ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Справа№ 910/14746/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Куниця В.Ю., посвідчення НГ № 086502 від 03.06.2024;

від відповідача: Гончарук А.М., ордер АІ № 1812216 від 03.02.2025,

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП-ТЕКС" на рішення господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/14746/24 (суддя - Балац С.В.)

за позовом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП-ТЕКС"

про стягнення 891 445,50 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - ВЧ НОМЕР_1 НГУ) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ТОП-ТЕКС" про стягнення 891 445,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строку виконання зобов`язання з поставки товару за державним контрактом на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення № 166/ВОЗ-2024 від 19.06.2024 (далі - державний контракт), у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача 891 445,50 грн пені нарахованої з 02.10.2024 по 30.10.2024.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/14746/24 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "ТОП-ТЕКС" на користь ВЧ НОМЕР_1 НГУ 891 445,50 грн пені та 13 371,68 грн судового збору за подання позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем зобов`язання в частині своєчасної поставки товару позивачу за державним контрактом.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ "ТОП-ТЕКС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 89 144,55 грн.

Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення апелянт зазначав, що враховуючи воєнний стан та економічну ситуацію в країні, обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, специфіку покладених завдань на відповідача, обставини виконання відповідачем зобов`язання за державним контрактом у повному обсязі, а також те, що стягнення пені у заявленому розмірі підірве фінансовий стан відповідача та зумовить збитковість його діяльності, враховуючи інтереси обох сторін, принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача, у зв`язку з чим стверджував про наявність правових підстав для зменшення розміру пені на 90 % до розміру 89 144,55 грн, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, вказуючи, що стягнення пені у повному розмірі буде свідчити про каральність такого заходу та призведе до значних фінансових втрат відповідача, що є неприпустимим в умовах воєнного стану для утримання підприємства, яке забезпечує першочергові військові потреби.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 15.04.2025.

10.03.2025 до апеляційного суду надійшов відзив позивача із запереченнями на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні, яке відбулось 15.04.2025, відповідач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 89 144,55 грн. Позивач заперечував доводи апеляційної скарги, вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2024 між ВЧ НОМЕР_1 НГУ, як замовником, та ТОВ "ТОП-ТЕКС", як виконавцем, укладено державний контракт (договір) № 166/ВОЗ-2024 на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення (далі - державний контракт; а.с. 13-17 том 1), за умовами якого виконавець зобов`язався у 2024 році виготовити та поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства для здійснення останнім заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та виконання заходів правового режиму воєнного стану товари оборонного призначення за кодом 18110000-3 "формений одяг" єдиного закупівельного словника ДК 021-2015 (далі - товар), найменування, кількість та строки поставки яких зазначені у специфікації товарів оборонного призначення, яка є додатком № 1 до державного контракту і його невід`ємною частиною (далі - специфікація), а замовник - оплатити та прийняти товар.

Специфікацією до державного контракту (а.с. 18 том 1) визначено найменування товару - костюм (куртка та штани) зимовий спеціальний, вид 1; загальний обсяг поставки - 5 000; сума з ПДВ - 30 739 500,00 грн та термін поставки - до 01.10.2024.

Пунктом 58 державного контракту передбачено, що за порушення терміну (строку) постави товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості непоставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30-ть днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару.

Згідно видаткової накладної № 5708 від 31.10.2024 на суму 30 739 500,00 грн (а.с. 11 том 1) виконавцем поставлено товар за державним контрактом замовнику.

Враховуючи порушення строку поставки товару позивач звернувся до відповідача з претензією № 78/1/5-4828 від 05.11.2024 про сплату 891 445,50 грн пені нарахованої за період прострочення виконання зобов`язання з поставки товару з 02.10.2024 по 30.10.2024 (а.с. 7-9 том 1).

Вказана вимога залишена відповідачем без виконання, що призвело до звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача про неналежне виконання відповідачем зобов`язання в частині своєчасної поставки позивачу товару за державним контрактом та задовольнив позов.

Переглядаючи спір колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами частини 1 статті 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріалами справи підтверджується передача відповідачем позивачу за державним контрактом товару на суму 30 739 500,00 грн згідно підписаної сторонами видаткової накладної № 5708 від 31.10.2024 (а.с. 11 том 1), однак така поставка відбулась з порушенням встановленого договором терміну (до 01.10.2024).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 1 статті 216 Господарського кодексу (далі - ГК) України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Положеннями частини 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідальність у вигляді застосування до відповідача господарської санкції (пені) у разі порушення терміну (строку) постави товару передбачена положеннями пункту 58 державного контракту, - у розмірі 0,1 % вартості непоставленого товару за кожний день прострочення.

Оскільки відповідач не виконав своє зобов`язання з поставки товару у строк встановлений договором, то заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 891 445,50 грн пені нарахованої з 02.10.2024 по 30.10.2024 є арифметично вірною та обґрунтованою.

Відповідач у відзиві на позов (а.с. 46-49 том 1) посилався на положення статті 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, вказуючи, що розмір пені має бути зменшений на 90 %, оскільки товар виготовлявся без попередньої оплати замовником; товар було повністю поставлено позивачу; враховуючи воєнний та економічний стан в країні; діяльність відповідача щодо поставки товарів оборонного призначення; відсутність доказів понесення позивачем збитків; та те, що зменшення пені на 90 % не буде вважатися звільненням відповідача від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання, проте стягнення пені в заявленому позивачем розмірі свідчить про каральність такого заходу та призведе відповідача до значних фінансових втрат, що не відповідає принципам рівності і балансу інтересів сторін.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Також слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

З аналізу зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до висловленої Великою Палатою Верховного Суду правової позиції, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення. Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені.

На переконання колегії суддів наведені відповідачем обставини щодо виготовлення товару за державним контрактом без попередньої оплати замовником коштів та повну поставку відповідачем (який здійснює поставки товарів оборонного призначення) товару, хоча і з прострочення терміну, не свідчать про наявність підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а статтями 525, 526 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30-ть днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Відповідні умови за порушення строків поставки товару сторони погодили у пункті 58 державного контракту.

Отже господарська санкція у вигляді пені, яка у даному випадку заявлена позивачем за неналежне виконання відповідачем негрошового зобов`язання з несвоєчасної поставки товару, спрямована передусім на компенсацію майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного виконання обов`язку за договором зобов`язаною стороною, тож з огляду на встановлене порушення відповідачем умов державного контракту є підстави для нарахування пені у заявленому розмірі.

Слід також зазначити, що заявник не посилався на неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань з оплати товару та не враховує цільове призначення товару (костюм (куртка та штани) зимовий спеціальний, вид 1) закупленого замовником за державним контрактом до необхідного терміну - 01.10.2024, який погоджений сторонами.

Разом з цим, ціна державного контракту складає 30 739 500,00 грн, а розмір заявленої позивачем пені (891 445,50 грн) від ціни контракту становить 2,9 %, тож така санкція не є способом отримання позивачем доходів та не направлена на його збагачення, усупереч твердженням відповідача, має компенсаційний, а не каральний характер.

Колегія суддів вважає, що саме лише запровадження воєнного стану та економічна ситуація в країні, не є безумовними підставами для зменшення розміру пені, оскільки зобов`язання з виконання умов державного контракту у повній мірі стосується обох сторін. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що відповідач попереджав позивача про неможливість своєчасного виконання зобов`язання з поставки товару за державним контрактом та/або вчиняв всі можливі заходи для виконання зобов`язання в установлений строк. Також відповідачем не підтверджено збитковості товариства та/або того, що товариство знаходиться у скрутному економічному становищі.

Беручи до уваги вищевикладене та правовідносини, які склалися між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем у даному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, тож позовні вимоги про стягнення з відповідача 891 445,50 грн правомірно задоволені у повному обсязі.

З урахування зазначеного апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду і підстав для його скасування або зміни не має.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП-ТЕКС" на рішення господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/14746/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/14746/24 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14746/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.04.2025.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук