ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 квітня 2025 року Справа № 903/227/25
Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/227/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» до Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія №1» Нововолинської міської ради про стягнення 633648,01грн,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» надіслав до суду позов до Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія №1» Нововолинської міської ради про стягнення 633648,01грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу №17/01/24 від 26.01.2024.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 03.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 03.03.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача 04.03.2025 о 12:32 год. Строк для подання відзиву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 19.03.2025.

05.03.2025 представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» заяву, в якій вказує, що КП «УЖК № 1» повністю визнає позовні вимоги та не відмовляється від виконання договірних зобов`язань. Невчасне погашення боргу спричинене важким фінансовим становищем підприємства, у зв`язку з чим надсилає проект мирової угоди для погодження з позивачем.

12.03.2025 на адресу суду надійшла заява позивача вих. № 07/03-01 від 01.03.2025 про уточнення (збільшення позовних вимог), якою долучив докази часткової оплати заборгованості (платіжна інструкція №445713233 від 29.04.2024; №445713305 від 27.05.2024; №445713396 від 01.07.2024; №445713470 від 30.07.2024; №445713738 від 30.09.2024; №445713740 від 02.10.2024; №445713805 від 31.10.2024; №118 від 20.11.2024 ) відповідача перед позивачем в розмірі 927572, 99 грн по договору №17/01/24 про постачання електричної енергії споживачу від 26.01.2024.

Також позивач вказує, що 05.03.2025 отримав заяву відповідача про укладення мирової угоди з проектом мирової угоди. Ознайомившись з проектом мирової угоди позивач не погоджується на її укладення, оскільки розтермінування даної заборгованості в розмірі 633648,01 гри. на 8 місяців теж несе додаткові витрати /збитки для позивача. Позивач щоденно здійснює закупівлю електричної енергії для споживачів, здійснює погашення відсотків по кредитних договорах, а також здійснює інші витрати для забезпечення безперебійного постачання електричної енергії споживачам, які є у його реєстрі та для функціонування товариства. Позивач свої зобов`язання по Договору виконав в повному обсязі, а відповідач ні, у зв`язку із чим позивач змушений був звернутися з позовною заявою в суд про стягнення заборгованості.

У вказаній заяві позивач просить стягнути з Комунального Підприємства «Управляюча Житлова компанія №1»Нововолпнської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО- ТРЕЙД» заборгованість у розмірі 688290,18 грн (633648,01 грн - заборгованість по договору; 39627,19 грн - пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України;- 4 252,04 грн - 3% річних; 10 762,94 грн - індекс інфляції) та 10324,35 грн - судового збору.

Ухвалою суду від 23.04.2025 відмовлено ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог по справі №903/227/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» до Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія №1» Нововолинської міської ради про стягнення 633648,01грн, та повернуто її заявнику.

31.03.2025 представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» заяву, в якій наголошує про відсутність фінансової можливості (відсутності коштів на рахунку, долучає виписки по рахунку) сплатити усю суму боргу одним платежем та повторно керуючись частиною 7 статті 46 ГПК України пропонує відповідачу укласти мирову. У підтвердження наміру погасити заборгованість, відповідач оплачує борг частинами відповідно до наявних коштів на рахунку підприємства.

14.04.2025 представник позивача сформував в системі «Електронний суд» заяву в якій вказав, що з моменту відкриття провадження у справі відповідач оплатив заборгованість по Договору №17/01/24 від 26.01.2024 в розмірі 33648,01 грн., таким чином заборгованість по Договору зменшилася і становить 600000,00 грн, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 13.04.2025.

Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по Договору № 17/01/24 від 26.01.2024 р. становить 654642,17 грн. з них:

- 600000,00 грн - заборгованість по договору;

- 39627,19 грн - пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України;

- 4252,04 грн - 3% річних;

- 10762,94 грн - індекс інфляції.

23.04.2025 позивач надіслав до суду читабельну копію договору №1701/24 від 26.01.2024 на постачання електричної енергії.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО- ТРЕЙД» (надалі Позивач) та Комунальним Підприємством «Управляюча Житлова компанія №1» Нововолинської міської ради (надалі - Відповідач) укладено Договір № 17/01/24 про постачання електричної енергії споживачу (надалі Договір, а.с.6-12).

Згідно умов якого та за результатами проведеної процедури закупівлі Постачальник продає товар: Електрична енергія (ДК 021:2015-09310000-5 Електрична енергія) (далі електрична енергія-Товар), - Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.1.2. договору, обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у Сторін укладених в установленому порядку з оператором системи розподілу (далі - ОСР) договорів про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії, а Постачальник отримує доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності ОСР.

Пунктом 1.3. договору визначено, що загальна сума Договору становить: 1829125,00 грн, у тому числі ПДВ 304854,17 грн.

Відповідно до п.п.1.4 -1.5. договору, ціна цього Договору може бути змінена у випадку зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача, або у випадку внесення інших змін згідно з чинним законодавством України. Кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим Договором, визначено у Додатку 1 та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.

Згідно п.2.1 договору, початком постачання електричної енергії Споживачу є 01.02.2024.

Споживач має право вільно змінювати Постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ, та умов цього Договору (п.2.2 договору).

Відповідно до п.2.3 договору, постачальник за цим Договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, ніж визначену умовами цього Договору.

Оплата поставленої електричної енергії за відповідний розрахунковий період здійснюється шляхом післяплати на підставі акта приймання-передачі електричної енергії. Оплата поставленої електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем протягом 5 робочих днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період. Споживач протягом 3 (трьох) робочих днів від дня отримання пакету розрахункових документів (рахунок, два примірника акта приймання - передачі обсягу реалізованої електричної енергії, тощо) зобов`язаний надати Постачальнику підписаний оригінальний примірник Акт приймання - передачі обсягу реалізованої електричної енергії (далі по тексту - Акт). У випадку, якщо протягом зазначеного періоду Постачальник не отримаю підписаний Споживачем оригінальний примірник акта або обгрунтованої відмови, акт вважається погодженим та підписаним Споживачем (п.4.9. договору).

Згідно п.6.2 Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та укладається на строк до « 31» грудня 2024 року включно, а в частині розрахунків цей Договір діє до повного виконання зобов`язань Сторонами (п.13.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював постачання електричної енергії на користь Відповідача у період з Лютого по грудень 2024 на загальну суму 1561221,00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі електричної енергії № РН-0001117 за лютий 2024 на суму 116 544,47 грн.; №РН-0001500 за березень 2024 на суму 161 255,57 грн; № РН-0002521 за квітень 2024 на суму 122 207,44 грн; № РН-0002870 за травень 2024р. на суму 96 050,00 грн.; № РН-0003636 за червень 2024р. на суму 78 656.22 грн.; № РН-0004268 за липень 2024р. на суму 114 782,40 грн.; № РН-0004527 за серпень 2024р. на суму 110 612,72грн.; №РН-0005296 за вересень 2024р. на суму 127 464,10 грн.; № РН-0005511 за жовтень 2024р. на суму 225 653,98 грн.; № РН-0005947 за листопад 2024р. на суму 184 932.52 грн.; № РН-0006412 за грудень 2024р. на суму 223 061,58 грн.

За поставлену електричну енергію Відповідач сплатив частково в розмірі 927572,99 грн. що підтверджується платіжними інструкціями.

Судом враховано правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17, від 08.05.2019 у справі №910/9078/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 10.06.2019 у справі №911/935/18 та від 11.06.2019 у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Заборгованість по Договору № 17/01/24 від 26.01.2024 за поставлену електричну енергію у лютому- грудні 2024 становила 633648,01 грн.

З метою досудового вирішення спору, Позивач надсилав на адресу Відповідача вимогу про сплату заборгованості у розмірі 633648,01 грн, проте Відповідач дану вимогу не взяв до уваги і не оплатив заборгованість.

Згідно з п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електрична енергія є товаром та призначена для купівлі-продажу.

Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку (частина шоста статті 56 Закону).

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Позивач є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП №805 від 26.07.2022.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами (ч.2 ст. 56 Закону України Про ринок електричної енергії).

Відповідно до пункту 1.2.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Згідно з п. 4.7 ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку: 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку: 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Пунктом 5.2.1 ПРРЕЕ передбачено наступні права електропостачальника: на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; звернення до оператора системи щодо відключення (обмеження) електроживлення споживача; на стягнення пені та застосування інших санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

У свою чергу Споживач у відповідності п.5.5.5 ПРРЕЕ зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, а також за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

Разом з цим, відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено борг в розмірі 33648,01 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №619 від 28.03.2025.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, провадження на суму 33648,01 грн слід закрити.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторонами у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Згідно зі статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування заборгованості по оплаті стало підставою для нарахування пені за прострочку виконання грошових зобов`язань та звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 600000,00 грн.

Провадження на суму 33648,01 грн закрити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 9000,00 грн відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Частиною 4 статті 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, судовий збір в розмірі 504,72 грн (в частині закриття провадження у справі) підлягає поверненню заявнику з Державного бюджету України відповідно до ч.4 ст.231 ГПК України та п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія №1» Нововолинської міської ради (вулиця Соборна, 30, місто Нововолинськ, Волинська область, 45400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» (вулиця Стрийська,86-В, кв.1, місто Львів, Львівська область, 79026, ) 600000 грн (шістсот тисяч гривень) заборгованості, а також 9000,00 грн (дев`ять тисяч гривень) витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. Провадження на суму 33648,001 грн закрити.

4. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути із Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» (вулиця Стрийська,86-В, кв.1, місто Львів, Львівська область, 79026, ) судовий збір в сумі 504,72 грн, що сплачений згідно платіжної інструкції від 24.02.2025 на суму 9504,72 грн (копія міститься в матеріалах справи).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 23.04.2025.

Суддя І. О. Гарбар