УХВАЛА

21 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/4980/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Губенко Н. М., Кролевець О. А.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Ботік"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя Юзіков С. Г.)

від 14.05.2024,

додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя Юзіков С. Г.)

від 29.05.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Чус О. В., судді: Дармін М. О., Кощеєв І. М.)

від 05.03.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Ботік"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Eнергетик Дніпро"

про стягнення 463 365,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія "Ботік" подало до Господарського суду Дніпропетровської області позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Eнергетик Дніпро" про стягнення заборгованості за договором поставки № С/БВ/23/03-3 від 23.03.2023 в розмірі 463 365,23 грн - основного боргу, а також 1 495,13 грн - 3 % річних, 11 126,69 грн - пені, 7 139,81 грн - судового збору, 16 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

2. 14.05.2024 Господарський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивача 176 210,67 грн - основного боргу, 362,08 грн - 3 % річних, 5 310,46 грн - пені, 2 182,60 грн - судового збору, а в іншій частині позову відмовив.

3. Місцевий господарський суд виходив з того, що поставлене насіння соняшника не відповідало якісним показникам, погодженим сторонами у договорі та додатку до нього (Специфікації №5), що дало право відповідачу відповідно до пункту 4.3. договору, пункту 4.3 Специфікації №5 в односторонньому порядку зменшити ціну товару. Суд дійшов висновку про реалізацію відповідачем свого права на автоматичне зменшення ціни, а також про те, що строк оплати залишкової частини 14% вартості товару у розмірі 176 210,67 грн настав після спливу встановленого Специфікацією №5 строку за результатами виставлення позивачем відповідачу первинних документів та реєстрації податкових накладних, тому позов задовольнив частково.

4. 29.05.2024 Господарський суд Дніпропетровської області ухвалив додаткове рішення, яким заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково, стягнув з позивача на користь відповідача 12 843,33 грн витрат на правничу допомогу, а у стягненні та розподілі решти заявлених витрат відмовив (з урахуванням статті 129 ГПК України щодо розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог).

5. 05.03.2025 Центральний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції залишив без змін, а додаткове рішення суду першої інстанції змінив, виклавши абзац 2 резолютивної частини в наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Ботік" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Eнергетик Дніпро" 12 358,00 грн - витрат на правничу допомогу".

6. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.

7. 09.04.2025 позивач подав до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині часткової відмови у задоволенні позовних вимог, й ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, в іншій частині судові рішення залишити без змін; додаткове рішення та постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу, й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

8. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

9. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

10. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

11. Позов у зазначеній справі подано у 2023 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2 684, 00 грн.

12. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

13. Предметом позову у цій справі є стягнення 475 987,05 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 684,00 грн = 1 342 000, 00 грн). При цьому, оспорюваною сумою є 294 103,84 грн.

14. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

15. Отже, у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ГПК України.

16. Зокрема, за загальним правилом судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню (пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), і лише у визначених законом випадках такі рішення підлягають касаційному оскарженню, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

17. За підпунктом "с" пункту 7 Рекомендації № R(95)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію й поліпшення функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і торговельних справах, ухваленої на його 528-му засіданні 7 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають подавати щодо тих справ, третій судовий розгляд яких доцільний, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають загальне суспільне значення; від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування підстав, за яких розгляд її справи сприятиме досягненню таких цілей.

18. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на необхідність формування висновків суду касаційної інстанції щодо застосування норм статей 632, 691 Цивільного кодексу України (підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України).

19. Скаржник також зазначає, що справа має для нього виняткове значення, в контексті виконання своїх податкових зобов`язань з реєстрації податкових накладних (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України).

20. Верховний Суд вивчив доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судових рішень у справі за підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України та вважає, що вони належним чином не обґрунтовані.

21. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави і суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

22. Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

23. Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

24. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у великій кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики, невизначеність правових питань на нормативному рівні, необхідність застосування аналогії закону чи права, вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

25. Однак скаржник належним чином не обґрунтував існування зазначених якісних та кількісних показників щодо наявності виключної правової проблеми, вирішення якої має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на справи, які б свідчили про те, що судами сформовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

26. Стосовно "виняткового значення" справи для учасника, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

27. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

28. За оцінкою Верховного Суду, касаційна скарга разом з правовими обґрунтуваннями не містять переконливих аргументів, які б свідчили про її виняткове значення для скаржника, оскільки доводи у їх сукупності зводяться лише до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій і в цілому до заперечення результату розгляду цієї справи та до власного викладення обставин справи стороною у справі щодо переоцінки доказів, які були здійснені судами, що в силу приписів статті 300 ГПК України не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

29. Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів тільки через те, що такі рішення скаржник вважає незаконними.

30. Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

31. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

32. Верховний Суд під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги взяв до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду цієї справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок, повноваження судів щодо розгляду справи та вважає, що подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.

33. Таким чином скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 475 987,05 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

34. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

35. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 904/4980/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Ботік" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2024, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді Н. Губенко

О. Кролевець