РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2025Справа № 910/412/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська бурова компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комекс"

про стягнення 50614,77 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавська бурова компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комекс" про стягнення 50614,77 грн. попередньої оплати за договором поставки від 18.03.2024 № 1803-24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання.

Дана ухвала суду доставлена відповідачу в його електронний кабінет, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи. Разом із цим, у визначений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки № 1803-24, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передавати у власність вироби з металу (далі - товар) в асортименті, кількості та за ціною, вказаними в специфікаціях, що додаються до договору, та є його невід`ємними частинами, або без підписання специфікацій, в асортименті, кількості та за ціною, вказаними в рахунках-фактурах, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Під поставкою сторони розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем.

У пункті 3.1 договору передбачено, що товар поставляється на умовах DDP згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС (редакція 2010 року), якщо інший базис поставки не визначено в специфікації, або за домовленістю сторін.

Відповідно до пункту 3.2, підпункту 3.2.1 договору строк поставки товару погоджується сторонами в специфікації. Якщо поставка товару здійснюється без укладення специфікації, або на умовах відстрочення платежу, - строк поставки визначається в рахунку-фактурі, або погоджується сторонами в письмовій формі шляхом обміну листами (у тому числі електронними).

Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної, акту приймання-передачі та передавання покупцеві документів, передбачених п. 3.4 договору (пункт 3.3 договору).

Пунктом 13.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати підписання повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2024 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором, а в частині гарантійних зобов`язань - до їх повного виконання.

Із матеріалів справи слідує, що 25.10.2024 відповідачем виставлено рахунок на оплату № 1663 на суму 101229,53 грн. із ПДВ. Термін самовивозу - протягом 5 робочих днів із моменту надходження коштів; організація гарантує завантаження машин, зареєстрованих на складі до 17:00 год.

У свою чергу, позивачем сплачено згідно зі вказаним рахунком грошові кошти на користь відповідача в розмірі 50614,77 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 31.10.2024 № 1179.

Оскільки відповідач не здійснив передачу товару, позивач листом від 10.12.2024 № 1148 повідомив відповідача про відмову від договору та просив повернути попередню оплату в розмірі 50614,77 грн.

Оскільки відповідач грошові кошти не повернув, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Судом установлено, що позивачем сплачено згідно з виставленим відповідачем рахунком від 25.10.2024 № 1663 на суму 101229,53 грн. грошові кошти на користь відповідача в розмірі 50614,77 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 31.10.2024 № 1179.

Проте, відповідач не здійснив передачу товару позивачу, у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача з листом від 10.12.2024 № 1148 про відмову від договору та повернення попередньої оплати в розмірі 50614,77 грн.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Ураховуючи викладене, оскільки сума неповернутої відповідачем попередньої оплати складає 50614,77 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повернення цих коштів позивачу або поставки товару на вказану суму, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача даної суми попередньої оплати, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська бурова компанія" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комекс" (03039, м. Київ, вул.Фрометівська,2, корпус 5, офіс 5; ідентифікаційний код 44946798) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська бурова компанія" (36014, м. Полтава, вул. Харчовиків, буд. 27; ідентифікаційний код 39117280) 50614 (п`ятдесят тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 77 коп. попередньої оплати, а також 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова