ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"11" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5642/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.
секретар судового засідання Христенко А.О.
розглянувши заяву ОСОБА_1 за від 01.04.2025 вх. ГСОО № 2-467/25 про розподіл судових витрат у справі № 916/5642/24
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про зобов`язання вчинити певні дії,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Боднар М.О.;
від відповідача: не з`явився.
ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства ВІТТЕРА, в якій, з урахуванням поданої до суду заяви про зміну предмету позову, просила суд:
- зобов`язати ФГ ВІТТЕРРА скликати та провести загальні збори членів господарства, на яких заслухати звіт голови ФГ ВІТТЕРРА щодо його діяльності на посаді голови господарства за 2022 та 2023 роки, розглянути затвердження показників діяльності ФГ ВІТТЕРРА за 2022-2023 роки та в 10-ти денний термін на загальних зборах членів Господарства розглянути заяву ОСОБА_1 про її вихід зі складу членів ФГ ВІТТЕРРА.
25.03.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява, згідно з якою позивачка відмовилась від позову у цій справі до ФГ ВІТТЕРРА, а також просила суд повернути їй з Державного бюджету 50% сплаченого судового збору за подання позову. Окрім цього, позивачка просила суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу, в цей же час, ОСОБА_1 повідомила суду, що докази понесення цих витрат будуть надані суду протягом 5-ти днів після постановлення судом кінцевого процесуального рішення у цій справі. При цьому, заява про відмову від позову була мотивована тим, що відповідач фактично задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 після подання нею позову до суду.
Ухвалою суду від 25.03.2025 суд прийняв відмову ОСОБА_1 від позову до Фермерського господарства ВІТТЕРА про зобов`язання вчинити певні дії та закрив провадження у справі.
Ухвалою суду від 01.04.2025 заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі № 916/5642/24 було прийнято до розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 11 квітня 2025 року о 14:00.
У судове засідання 11.04.2025 з`явився представник позивача, який підтримав подану позивачем заяву про розподіл судових витрат, просив суд її задовольнити. Крім цього, представник позивача повідомив, що у переліку виконаних адвокатом робіт помилково було вказано про здійснення аналізу більше 300 аркушів додатків до відзиву, оскільки додатки у вказаному обсязі, які досліджувались адвокатом, були направлені відповідачем позивачу в процесі розгляду цієї справи з клопотанням про долучення доказів (вх. від 24.01.2025 № 2636/25) на виконання вимог позивача про надання документів щодо діяльності фермерського господарства.
Представник відповідача у засідання суду 11.04.2025 не з`явився, при цьому про час та місце розгляду заяви ФГ «ВІТТЕРРА» було повідомлено належним чином.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 за вх. ГСОО № 2-467/25 від 01.04.2025 про розподіл судових витрат у справі № 916/5642/24, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
За змістом ч. 6. Ст. 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.ч.1, 2, ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ч. ч. 3 - 6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, зважаючи на наведені вище положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (аналогічні висновки викладені у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Згідно з ч.ч.7, 9 ст.129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постанові від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19).
Отже, випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №873/108/20, від 31.08.2022 у справі № 912/2171/18.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписів статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2024 між адвокатом Боднаром М.О. (адвокат) та ОСОБА_1 (клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги № 239/20-12-2024, згідно з п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором по підготовці, поданні позову та супроводженню в Господарському суді Одеської області справи за позовом ОСОБА_1 до ФГ «ВІТТЕРРА» про зобов`язання надати інформацію, документи, зобов`язання скликати та провести загальні збори.
Відповідно до п. 4.1., 4.2. договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.
Відповідно до п. 5.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору.
28.03.2025 між Разумовою В.М. та адвокатом був підписаний акт про прийняття-передачі наданих послуг, яким погоджено, що адвокат з 20.12.2024 по 28.03.2025 надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору від 20.12.2024 № 239/20-12-2024, а клієнт прийняв надані послуги по супроводженню справи № 916/5642/24 в Господарському суді Одеської області. Зокрема були надані такі послуги:
- 31.12.2024: аналіз ухвали Господарського суду Одеської області від 30.12.2024 про залишення позовної заяви без руху, виявлення недоліків, підготовка та подання до суду заяви про усунення недоліків в позовній заяві 2000,00 грн за 2 години;
- 29.01.2025: аналіз відзиву на позовну заяву з додатками більш ніж на 300-х аркушах, а також підготовка та подання відповіді на відзив 7000,00 грн за 6 годин;
- 31.01.2025: підготовка до участі та участь в судовому засіданні по справі 1500,00 грн за 1 годину;
- 05.02.2025: аналіз заперечень щодо відповіді на відзив 2000,00 грн за 1 годину;
- 14.02.2025: підготовка та подання заяви про зміну предмету позову (з врахуванням наданих відповідачем документів та вчинених ним дій) 5000,00 грн за 3 години;
- 14.03.2025: підготовка до участі та участь в судовому засіданні но справі 1500,00 грн за 1 годину;
- 25.03.2025: підготовка та подання заяви про відмову віл позову, у зв`язку з задоволенням відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову 2000,00 грн за 2 години.
На підтвердження здійснення оплати наданих послуг на загальну суму 4000,00 грн позивачем до матеріалів справи долучено квитанцію про прийняття коштів за підписом адвоката.
В цей же час, відповідач заперечує щодо розміру заявлених до стягнення витрат позивачем, наголошуючи про їх неспівмірність, обгрунтовуючи свою позицію таким:
- справа не може вважатись складною, оскільки предмет спору фактично відсутній;
- витрати на аналіз ухвали про залишення позовної заяви без руху, тощо (2000,00 грн) є необґрунтованими, адже зміст такої ухвали є зрозумілим без відповідних аналізів. До того ж, як вважає відповідач, у разі, якщо адвокат за результатами аналізу ухвали виявив недоліки позовної заяви, то він не має права включати ці роботи до акту виконаних робіт, оскільки вони не є окремими роботами, натомість є виправленням адвокатських помилок;
- відповідач звертає увагу на спробу адвоката ввести позивачку в оману, вказуючи, що відзив на позовну заяву має додатки більш ніж на 300-х аркушах, адже відзив на позовну заяву взагалі не містив додатків, окрім доказів направлення його позивачці та виписки з ЄДРПОУ;
- адвокатом неодноразово заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що він є не ознайомленим з документами, поданими відповідачем. Як вважає відповідач, адвокат мав на це час, отже, в діях адвоката наявні ознаки зловживання процесуальними правами. З урахування цього витрати на підготовку та участь у судовому засіданні (14.03.2025) відповідач вважає необґрунтованими;
- у заяві про ухвалення додаткового рішення адвокат зазначає, що 17.03.2025 він аналізував первинні документи, надані відповідачем, на суму 4000,00 грн. При цьому, відповідач вважає, що потреби чи доцільності у виконанні таких робот не було, адже адвокат не є бухгалтером, він мав можливість проаналізувати наявність таких первинних документів, але не самі документи. Отже ці роботи, на думку відповідача, також не мають бути включені у відшкодування;
- вартість складання заяви про відмову від позову (2000,00 грн), на думку відповідача, також є явно завищеною;
- для відповідача не є зрозумілим, яка саме погодинна оплата застосовується при визначенні розміру вартості правничої допомоги, адже ціна години послуг адвоката у кожному виді робіт є різною.
Проаналізувавши зміст вищевказаних доказів, наданих позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд, керуючись вищенаведеними нормами ст. 129 ГПК України, практикою ЄСПЛ, висновками ВПВС, а також врахувавши заперечення відповідача, суд зазначає таке.
Також суд враховує поведінку сторін, зокрема те, що відповідач задовольнив вимоги позивача в процесі розгляду справи, що стало підставою для подання позивачем заяви про відмову від позову.
Щодо вищевказаних заперечень відповідача суд зазначає, що між позивачем та адвокатом гонорар останнього погоджений у фіксованому розмірі, а тому, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, для його виплати обчислення фактичної кількості часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не є обов`язковим, натомість в цьому випадку суд має оцінити погоджений гонорар адвоката на предмет розумності його розміру та пропорційності, з урахуванням складності справи. При цьому суд також враховує пояснення адвоката щодо допущеної описки в описі робіт, а саме щодо здійснення аналізу більше 300 аркушів документів, які були надані відповідачем не разом з відзивом, а направлені позивачу на задоволення вимог останнього та стосуються діяльності ФГ «ВІТТЕРРА».
Керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Повну ухвалу складено 16.04.2025.
Ухвала набрала законної сили 11.04.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя Д.О. Бездоля