РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2025Справа № 910/13840/24

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Церсаніт Інвест" (Україна, 11725, Житомирська обл., Звягельський р-н, с. Чижівка, вул. Чижівська, буд. 4; ідентифікаційний код: 33529350)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод кранів" (Україна, 01021, м. Київ, вул. Грушевського Михайла, буд. 28/2, Н.П. 43; ідентифікаційний код: 43692530)

про стягнення 334 089,61 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Церсаніт Інвест" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод кранів" (далі - відповідач) про стягнення 334 089,61 грн, з яких 206 343,72 грн заборгованості, 37 760,90 грн пені, 73 414,99 грн інфляційних втрат та 16 570,00 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки товару № КРм003-00301 від 07.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

26.11.2024 до загального відділу діловодства Господарського суду міста від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визнано справу малозначною та постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Будь-яких заперечень від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 01021, м. Київ, вул. Грушевського Михайла, буд. 28/2, Н.П. 43.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 02.12.2024 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

17.12.2024 до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення 10.12.2024 поштового відправлення відповідачеві (копії ухвали про відкриття провадження у справі від 02.12.2024).

Відтак суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський завод кранів" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Церсаніт Інвест" (далі - покупець) було укладено Договір поставки товару №КРм003-00301 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити у власність покупця товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість.

Поставка товару здійснюється постачальником на підставі замовлення покупця (усного чи письмового) після погодження найменування товару, асортименту, ціни (п. 3.1 Договору).

Строк поставки товару за цим договором визначається Додатком (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору в разі порушення строків постачання товару, постачальник сплачує неустойку за кожний день такого прострочення в наступних розмірах:

на строк не більше 3 (трьох) календарних днів штраф y розмірі 0,1% від вартості непоставленої партії товару за договором;

на строк від 4 (чотирьох) календарних днів і більше - додатково 1% (один відсоток) від вартості непоставленої партії товару за договором. В цьому разі покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору шляхом направлення постачальнику відповідного письмового повідомлення, із вимогою повернути сплачені грошові кошти, а постачальник має задовільнити вимогу покупця протягом семи календарних днів.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що він набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2022, а в частині невиконаних зобов`язань за договором - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно договору.

07.10.2021 сторонами підписано Додаток №1 до Договору, яким погоджено предмет, ціну та строки поставки товару.

Вартість товару складає 229 270,80 грн з ПДВ, строк поставки - 30 робочих днів.

Також сторонами погоджено, що покупець здійснює оплату шляхом часткової попередньої оплати: 65% - авансова оплата; 25% - по факту готовності обладнання до відвантаження; 10% - доплата після монтажу та підписання акту протягом 15-ти банківських днів.

11.11.2021 позивач сплатив 65% вартості товару у розмірі 149 026,02 грн.

17.02.2022 відповідач повідомив позивача про готовність товару до відправки та необхідність здійснення доплати.

23.02.2022 позивач здійснив доплату (25% вартості товару) у розмірі 57 317,70 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки, 15.07.2024 позивач направив йому претензію №277, в якій повідомив про відмову від Договору на підставі п. 5.3 та вимагав повернути сплачені грошові кошти в сумі 206 343,72 грн протягом 7 днів.

З огляду на те, що відповідач не виконав умови Договору, проігнорував вищезазначену претензію та не повернув передоплату, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 206343,72 грн, пеню в розмірі 37760,90 грн, інфляційні втрати в розмірі 73414,99 грн та 3% річних у розмірі 16570,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт перерахування позивачем на рахунок відповідача попередньої оплати товару в загальному розмірі 206 343,72 грн, що підтверджується банківськими виписками №7811076 від 11.11.2021 на суму 149 026,02 грн та №7973029 від 23.02.2022 на суму 57 317,70 грн.

Додатком №1 до Договору встановлено строк у 30 робочих днів на виготовлення та поставку товару. Водночас вказана умова, як і інші положення Договору не визначають порядок перебігу зазначеного строку, а саме момент, з яким пов`язаний його початок.

Виходячи з комплексного тлумачення умов Договору та обставин, пов`язаних зі спірними правовідносинами, суд вважає за доцільне здійснювати обрахунок строку поставки з моменту здійснення покупцем першого траншу попередньої оплати, оскільки друга частина попередньої оплати (25% вартості товару) сплачується після повідомлення про готовність товару до відвантаження, що свідчить про те, що товар вже виготовлений постачальником, а відтак виключає можливість застосування тридцятиденного строку для встановлення часових рамок як на його поставку, так і на виготовлення.

Враховуючи, що перша частина попередньої оплати була перерахована 11.11.2021, товар мав бути поставлений покупцеві у строк до 23.12.2021 включно.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем свого зобов`язання з поставки товару є таким, що настав.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Пунктом 5.3 Договору передбачено право покупця, в разі порушення строків поставки товару на 4 та більше календарних днів, в односторонньому порядку відмовитись від Договору, а постачальник, у свою чергу, зобов`язаний повернути сплачені покупцем грошові кошти.

Судом встановлено, що внаслідок тривалого порушення відповідачем строку поставки товару, позивач звернувся до нього з претензією №277 від 15.07.2024. Факт направлення зазначеної претензії 09.10.2024 підтверджується описом вкладення до поштового відправлення та накладною №479.

Окрім того, позивачем долучено до позовної заяви рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №479, зі змісту якого вбачається, що претензія була вручена відповідачеві 17.10.2024.

З огляду на викладене, Договір вважається розірваним внаслідок односторонньої відмови покупця з 09.10.2024. Окрім того, оскільки станом на момент застосування позивачем пункту 5.3 Договір був чинним, у відповідача виник обов`язок повернути позивачеві сплачені на виконання умов Договору кошти у семиденний строк.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження повернення відповідачем сплачених грошових коштів.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 206 343,72 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що в разі порушення строків постачання товару, постачальник сплачує неустойку за кожний день такого прострочення в наступних розмірах:

на строк не більше 3 (трьох) календарних днів штраф y розмірі 0,1% від вартості непоставленої партії товару за договором;

на строк від 4 (чотирьох) календарних днів і більше - додатково 1% (один відсоток) від вартості непоставленої партії товару за договором. В цьому разі покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору шляхом направлення постачальнику відповідного письмового повідомлення, із вимогою повернути сплачені грошові кошти, а постачальник має задовільнити вимогу покупця протягом семи календарних днів.

Позивач заявив до стягнення пеню за період з 28.04.2024 по 28.10.2024.

Водночас, судом встановлено, що Договір є розірваним з 09.10.2024. Вказана обставина унеможливлює застосування умов Договору до спірних правовідносин з моменту відмови покупця від Договору.

Відтак суд вбачає за можливе стягнути на користь позивача пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення зобов`язання з поставки товару за період з 28.04.2024 (визначено позивачем) по 08.10.2024 (останній день дії Договору). Суд враховує, що позивачем визначено як базу нарахування штрафних санкцій не вартість непоставленого товару, а суму сплачених грошових коштів (206 343,72 грн).

Здійснивши перерахунок штрафних санкцій, суд встановив наявність підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 33 840,37 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що грошове зобов`язання з повернення сплачених покупцем грошових коштів виникло у постачальника на підставі п. 5.3 Договору лише 17.10.2024. Відтак семиденний строк на виконання зобов`язання сплив 24.10.2024, а прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання почалось з 25.10.2024.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість нарахування інфляційних втрат та 3% річних на грошове зобов`язання продавця з повернення грошових коштів у сумі 206 343,72 грн, яке виникло на підставі п. 5.3 Договору, з 09.10.2024 по 28.10.2024.

Здійснивши перерахунок відсотків, суд встановив наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат (оскільки період прострочення перевищує 15 днів) у розмірі 3714,19 грн та 3% річних у розмірі 338,27 грн.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 206343,72 грн, пені в розмірі 33840,37 грн, інфляційних втрат у розмірі 3714,19 грн та 3% річних у розмірі 338,27 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 663,55 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 1 347,79 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод кранів" (Україна, 01021, м. Київ, вул. Грушевського Михайла, буд. 28/2, Н.П. 43; ідентифікаційний код: 43692530) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Церсаніт Інвест" (Україна, 11725, Житомирська обл., Звягельський р-н, с. Чижівка, вул. Чижівська, буд. 4; ідентифікаційний код: 33529350) грошові кошти в сумі 206 343 (двісті шість тисяч триста сорок три) грн 72 коп., пеню в розмірі 33 840 (тридцять три тисячі вісімсот сорок) грн 37 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 714 (три тисячі сімсот чотирнадцять) грн 19 коп., 3% річних у розмірі 338 (триста тридцять вісім) грн 27 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 663 (три тисячі шістсот шістдесят три) грн 55 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 347,79 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.04.2025.

Суддя О.В. Нечай