ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р. Справа№ 910/8386/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Скрипки І.М.

Мальченко А.О.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

прокурор: Винник О.О. посв.;

від відповідача 1: Пилипчук І.І. самопредст.;

від відповідача 2: Мартинюк І.І. орд.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 (повний тест складено 24.09.2020)

у справі №910/8386/20 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом першого заступника прокурора міста Києва в інтересах держави

до 1. Київської міської ради

2. Приватного підприємства "Промбудсервіс 2005"

про визнання незаконним і скасування рішення в частині, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року перший заступник прокурора міста Києва (далі - прокурор) звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом в інтересах держави до Київської міської ради (далі - відповідач 1, Київрада) та Приватного підприємства "Промбудсервіс 2005" (далі - відповідач 2), у якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Київради від 20.09.2018 №1452/5516 "Про передачу Приватному підприємству "Промбудсервіс 2005" земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-адміністративного комплексу з об`єктами соціально-побутового і торговельного призначеннями та паркінгами на вул. Причальній, 2 у Дарницькому районі м.Києва" в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 0,3088 га (кадастровий номер :90:176:0059);

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,3088 га (кадастровий номер :90:176:0059) на вул. Причальній, 2 у Дарницькому районі м.Києва, укладений між Київрадою та Підприємством, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`ягненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі 05.11.2018 за №1259.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при прийнятті спірного рішення та укладенні договору оренди порушені норми земельного законодавства, якими передбачена передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності за результатами проведення земельних торгів; у матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок наявний лист Підприємства від 20.06.2018, в якому воно повідомляє, що майновий комплекс, розташований на двох земельних ділянках, зокрема, на земельній ділянці з кадастровим № :90:176:0059 розташована ковальня (літ. М, М'), яка є частиною єдиного майнового комплексу, про що також вказано у пояснювальній записці до проекту землеустрою, однак вказані відомості не відповідають фактичним обставинам справи; навіть за наявності на спірній земельній ділянці нерухомого майна - ковальні (літ. М, М'), площа вказаного об`єкту нерухомого майна становить 86,4 кв.м. і є значно меншою, ніж площа спірної земельної ділянки (0,3088 га), на якій розташоване вказане майно, тому Київрада не мала достатніх правових підстав погоджувати Підприємству відведення земельної ділянки, площа якої у 35 разів перевищує площу вказаного нерухомого майна, розташованого на ній. На підтвердження підстав самостійного представництва інтересів держави прокурор у позовній заяві зазначив, що саме Київрада, яка представляє інтереси територіальної громади міста Києва вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади міста, а тому Київрада є відповідачем у цій справі.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву заперечив проти її задоволення посилаючись на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 у справі №910/16318/16 було підтверджене право власності Підприємства на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :90:176:0059, розташованій за адресою м. Києва, вул. Причальна, 2, тому земельні торги при відведенні вказаної земельної ділянки відповідачу 2 проводитись не повинні; також жодним нормативно-правовим актом, який регулює порядок передачі у власність чи користування земельних ділянок комунальної власності, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, не передбачено врахування певних пропорцій співвідношення площі таких об`єктів та площі земельної ділянки, яка відводиться.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву заперечив проти її задоволення посилаючись на те, що на момент виникнення спірних правовідносин був власником єдиного майнового комплексу загальною площею 4 620,5 м.кв., розташованого на земельних ділянках з кадастровими № :90:176:0059 (спірна) та № :90:176:0058 за адресою: м. Києва, вул. Причальна, 2; до вказаного майнового комплексу входили й приміщення ковальні (літ. М, М'); у подальшому вказаний майновий комплекс був знесений, про що Бюро технічної інвентаризації ПП "Пектораль-ленд" був складений висновок № 22/01-20 від 22.01.2020; прокурором не доведено, що на момент прийняття Київрадою спірного рішення, а також на момент укладення відповідачами спірного договору, на земельній ділянці з кадастровим №:90:176:0059 було відсутнє нерухоме майно, яке б належало Підприємству; згідно принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та нерухомого майна, що на ній розташоване відповідач 2 мав право набути у користування спірну земельну ділянку на позаконкурентних засадах без проведення земельних торгів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 вересня 2020 року відмовлено повністю у задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, заступник керівника Київської міської прокуратури подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального права та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не надав належної оцінки обставинам справи в частині розміщення нерухомого майна - ковальні літ. М, М' на спірній земельній ділянці, що на думку прокурора, унеможливлює передачу цієї земельної ділянки відповідачу 2 поза проведення земельних торгів; є помилковими висновки суду щодо відсутності законодавчого врегулювання питання порядку визначення розміру та меж земельних ділянок, необхідних для обслуговування будинків і споруд; у спірному випадку відведення під забудову земельної ділянки (як вільної від забудови повністю, так і з неспівмірною площею відносно розташованого на ній нерухомого майна) поза конкурентними засадами є неефективним розпорядженням землею територіальної громади міста Києва та свідчить про порушення інтересів держави.

Відповідач 1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що Київради діяла в межах своїх повноважень та спосіб, встановлений законом, оскільки на наданій відповідачу 2 в оренду земельній ділянці знаходилось нерухоме майно Підприємства, тому відповідач 2 мав право набути у користування спірну земельну ділянку на позаконкурентних засадах без проведення земельних торгів.

Відповідач 2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що на переданій йому в оренду земельний ділянці знаходився об`єкт нерухомого майна (ковальня), який є частиною належного Підприємству майнового комплексу, ділянка впорядкована та частково огороджена парканом, на ній відсутнє нерухоме майно інших юридичних осіб, тому вона не підлягала наданню в оренду на конкуретних засадах та, відповідно, були відсутні підстави для проведення земельних торгів; посилаючись на неспівмірність площі земельної ділянки та площі нерухомого майна прокурор не врахував наявності часткових обмежень у використанні земельної ділянки (червоні межі вулиць, смуги повітряних підходів, зона акустичного впливу аеропорту, наявність підземних транзитних комунікацій), що пояснює конфігурацію спірної земельної ділянки та її площу; задоволення позову прокурора призведе до непропорційного втручання держави у право Підприємства мирно володіти та користуватись майном.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22 червня 2021 року (у складі колегії суддів: Іоннікова І. А. (головуючий), Разіна Т. І., Шаптала Є. Ю.) рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 скасовано. Позов першого заступника прокурора міста Києва залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позов прокурора без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив із того, що уповноваженим органом на захист інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах є Київська міська рада, а тому доводи прокурора про відсутність уповноваженого органу є необґрунтованими. Разом з тим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність прокурором дотримання порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема щодо звернення до уповноваженого органу із повідомленням про наявність підстав для подання позову до суду, а відтак відсутні підстави стверджувати, що захист інтересів територіальної громади не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року касаційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 у справі № 910/8386/20 скасовано. Справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 № 09.1-08/4037/24 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку зі звільненням суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/8386/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

28.10.2024 головуючим суддею Іонніковою І.А. подано заяву про самовідвід у справі № 910/8386/20. Вказана заява мотивована наявністю підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 заяву головуючого судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/8386/20 задоволено. Справу № 910/8386/20 передано для визначення складу суду в порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Мальченко А.О., Скрипки І.М. та ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

16.12.2024 відповідачем 2 подані додаткові письмові пояснення щодо цільового призначення спірної земельної ділянки та щодо обраного прокурором способу захисту права держави, яке він вважає порушеним.

20.01.2025 відповідачем 2 подано клопотання про призначення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою.

20.01.2025 прокурором подані заперечення на клопотання відповідача 2 про призначення експертизи.

27.03.2025 відповідачем 2 подане клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №904/186/23.

01.04.2025 відповідачем 2 подано заяву про відкликання клопотання про зупинення провадження у справі.

Прокурор (апелянт) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

Клопотання відповідача 2 про призначення судової експертизи відхилено судом, оскільки для вирішення спору відсутня необхідність у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, а клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі залишено без розгляду у зв`язку із його відкликанням заявником.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 20.09.2018 Київською міською радою прийнято рішення №1452/5516 "Про передачу приватному підприємству "Промбудсервіс 2005" земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-адміністративного комплексу з об`єктами соціально-побутового і торговельного призначення та паркінгами на вул. Причальній, 2 у Дарницькому районі м. Києва" (далі - спірне рішення Київради), яким вирішено:

1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок приватному підприємству "Промбудсервіс 2005" для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-адміністративного комплексу з об`єктами соціально-побутового і торговельного призначення та паркінгами на пул. Причальній, 2 у Дарницькому районі м. Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ - 02.10, заява ДЦ № 50116- 01-03 від 18.06.2018, справа Д-8694).

2. Передати приватному підприємству "Промбудсервіс 2005", за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 25 років земельні ділянки площами 3,4807 га (кадастровий номер :90:176:0058, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018) та 0,3088 га (кадастровий номер :90:176:0059, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018) для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-адміністративного комплексу з об`єктами соціально-побутового і торговельного призначення та? паркінгами на вул. Причальній, 2 у Дарницькому районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на майно (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.11.2016 №7231463 8).

3. Приватному підприємству "Промбудсервіс 2005":

3.1. Виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України.

3.2. Забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельних ділянок.

3.3. У місячний термін надати до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи, визначені чинним законодавством, необхідні для укладення договору оренди земельних ділянок.

3.4. Питання майнових відносин вирішувати в установленому порядку.

3.5. Виконати вимоги, викладені в листі Департаменту містобудування та архітектури від 13.12.2017 № 11161/0/012/19-17.

3.6. Питання пайової участі та укладення з Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договору про пайову участь вирішувати в порядку та випадках, встановлених законодавством.

3.7. У разі необхідності проведення реконструкції чи нового будівництва питання оформлення дозвільної та проектно-кошторисної документації вирішувати в порядку, визначеному чинним законодавством України.

3.8. Питання сплати відновної вартості зелених насаджень або укладення охоронного договору на зелені насадження вирішувати відповідно до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 № 3 84/6600 "Про затвердження Порядку видалення зелених насаджень на території міста Києва" (зі змінами і доповненнями).

3.9. Дотримуватись обмежень у використанні земельних ділянок, зазначених у витягах з Державного земельного кадастру.

3.10. Земельну ділянку в межах червоних ліній використовувати з обмеженнями відповідно до вимог містобудівного законодавства.

4. Попередити землекористувача, що використання земельної ділянки не за цільовим призначенням тягне за собою припинення права користування нею відповідно до вимог статей 141, 143 Земельного кодексу України.

05.11.2018 між Київською міською радою, як орендодавцем, та ПП "Промбудсервіс 2005", як орендарем, був укладений договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1259 (далі - договір оренди, спірний договір).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 20.09.2018 № 1452/5516 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка) визначену цим договором, для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-адміністративного комплексу з об`єктами соціально-побутового і торговельного призначення та паркінгами. Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Згідно з п. 2.1 договору оренди об`єктом оренди відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, рішення Київської міської ради від 20.09.2018 № 1452/5516 та цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- кадастровий номер - :90:176:0059;

- місце розташування - вул. Причальна, 2 у Дарницькому районі м. Києва;

- цільове призначення - 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури;

- категорія земель - землі житлової та громадської забудови;

- вид використання - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-адміністративного комплексу з об`єктами соціально-побутового і торговельного призначення та паркінгами;

- розмір (площа) - 0, 3088 га.

Відповідно до витягу з технічної документації Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 11.10.2018 № 5769/86-18 нормативно-грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 5 908 223,00 грн (п. 2.2 договору оренди).

У п. 3.1. договору оренди сторони погодились, що договір укладено на 25 (двадцять п`ять) років.

Листом від 24.01.2020 №05716-1375 Департамент земельних ресурсів, у відповідь на запит від 15.01.2020 №05/2/3-26вих20, повідомив Прокуратурі міста Києва про проведення обстеження земельних ділянок по вул. Причальній, 2 та за його результатами надає акт обстеження земельних ділянок від 21.01.2020 №20-0027-02 та правовстановлюючі документи.

Згідно вказаного Акту обстеження на земельній ділянці з кадастровим номером :90:176:0059 площею близько 0,3088 га знаходяться залишки бетонних виробів та будівельне сміття, земельні ділянки огороджені та знаходяться під охороною.

Листом від 22.01.2020 №062/14-761(И-2020) КП Київради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", у відповідь на запит від 16.01.2020 №05/2/3-27вих20, повідомив Прокуратурі міста Києва про те, що первинна реєстрація права власності на майновий комплекс загальною площею 2408,30 кв.м. була проведена за ВАТ "Мостобуд" на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27.07.2005, далі право власності перейшло до ТОВ "ІНДІТ" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.11.2007, вказаний договір розірвано згідно з договором від 29.05.2008; первинна реєстрація права власності на комплекс будівель загальною площею 2209,60 кв.м. була проведена за ВАТ "Мостобуд" на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.03.2005, далі право власності перейшло до ТОВ "ІНДІТ" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.11.2007, вказаний договір розірвано згідно з договором від 29.05.2008; далі від ВАТ "Мостобуд" право власності на майновий комплекс загальною площею 4617,90 перейшло і зареєстровано за ТОВ "Октагон ЛТД" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.06.2008.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно закрито об`єкт нерухомого майна - єдиний майновий комплекс по вул. Причальна, буд. 2 у м.Києві, загальною площею 4620,5 кв.м. (власник - ПП "Промбудсервіс 2005" у зв`язку зі знищенням нерухомого майна (висновок №22/01-20, виданий 22.01.2020 ПП "Пектораль-Ленд".

У зв`язку із викладеними обставинами прокурор звернувся до суду із даним позовом та просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Київради від 20.09.2018 №1452/5516, а також визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,3088 га (кадастровий номер :90:176:0059), укладений між Київрадою та Підприємством, вказуючи на їх невідповідність чинному законодавству, а саме:

- передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, за виключеннями випадків, визначених положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України. Таке виключення, коли земельна ділянка державної або комунальної власності передається у орендне користування на позаконкурентних засадах без проведення земельних торгів, зокрема, становить випадок, коли на такій земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що належить фізичній або юридичній особі. Прокурор вказував, що докази розташування на земельній ділянці з кадастровим № :90:176:0059 нерухомого майна, яке належить Підприємству в інвентаризаційній справі відсутні, а тому передання вказаної земельної ділянки в оренду відповідачу 2 без проведення земельних торгів є незаконним;

- у матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок наявний лист Підприємства від 20.06.2018, в якому воно повідомляє, що майновий комплекс розташований на двох земельних ділянках. Зокрема, на земельній ділянці з кадастровим №:90:176:0059 розташована ковальня (літ. М, М'), яка є частиною єдиного майнового комплексу. Наведене також вказано у пояснювальній записці до проекту землеустрою. Однак, на переконання прокурора, вказані відомості не відповідають фактичним обставинам справи;

- навіть за наявності на спірній земельній ділянці нерухомого майна - ковальні (літ. М, М'), площа вказаного об`єкту нерухомого майна становить 86,4 кв.м. і є значно меншою, ніж площа спірної земельної ділянки (0,3088 га), на якій розташоване вказане майно. Враховуючи викладене, прокурор вказує, що Київрада не мала достатніх правових підстав погоджувати Підприємству відведення земельної ділянки, площа якої в 35 разів перевищує площу вказаного нерухомого майна, розташованого на ній.

Київрада, заперечуючи проти обґрунтованості заявлених прокурором позовних вимог, вказувала, що:

- у випадку відведення земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, власнику такого нерухомого майна земельні торги не проводяться на підставі положень ст. 134 Земельного кодекс України;

- жодним нормативно-правовим актом, що регулює порядок передачі у власність чи користування земельних ділянок комунальної власності, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, не передбачено врахування певних пропорцій співвідношення площі таких об`єктів та площі земельної ділянки, яка відводиться.

Підприємство, заперечуючи проти обґрунтованості заявлених прокурором позовних вимог, вказувало, що:

- на момент виникнення спірних правовідносин підприємство було власником єдиного майнового комплексу загальною площею 4 620,5 м.кв., розташованого на земельних ділянках з кадастровими № :90:176:0059 (спірна) та № :90:176:0058 за адресою: м. Києва, вул. Причальна, 2, до складу якого входило й приміщення ковальні (літ. М, М'), що прокурором не спростовано;

- у подальшому вказаний майновий комплекс був знесений, про що Бюро технічної інвентаризації ПП "Пектораль-ленд" був складений висновок №22/01-20 від 22.01.2020, однак знищення майнового комплексу відбулось після прийняття Київрадою спірного рішення, а також після укладення відповідачами спірного договору оренди земельної ділянки;

- враховуючи закріплений у ст. 120 Земельного кодексу України принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та нерухомого майна, що на ній розташоване, а також положення ст. 134 Земельного кодексу України, підприємство мало право набути у користування спірну земельну ділянку на позаконкурентних засадах без проведення земельних торгів.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними і необґрунтованими.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і, одночасно, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Оспорюючи рішення Київради та договір оренди, прокурор стверджує, що земельна ділянка передана в оренду незаконно - без проведення торгів, що є підставою для скасування рішення і визнання недійсним договору.

Оскільки спірні правовідносини сторін (прийняття рішення та укладення договору) виникли у період вересня-грудня 2018 року судом наводяться та застосовуються норми законодавства в редакціях, що були чинними у вказаний період часу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Частинами 3, 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, обсяг прав та обов`язків власників та землекористувачів, умови надання та використання земельних ділянок врегульовані нормами, зокрема, Земельного Кодексу України (далі - ЗК України).

Згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Частиною 2 ст. 83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами п.п. а), б), в) ч. 1 ст. 9 ЗК України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить: розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

За змістом ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до вказаного Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що право розпорядження земельними ділянками комунальної власності в межах території міста Києва належить до повноважень Київської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За приписами ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію (ч. 5 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради підлягають вирішенню відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 у справі № 910/16318/16, яке набрало законної сили, за Підприємством визнано право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Причальна, 2, до якого у тому числі відноситься:

- майновий комплекс загальною площею 2 410,9 кв. м., до складу якого входять: корпус побутовий (Літера А) площею 866,1 кв.м., гараж (Літера Б) площею 585,7 кв.м., цех арматурний (Літери Г, Д) площею 489,7 кв. м., та цех механічний залізобетонний (Літера Е) площею 466,8 кв. м. разом з комунікаціями, технічним устаткуванням та іншим обладнанням, що є його невід`ємною частиною;

- комплекс будівель загальною площею 2 209,6 кв. м. до складу якого входять: склад II групи (Літера Л) площею 427,6 кв.м., склад-стоянка (Літера К) площею 323,9 кв.м., склад металевий (Літери З,З') площею 1 371,7 кв. м., ковальня (Літера М, М') площею 86,4 кв. м. разом з комунікаціями, технічним устаткуванням та іншим обладнанням, що є його невід`ємною частиною.

Отже, на підставі вищевказаного рішення суду Підприємство підтвердило своє право власності на об`єкти нерухомого майна загальною площею 4 620,5 м кв. (майновий комплекс загальною площею 2 410,9 кв.м + комплекс будівель загальною площею 2 209,6 кв. м).

У пояснювальній записці №ПЗ-31548 від 21.06.2018 Департаменту земельних ресурсів зазначено, що земельні ділянки, у тому числі й спірна земельна ділянка з кадастровим номером :90:176:0059, забудовані, на вказаних земельних ділянках знаходиться майновий комплекс загальною площею 4 620,5 м. кв.

Проте, згідно з висновком №22/01-20 від 22.01.2020, складеним Бюро технічної інвентаризації ПП "Пектораль-ленд", вказаним підприємством за заявою ПП "Промбудсервіс 2005" було здійснено обстеження будівель та споруд єдиного майнового комплексу, загальною площею 4 620,5 м кв., власником якого є ПП "Промбудсервіс 2005", що розташований на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Причальна, 2, у зв`язку з його знесенням. У результаті обстеження встановлено відсутність за вказаною адресою будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 4 620,5 м. кв., до складу яких входять: корпус побутовий (Літера А) площею 866,1 кв.м., гараж (Літера Б) площею 585,7 кв. м., цех арматурний (Літери Г,Д) площею 489,7 кв. м., цех механічний залізобетонний (Літера Е) площею 466,8 кв. м., склад II групи (Літера Л) площею 427,6 кв. м., склад-стоянка (Літера К) площею 323,9 кв. м., склад металевий (Літери З,З') площею 1 371,7 кв. м., ковальня (Літера М,М') площею 86,4 кв. м., разом з комунікаціями, технічним устаткуванням та іншим обладнанням, що є його невід`ємною частиною. Інших аналогічних чи подібних об`єктів нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Причальна, 2, не виявлено.

На підставі вищевказаного висновку 06.02.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення права власності Підприємства на єдиний майновий комплекс загальною площею 4620,5 м. кв., у зв`язку зі знищенням вказаного об`єкта нерухомого майна шляхом його знесення, що підтверджується Інформаційною довідкою №212265081 від 12.06.2020.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази оскарження правомірності виникнення у Підприємства права власності на об`єкт нерухомого майна - єдиний майновий комплекс загальною площею 4 620,5 м.кв., до складу якого входила й ковальня (літ. М, М'), розміщена на земельній ділянці з кадастровим номером :90:176:0059, переданій в оренду на підставі спірного рішення Київради.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що момент прийняття Київрадою спірного рішення 1452/5516 від 20.09.2018 у власності Підприєства перебував об`єкт нерухомого майна - ковальня (літ. М, М'), розташований на спірній земельній ділянці з кадастровим №:90:176:0059, про що також зазначено у пояснювальній записці ПЗ-31548 від 21.06.2018 Департаменту земельних ресурсів, який був знищений внаслідок його знесення після прийняття Київрадою вказаного спірного рішення.

Наданий прокурором акт обстеження земельної ділянки №20-0027-02 від 21.01.2020 Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київськї міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому зазначено про те, що на спірній земельній ділянці знаходяться лише залишки бетонних виробів та будівельне сміття, обґрунтовано відхилений судом першої інстанції, оскільки вказаний акт складений 21.01.2020, а тому він не може бути належним доказом відсутності на спірній земельній ділянці нерухомого майна Підприємства станом на момент виникнення спірних правовідносин у 2018 році (тобто станом на 20.09.2018 - день прийняття Київрадою спірного рішення та 05.11.2018 - день укладення спірного договору оренди земельної ділянки).

Таким чином, враховуючи що на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :90:176:0059 на момент прийняття Київрадою спірного рішення №1452/5516 від 20.09.2018 знаходилось нерухоме майно, яке належало на праві власності Підприємству, суд першої інстанції дійшов юридично правильного висновку про те, що дана земельна ділянка не підлягала наданню в оренду на конкурентних засадах та, відповідно, були відсутні підстави для проведення земельних торгів.

Доводи прокурора про те, що спірна земельна ділянка більш, ніж у 35 разів перевищує площу майна, для експлуатації та обслуговування якого вона відводиться, також обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки жодним нормативно-правовим актом, який регулює порядок передачі у власність чи користування земельних ділянок комунальної власності, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, не передбачено врахування певних пропорцій співвідношення площі таких об`єктів та площі земельної ділянки, яка відводиться, а прокурором до того ж не надано доказів щодо того, що така різниця у площах відведеної земельної ділянки та розташованої на ній будівлі (споруди) порушує чиїсь права або законні інтереси, що є обов`язковою передумовою звернення до суду. Натомість, відповідачем надано суду докази сплати орендних платежів за користування спірною земельною ділянкою у встановленому законом розмірі.

За вказаних обставин є вірним висновок суду першої інстанції про те, що є недоведеними доводи прокурора про невідповідність спірного рішення Київради нормам чинного на час його прийняття законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його незаконним та скасування, отже ця позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.11.2018, укладеного між Київрадою та Підприємством, то за приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

При цьому, згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п. 2 Постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, прокурор не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що при укладенні спірного договору оренди землі були наявні обставини, з якими закон пов`язує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, а зважаючи на встановлену судом відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Київради, на підставі якого був укладений спірний договір, прокурором не доведено, що зміст спірного договору суперечить приписам законодавства України, чинного на момент його укладення, тому позовна вимога про визнання недійсним договору також не підлягає задоволенню.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 року у справі №483/448/20, від 05.07.2023 року у справі №912/2797/21, від 12.09.2023 року у справі №910/8413/21, від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17, від 11.02.2020 року у справі № 922/614/19).

Крім цього, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 уточнив висновок, викладений у постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20, з урахуванням актуальних правових висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц: "Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача".

Матеріалами справи підтверджується, що договір оренди сторонами виконувався, земельна ділянка була передана Підприємству і останнє сплачувало за нею орендну плату, однак прокурором не заявлено вимоги про застосування наслідків недійсності вказаного договору.

Обрання прокурором неналежного та неефективного способу захисту права держави, яке він вважає порушеним, є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо права прокурора на звернення до суду із даним позовом, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.06.2024 у справі 925/1133/18 висновувала, що:

1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:

- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;

- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;

2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:

- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Таким чином, орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви прокурор обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави в суді, тим, що передача спірної земельної ділянки без проведення земельних торгів порушує економічні інтереси держави, призводить до втрати можливості отримання територіальною громадою міста максимального розміру орендної плати за використання земельної ділянки, тобто, спірна угода, укладена представницьким органом територіальної громади, порушує економічні права територіальної громади, у зв`язку з чим прокурор мав не тільки право, але й обов`язок здійснити захист інтересів держави шляхом звернення з позовом у цій справі.

Також на думку прокурора, оскаржуваним рішенням щодо передачі спірної земельне ділянки в оренду без проведення торгів та укладеним на його виконання договором оренди землі порушено інтереси держави у сфері контролю з використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів з максимально вигідним економічним результатом, що утрудню належне виконання державою своїх соціально-економічних функцій.

Крім того, прокурор наголошував на тому, що необхідність захисту інтересів держави у даній справі зумовлена прийняттям органом місцевого самоврядування незаконного рішення щодо розпорядження землею, яка згідно зі ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгеокадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

Відтак, враховуючи зміст позовної заяви, аргументацію про протиправність дій Київради, визначеного прокурором предмета спору, характеру спірних правовідносин, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані зі сплатою прокурором судового збору за подання позовної заяви, апеляційної і касаційної скарг, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10 вересня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.04.2025.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді І.М. Скрипка

А.О. Мальченко