з`ясовано судом, 15.10.2001 між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Одеським обласним базовим клубом самодіяльної технічної творчості Бриз було укладено договір оренди нежитлового приміщення №79/5, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 150,2 кв.м, підвального поверху, за адресою: м.Одеса, вул. Маразліївська, 36, з метою розміщення клубу.

Надалі укладались додаткові угоди до Договору, зокрема, від 12.03.2006р., від 08.04.2011р., від 02.01.2013р., від 03.02.2014р., від 05.12.2017р., від 26.02.2018р., від 12.02.2019р., від 01.06.2020р., а також судом враховано, що згідно п.1.4 додаткового договору №11, сторони внесли зміни до п.2.2 договору та виклали його в новій редакції: За орендоване приміщення орендар зобов`язався сплачувати орендну плату наступним чином: з 01.01.2020 по 31.12.2020 в розмірі 1,0 грн в рік (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції); з 01.01.2021 орендну плату, що розрахована на 01.01.2020 та становить 4 286,33 грн (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як з`ясовано судом, рішенням Господарського суду Одеської області від 05.06.2024р. по справі №916/556/24 позов задоволено частково. Виселено Одеський обласний базовий клуб самодіяльної технічної творчості Бриз з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 158,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Маразліївська, 36, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Стягнуто з Одеського обласного базового клубу самодіяльної технічної творчості Бриз на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 412339,24 грн. та витрати по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Судом встановлено, що 16.12.2024р. відбулось примусове виселення Одеського обласного базового клубу самодіяльної технічної творчості «Бриз» з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 158,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Маразліївська, 36, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Відповідно до положень ст. 785 Цивільного Кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідачем після припинення договору не було повернуто майно позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна.

Позивачем було здійснено нарахування неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 01.02.2024р. по 16.12.2024р. за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення об`єкту оренди у розмірі 172464,32 грн.

Суд, перевіривши розрахунок неустойки, здійснений позивачем, зазначає наступне.

Пунктом 185.1. статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до п.188.1. ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Вирішуючи питання щодо правильності та правомірності розрахунку позивача, суд виходить з такого.

В силу статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, при розгляді у подібних правовідносинах справи №916/1319/19 Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постанові від 20.11.2020 було викладені висновки про таке.

Податковим Кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України.

Виходячи з аналізу частини другої статті 785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг.

Неустойка, нарахована на підставі частини другої статті 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

Також суд зазначає, що згідно з частинами 1, 2 статті 19 Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ Про оренду державного та комунального майна, орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Відповідно до частин 1, 3 статті 17 Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ Про оренду державного та комунального майна, орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно.

Аналогічні положення щодо коригування орендної плати на індекс інфляції було наведено як у Методиці розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1994 №786 (яка втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 № 630), так і у Методиці розрахунку орендної плати за державне майно, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 28.04. 2021 №630.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача неустойки, встановив, що його здійснено з безпідставним врахуванням сум ПДВ.

Судом було здійснено перерахунок неустойки за неповернення відповідачем майна, після припинення дії договору та до моменту примусового виселення, відповідно до акту державного виконавця від 16.12.2024р., за визначеним позивачем періодом, який суд вважає вірним, із застосуванням подвійної орендної плати у розмірі, визначеним Додатковим договором №12 від 01.06.2020р. про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення №79/5 від 15.10.2001р. 4286,33 грн., яку б міг сплачувати відповідач у випадку правомірного користування майном, відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, без врахування ПДВ, із застосування сукупного індексу інфляції за визначений період та сума неустойки становить 143720,24 грн.

Отже, з відповідача підлягає стягненню неустойка за період з 01.02.2024р. по 16.12.2024р. у розмірі 143720,24 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення неустойки у розмірі 143720,24 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2523,34 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

2.Стягнути з Одеського обласного базового клубу самодіяльної технічної творчості Бриз (65013, м. Одеса, вул. Маразліївська, 36; ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; ) неустойку за прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 143720 (сто сорок три тисячі сімсот двадцять) грн. 24 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2523 (дві тисячі п`ятсот двадцять три) грн. 34 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 24 квітня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко