ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
10.04.2025 Справа №905/15/25
за позовом: заступника керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області, м.Покровськ в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби, м.Дніпро в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, м.Маріуполь, Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь
до відповідача 1: Державного підприємства «Мирноградвугілля», м.Мирноград
до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод електричних машин», м.Харків
про визнання недійсним договору постачання та стягнення коштів в сумі 595428 грн
Суддя Паляниця Ю.О.
Секретар судового засідання: Білогубова В.В.
У засіданні брали участь:
прокурор: Хряк О.О. за посв.
від позивача 1: Пєшкова І.В. в порядку самопредставництва
від позивача 2: Сенников А.А. в порядку самопредставництва
від відповідача 1: не з`явився
від відповідача 2: Куденко Д.О. адв.
Заступник керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області, м.Покровськ в інтересах держави в особі позивача 1, Східного офісу Держаудитслужби, м.Дніпро в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, м.Маріуполь, позивача 2, Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача 1, Державного підприємства «Мирноградвугілля», м.Мирноград, відповідача 2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод електричних машин», м.Харків про:
- визнання недійсним договору постачання №43ВК від 26.10.2023, укладеного між Державним підприємством «Мирноградвугілля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський завод електричних машин»;
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод електричних машин» на користь Державного підприємства «Мирноградвугілля» грошових коштів в сумі 595428 грн, а з Державного підприємства «Мирноградвугілля» одержаних за рішенням суду грошових коштів в сумі 595428 грн в дохід держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.01.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/15/25, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
27.01.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод електричних машин» надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 просив зупинити провадження у справі №905/15/25 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднакового застосування норм права у подібних правовідносинах у справі №922/3456/23, посилаючись на відсутність сталої судової практики щодо застосування ст.203, ч.3 ст.228 та ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, а також ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, та зазначаючи, що рішення суду у справі №922/3456/23 може вплинути на результат розгляду справи №905/15/25.
Розгляд вказаного клопотання господарським судом відкладався.
У відповіді на відзив б/н від 31.03.2025 прокурор заперечував проти задоволення клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі з посиланням на те, що правовідносини у справі №905/15/25 не є подібними до правовідносин у справі №922/3456/23.
У судових засіданнях прокурор та позивачі заперечували проти зупинення провадження у справі, відповідач 2 наполягав на задоволенні відповідного клопотання.
Відповідач 1 своєї позиції стосовно цього клопотання не висловив.
Розглянувши клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі, суд зазначає про наступне.
Предметом спору у справі №905/15/25 є визнання недійсним договору постачання №43ВК від 26.10.2023, укладеного між Державним підприємством «Мирноградвугілля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський завод електричних машин», а також застосування наслідків недійсності правочину.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення інтересів держави, яке полягало в проведенні процедури публічної закупівлі та в подальшому укладенні договору постачання №43ВК від 26.10.2023 з порушенням вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції». З огляду на вищезазначене, прокурор вважає, що договір постачання №43ВК від 26.10.2023, укладений між Державним підприємством «Мирноградвугілля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський завод електричних машин» за результатами торгів, підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України. Посилаючись на ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України прокурор просить застосувати наслідки недійсності договору, що суперечить інтересам держави, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод електричних машин» на користь Державного підприємства «Мирноградвугілля» отримані ним на виконання договору кошти в сумі 595428 грн, з подальшим стягненням цих коштів з відповідача 1 на користь держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області.
Разом з тим, згідно з ухвалою від 20.12.2024 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду прийнято до розгляду справу №922/3456/23.
З тексту ухвали вбачається, що позовні вимоги у справі №922/3456/23 обґрунтовані тим, що Приватне підприємство «ЛСВ Моноліт» порушило законодавство про захист економічної конкуренції шляхом вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що спрямовані на спотворення результатів тендера (торгів) та укладення договору про закупівлю товарів від 25.11.2019 №627 на неконкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель. За таких обставин, за твердженнями прокурора, рішення тендерного комітету, оформлене протоколом від 13.11.2019 №338, та договір про закупівлю товарів від 25.11.2019 №627, укладений за результатами відкритих торгів, підлягають визнанню недійсними відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України. Посилаючись на ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України прокурор просив застосувати наслідки недійсності укладеного договору, що суперечить інтересам держави та суспільства, та стягнути з Приватного підприємства «ЛСВ Моноліт» на користь Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» Харківської міської ради кошти, сплачені останнім на виконання договору у розмірі 2370000 грн, а далі - отримані Спеціалізованим комунальним підприємством «Харківзеленбуд» Харківської міської ради за рішенням суду кошти у вказаному розмірі - стягнути в дохід держави.
Таким чином, суд дійшов висновку, що правовідносини у справах №905/15/25 та №922/3456/23 є подібними.
Наразі, ухвала Верховного Суду від 20.12.2024 у справі №922/3456/23 мотивована необхідністю відступити від висновків, викладених у постанові від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, щодо можливості застосування передбачених положеннями ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України наслідків недійсності договору, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, у разі визнання недійсним договору, укладеного з порушенням учасником закупівлі законодавства про захист економічної конкуренції.
Така необхідність мотивована тим, що майнові санкції, передбачені положеннями ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.208 Господарського кодексу України в разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не підлягають застосуванню як такі, що порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у світлі практики Європейського суду з прав людини. У разі визнання судом на підставі зазначених норм недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, підлягають застосуванню наслідки виконання недійсного правочину, передбачені ч.1 ст.216, п.1 ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Також колегія суддів в ухвалі зазначала, що як у справі №922/3456/23, так і у справі №914/1507/23, єдиним доказом того, що оспорюваний договір завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є рішення Антимонопольного комітету України в антимонопольній справі, яким визнано дії відповідачів, як учасників спірної закупівлі, щодо узгодження ними своєї поведінки під час участі в конкурсних торгах на закупівлю, яким встановлений факт порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачені п.4 ч.2 ст.6 та п.1 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосується спотворення результатів торгів.
Колегія суддів пропонувала відступити від висновку, викладеного у постанові від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, про те, що встановлене в відповідному порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним договору, укладеного з переможцем закупівлі, відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, а також про наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, у разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Станом на 10.04.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутнє судове рішення за наслідками розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
Згідно з імперативними вимогами ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
За змістом п.7 ч.1 ст.228 вказаного кодексу суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку (п.11 ч.1 ст.229 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, враховуючи вищенаведене, з огляду на приписи п.7 ч.1 ст.228, п.11 ч.1 ст.229, ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги передання на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23 у подібних правовідносинах, зважаючи на те, що результатом розгляду вказаної справи може бути відступлення від висновків, які наведені у постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі №905/15/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №922/3456/23.
На підставі викладеного, керуючись п.7 ч.1 ст.228, п.11 ч.1 ст.229, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Зупинити провадження у справі №905/15/25 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку справи №922/3456/23 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови у справі №922/3456/23.
Вступну та резолютивну частини ухвали складено 10.04.2025.
Повний текст ухвали складено 15.04.2025.
Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку ст.ст.255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О.Паляниця