РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2025Справа № 910/14343/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат"

до Приватного підприємства "Самтекс-2000"

про стягнення 82228,26 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Самтекс-2000" про стягнення за договором поставки від 19.02.2024 № КД-3-184 основного боргу в сумі 61 048,69 грн., пені в розмірі 7 680,97 грн., 36% річних у сумі 10 635,22 грн. та 2 863,38 грн. інфляційних втрат. Також позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Дана ухвала суду доставлена відповідачу в його електронний кабінет, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи. Разом із цим, у визначений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» (Постачальник) та Приватним підприємством «Самтекс-2000» (Покупець) укладений Договір поставки №КД-3-184, відповідно до п. 1.1. якого Позивач зобов`язався передати у встановлені Договором строки продукти харчування (надалі за текстом товар), а Покупець зобов`язався прийняти та сплатити за нього певну грошову суму за умовами цього Договору.

У пункті 1.2 Договору зазначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями, згідно видаткових накладних (товарно-транспортних накладних).

Згідно п.3.1. Договору днем оплати за товар є день зарахування банківською установою коштів на поточний рахунок Постачальника та/або внесення Покупцем грошових коштів в касу Постачальника. Кошти, що надійшли від Покупця, незалежно від призначення платежу зараховуються в рахунок виконання його грошових зобов`язань із найбільш раннім строком виникнення.

Відповідно до п.3.2. Договору за попередньою домовленістю Сторін цього Договору оплата за товар може здійснюватись шляхом передоплати за товар або з відстрочкою платежу, але не пізніше строку зазначеного в накладній. Якщо термін оплати за товар не вказано в накладній, розрахунок за товар здійснюється Покупцем у строк, що складає не більш ніж 5 (п`ять) календарних днів за ковбасні вироби та молочну продукцію з моменту отримання товару та 5 (п`ять) календарних днів за м`ясо та іншу м`ясну продукцію (м`ясні напівфабрикати, м`ясна сировина, тощо) з моменту отримання товару.

За період з 28.06.2024 по 05.07.2024 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 114 101,65 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними обома сторонами.

У свою чергу, за період з 02.07.2024 по 05.07.2024 відповідачем здійснено повернення товару позивачу на загальну суму 24 581,76 грн., за період з 28.06.2024 по 01.10.2024 сплачено в загальній сумі 28412,43 грн.

Отже, позивачем зараховані в рахунок погашення боргу за поставки, здійснені 28.06.2024 грошові суми 765,25 грн. згідно платіжної інструкції №3528 від 06.09.2024, 7442,68 грн. згідно платіжної інструкції №3527 від 06.09.2024, 9326,96 грн. згідно платіжної інструкції №4118 від 01.10.2024, 3530,99 грн. згідно платіжної інструкції №4119 від 01.10.2024, 4482,95 грн. згідно платіжної інструкції №4121 від 01.10.2024, 2863,60 грн. згідно платіжної інструкції №4120 від 01.10.2024 року.

Таким чином, залишок боргу відповідача за поставлений товар становить 61 048,69 грн.

У зв`язку з цим, 09.11.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату боргу, однак претензія відповідачем залишена без задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару відповідачу за договором поставки від 19.02.2024 №КД-3-184 на загальну суму 114 101,65 грн., з якої відповідач заборгував 61 048,69 грн.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача становить 61 048,69 грн. та підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 7 680,97 грн., 36% річних у сумі 10 635,22 грн. та 2 863, 38 грн. інфляційних втрат, нараховані на суми боргу з урахуванням їх часткового погашення, за відповідні періоди прострочення до 31.10.2024 року.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 5.2. Договору при простроченні строків виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором, Покупець зобов`язується також сплатити Постачальнику пеню, нараховану за весь час прострочення виконання зобов`язань, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої у період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

У статті 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.1. Договору при прострочені строків виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором, Покупець несе відповідальність, передбачену ст. 536 та ст. 625 Цивільного кодексу України і зобов`язується сплачувати Постачальнику суму основного боргу з урахуванням встановленого за весь час прострочення індексу інфляції, а також проценти у розмірі трьох відсотків в місяць від суми заборгованості за весь час прострочення за користування чужими грошовими коштами.

За арифметичним перерахунком суду, нарахована позивачем пеня в розмірі 7 680,97 грн., 36% річних у сумі 10 635,22 грн. та 2 863,38 грн. інфляційних втрат підлягають стягненню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат" задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Самтекс-2000" (01024, м. Київ, вул. Скоропадського Павла Гетьмана, буд. 11/61, нежиле приміщення 69 (в літері А); ідентифікаційний код 45102413) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат" (10025, м. Житомир, вул. Сергія Параджанова, будинок 127; ідентифікаційний код 32122069) 61 048 (шістдесят одну тисячу сорок вісім) грн. 69 коп. основного боргу, 7 680 (сім тисяч шістсот вісімдесят) грн. 97 коп. пені, 10 635 (десять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 22 коп. 36% річних, 2 863 (дві тисячі вісімсот шістдесят три) грн. 38 коп. інфляційних втрат, а також 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова