УХВАЛА

17 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/8531/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А. А. - головуючого, Булгакової І. В., Колос І. Б.,

за участю секретаря судового засідання - Іщука В. В.,

представників:

позивача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"» - Приходька С. В.,

відповідача Антимонопольного комітету України - Чернюшок М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 (колегія суддів: Шапран В. В. (головуючий), Буравльов С. І., Андрієнко В. В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 (суддя Марченко О. В.)

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"»

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним і скасування пунктів рішення,

УСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"» (далі - позивач, Товариство) подало до господарського суду позов, в якому просило визнати недійсним та скасувати рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України (далі - відповідач, АМК) від 30.04.2024 № 2-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - оспорюване рішення) в частині:

п. 2 - про визнання дій Товариства, які полягали у встановленні до замовників у технічних умовах приєднання до газорозподільної системи вимоги щодо встановлення єдиного вузла обліку природного газу для житлових будинків, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон № 2210-ІІІ);

п. 3 - про накладення на Товариство штрафу у розмірі 3 000 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення в частині пп. 2, 3 прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи і які визнано встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні АМК, обставинам справи.

Господарський суд міста Києва у рішенні від 25.11.2024, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом згідно з постановою від 04.02.2025, у задоволенні позову відмовив.

Висновки судів мотивовані відсутністю підстав для визнання оспорюваного рішення АМК недійсним та його скасування в частині пп. 2, 3 відповідно до ст. 59 Закону № 2210-ІІІ, оскільки висновки антимонопольного органу у рішенні є доведеними, рішення в оспорюваній частині обґрунтоване та прийняте з дотриманням приписів чинного законодавства.

У поданій касаційній скарзі Товариство, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також на наявність підстави касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), просить скасувати постановлені у справі рішення, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, позивач вказав, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду у постанові від 26.05.2022 у подібній справі № 910/20850/20, в результаті чого дійшов необґрунтованих висновки про сталість визначеного відповідачем часового проміжку правопорушення - з січня 2021 року до серпня 2023 року, оскільки у цей період існувало дві редакції Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, - до та після 18.11.2021, які по-різному врегульовували питання приєднання замовників до ГРМ, а тому АМК в оспорюваному рішенні неправильно визначив часові межі ринку.

Крім того, за доводами касаційної скарги суди попередніх інстанцій:

- застосували норми ч. 1 ст. 13 Закону № 2210-ІІІ, які не підлягали застосуванню при вирішенні спору, адже суди під час розгляду справи № 910/6322/20 не виявили обмежень конкуренції на ринку встановлення лічильників природного газу та встановили преюдиційні обставини, що Товариство не зловживало монопольним становищем, а тому посилання відповідача в оспорюваному рішенні у справі, яка розглядається, на те що Товариство зловживає монопольним (домінуючим) становищем та порушує законодавство про захист економічної конкуренції на такому ринку, є безпідставними;

- не здійснили сукупного аналізу розділів V, IX, X Кодексу ГРМ та п. 5 розділу І, підп. 3 п. 1 розділу ІІІ Методології встановлення плати за приєднання до газотранспортних і газорозподільних систем (далі - Методологія), затвердженої постановою НКРЕКП від 24.12.2015 № 3054, як наслідок, залишили поза увагою, що вартість встановлення та закупівлі вузла обліку включається у плату за приєднання як окремий елемент, який збільшує її вартість; і фактично вартість установлення та закупівлі вузла обліку, зокрема, загальнобудинкового є окремою оплатною роботою в межах приєднання;

- не дослідили належним чином наявного в матеріалах справи оспорюваного рішення АМК, в якому відповідач дійшов хибного висновку про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, наявність у Товариства обов`язку щодо придбання за власний рахунок вузла обліку газу, не надав оцінки листу-заяві замовника від 05.01.2022, в результаті чого суди самоусунулися від розгляду питання законності оспорюваного рішення АМК, позбавили Товариство права на доступ до правосуддя через надмірний формалізм при вирішенні спору, чим порушили принцип «суд знає закони», ст. 2 ГПК України, позбавивши позивача права на справедливе та неупереджене вирішення спору, а також порушили ст. 13 ГПК України, коли відхилили всі доводи позивача і взяли до уваги всі пояснення АМК, незважаючи на категоричні заперечення Товариства проти них, ст. 86 ГПК України, безпідставно надавши перевагу одним доказам перед іншими.

Верховний Суд в ухвалі від 21.03.2025 відкрив касаційне провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

10.04.2025 до Верховного Суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечив доводи касаційної скарги, просив закрити касаційне провадження, а у випадку розгляду справи по суті - залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи позивача, врахувавши заперечення відповідача у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов таких висновків.

У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив "Гранд Білдінг Груп"» (далі - Кооператив), одним із засновників та керівником якого є ОСОБА_1 (забудовник об`єкта будівництва - багатоквартирного будинку), АМК прийняв рішення від 30.04.2024, яким:

п. 1 - визнав, що Товариство у період з січня 2021 року до серпня 2023 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приєднання до газорозподільних систем у межах території Київської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства з часткою 100 %, оскільки не мало жодного конкурента на цьому ринку;

п. 2 - визнав дії Товариства, які полягали у встановленні до замовників у технічних умовах приєднання до газорозподільної системи вимоги щодо встановлення єдиного вузла обліку природного газу для житлових будинків, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону № 2210-ІІІ, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з приєднання до газорозподільних систем у межах території Київської області, де знаходиться газорозподільна система, яка перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, що могли призвести до ущемлення прав споживачів, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку;

п. 3 - за порушення, вказане в п. 2 резолютивної частини рішення, наклав на Товариство штраф у розмірі 3 000 000,00 грн.

При досліджені монопольного (домінуючого) становища Товариства АМК у пп. 28- 61 оспорюваного рішення зазначив, що:

об`єктами аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є Товариство та послуга, яку воно надає, - послуга з приєднання до ГРМ у межах території Київської області, де знаходиться ГРМ, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства;

товар, щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище Товариства - послуги з приєднання до ГРМ, які не є взаємозамінними з будь-якими іншими послугами;

основні споживачі названої послуги - фізичні, юридичні особи або ФОП, які на підставі відповідного договору замовляють в оператора ГРМ цю послугу для підключення об`єктів до ГРМ у межах території Київської області, де знаходиться ГРМ, яка перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства;

товарні межі ринку - послуги з приєднання до ГРМ, оскільки Товариство під час здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Київської області, де знаходиться його ГРМ, надає послугу з приєднання до ГРМ з метою забезпечення основної діяльності та задоволення потреб споживачів. При цьому споживачі, які мають намір укласти договір на приєднання до ГРМ, за звичайних умов не можуть перейти від споживання одного товару (послуги з приєднання) до іншого;

територіальними (географічними) межами ринку послуг з приєднання до ГРМ, враховуючи технологічні особливості здійснення Товариством господарської діяльності з розподілу природного газу на підставі ліцензійних умов, є територія Київської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, тобто територія його ліцензійної діяльності;

часові межі ринку - період з січня 2021 року до серпня 2023 року (до прийняття НКРЕКП постанови від 31.08.2023 № 1594 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої AT «Київоблгаз»), тобто проміжок часу, протягом якого незмінними залишалися структура ринку, співвідношення попиту та пропозиції на ньому;

визначення потенційних конкурентів - Товариство є єдиним суб`єктом господарювання, який надавав послуги з приєднання до ГРМ в межах території Київської області, де знаходиться газорозподільна система, яка перебуває у його власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації, адже при вступі на ринок таких послуг є адміністративні, економічні та організаційні обмеження, пов`язані з необхідністю отримання дозвільних документів (ліцензії), побудови (модернізації) відповідної інфраструктури, що потребує значних капіталовкладень та тривалого часу, оскільки: (1) власники об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (земельних ділянок), які фізично не підключені до ГРМ, мають право на приєднання (технічний доступ) цих об`єктів до ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності або користуванні оператора ГРМ; (2) договір розподілу природного газу має бути укладений з оператором ГРМ усіма споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ; (3) споживачі для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором, до ГРМ якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт; (4) здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. При цьому внаслідок технологічних особливостей ринку послуг з приєднання до ГРМ конкуренція на ньому відсутня.

Вказане стало підставою для висновків АМК, що Товариство у період з січня 2021 року до серпня 2023 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приєднання до ГРМ у межах території Київської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства з часткою 100 %, оскільки не мало жодного конкурента на цьому ринку, що відображено у п. 1 резолютивної частини оспорюваного рішення.

Підґрунтям для висновків, викладених у п. 2 резолютивної частини оспорюваного рішення, стали такі з`ясовані АМК обставини (пп. 62- 149):

11.05.2021 та 21.05.2021 ОСОБА_2 звернувся до Товариства із заявами, в яких просив під час розробки проєкту технічних умов врахувати, що він не бажає організовувати і встановлювати загальнобудинковий вузол обліку та не готовий оплачувати організацію і встановлення загальнобудинкового вузла обліку для багатоквартирних будинків;

27.07.2021 Миколайчук Р. В. надав Товариству заяву про надання послуги з приєднання до ГРМ об`єкта будівництва і 04.08.2021 Товариство видало технічні умови нестандартного приєднання до ГРМ (ТУ-1), в абз. 6 п. 1 розділу ІІІ яких зазначило про необхідність встановлення єдиного комерційного вузла обліку природного газу для житлових будинків (загальнобудинкового приладу обліку природного газу); враховуючи назву розділу ІІІ ТУ-1 «Вихідні дані для проєктування газових мереж зовнішнього газопостачання», встановлення єдиного вузла обліку віднесено Товариством до газових мереж зовнішнього газопостачання, будівництво яких має оплачувати замовник;

15.08.2023 Товариство повідомило Миколайчука Р. В., що видані йому ТУ-1 були скориговані в частині «встановлення єдиного вузла обліку газу для житлових будинків / житлового комплексу» на підставі його заяви від 21.05.2021, про що його повідомлено у листі від 26.05.2021, втім це не відповідає дійсності, оскільки лист від 26.05.2021 складений раніше дати видачі ТУ-1 та не містить інформації стосовно коригування;

після того як всі земельні ділянки, на яких здійснювалося будівництво, були переоформлені на Кооператив, а 18.11.2021 набрали чинності зміни до Кодексу ГРМ, які уточнили порядок приєднання до ГРМ, ОСОБА_2 вирішив отримати технічні умови на Кооператив, але не на всі будинки одразу, а на кожен окремо з метою зменшення необхідної вільної потужності, внаслідок чого звернувся до Товариства із заявою про розірвання договору від 04.08.2021 на приєднання до ГРМ і анулювання ТУ-1; згідно з поясненнями Товариства сторони розірвали вказаний договір з 07.12.2021;

05.01.2022 Кооператив подав Товариству заяву про надання послуги з приєднання до ГРМ, в опитувальному листі до якої передбачив встановлення в кожній квартирі індивідуального опалювального котла та газової поверхні, що свідчить про встановлення поквартирних засобів вимірювальної техніки та, як наслідок, здійснення розрахунків зі споживачами за спожитий газ за показниками індивідуальних засобів вимірювальної техніки;

13.01.2022 Товариство видало Кооперативу проєкт технічних умов приєднання до ГРМ (ТУ-2), в абз. 5 п. 1 розділу ІІІ яких аналогічно ТУ-1 передбачило встановлення єдиного вузла обліку газу для багатоквартирного житлового будинку при проєктуванні газових мереж зовнішнього газопостачання, будівництво яких має оплатити замовник будівництва - Кооператив;

водночас у листах від 07.03.2023 та від 28.04.2023 на запити АМК Товариство зазначило, що законодавство не передбачає обов`язку встановлювати загальнобудинковий вузол обліку газу у разі встановлення поквартирних засобів вимірювальної техніки, однак АМК звернуло увагу, що ТУ-1 та ТУ-2 містять таку вимогу до замовників.

Отже, спірним для АМК при розгляді антимонопольної справи було питання щодо правомірності вимоги Товариства до замовників послуг з приєднання до ГРМ у технічних умовах нестандартного приєднання встановити за власний рахунок на цьому об`єкті єдиний вузол обліку природного газу / загальнобудинковий вузол обліку.

АМК зважило на те, що ОСОБА_2 подав заяву до Товариства (щодо ТУ-1) в період дії Кодексу ГРМ у редакції до 18.11.2021, тоді як Кооператив звернувся до Товариства з аналогічною заявою (щодо ТУ-2) після набрання 18.11.2021 чинності змін у цей Кодекс.

Маючи інформацію від НКРЕКП у листі від 26.11.2020, де вказано, що згідно з п. 1 глави 1 розділу V Кодексу ГРМ (у редакції, чинній до 18.11.2021) оператор ГРМ зобов`язаний здійснювати закупівлю необхідного обладнання, зокрема, газового лічильника для надання послуг з приєднання на конкурсних засадах відповідно до вимог чинного законодавства; при наданні послуг з приєднання саме на оператора ГРМ було покладено обов`язок щодо закупівлі, встановлення та приймання в експлуатацію вузла обліку в точці вимірювання, а надалі здійснення заміни, ремонту та планової повірки такого вузла обліку; зазначений принцип забезпечував оптимізацію витрат оператора ГРМ на утримання, повірку, ремонт, заміну парку газових лічильників тощо, а також можливість безперешкодного доступу для зняття показів лічильника природного газу; тобто при наданні послуг з приєднання об`єкта замовника саме оператор ГРМ забезпечує встановлення вузла обліку газу, досліджуючи спірне в антимонопольній справі питання, АМК:

- тричі звертався до Товариства з вимогою надати обґрунтовані пояснення: (1) щодо визначення в ТУ-1 необхідності встановлення єдиного вузла обліку газу без урахування заяви ОСОБА_2 від 11.05.2021 про небажання організовувати та встановлювати загальнобудинковий вузол обліку; (2) хто був ініціатором організації та встановлення такого вузла обліку, передбаченого ТУ-1 та ТУ-2, та за чий рахунок це має здійснюватися; (3) чи забезпечує оператор ГРМ встановлення такого вузла обліку за рахунок плати за приєднання замовника.

Товариство у листах спершу відповіді на поставлені запитання не надало, посилаючись на розірвання з 07.12.2021 договору від 04.08.2021, потім - лише здійснило покликання на п. 10 глави 2 розділу V Кодексу ГРМ, зрештою - з посиланням, зокрема, на розділ V Кодексу ГРМ, повідомило, що ініціаторами були замовники й організація та встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу здійснюється за їх рахунок як замовників послуги з приєднання.

Разом з тим АМК з`ясував, що така інформація не відповідає дійсності з огляду на зміст заяв ОСОБА_2 та Кооперативу і на підтвердження протилежного Товариство на вимогу АМК доказів не надало.

Водночас у листі від 05.04.2023 вказало, що звернення від Кооперативу про встановлення загальнобудинкового лічильника не надходило, а в листі від 18.09.2023 зазначило, що ТУ-2 в частині встановлення єдиного вузла обліку скориговані Товариством з власної ініціативи і такі технічні умови Кооперативу не направлялися, втім АМК констатувало, що це позбавляє можливості замовника приєднання здійснювати проєкті роботи за умовами, визначеними оператором ГРМ у технічних умовах;

- звернувся по відповідну інформацію до НКРЕКП, яка у листі від 31.12.2021 роз`яснила, що у редакції Кодексу ГРМ, чинній до 18.11.2021, вимоги п. 7 глави 2 розділу V визначали, що організацію комерційного вузла обліку в точці вимірювання та введення його в експлуатацію відповідно до вимог розділів ІХ та X цього Кодексу забезпечує оператор ГРМ за рахунок плати за приєднання. У такому випадку після введення в експлуатацію комерційного вузла обліку оператор ГРМ забезпечує за власний рахунок належний технічний стан комерційного вузла обліку газу та його складових, у тому числі проведення періодичної повірки.

У п. 3 розділу V технічних умов приєднання до газорозподільної системи (дод. 17 до Кодексу ГРМ у редакції, чинній до 18.11.2021) було вказано, що закупівля, монтаж та прийняття в експлуатацію вузла обліку забезпечуються оператором ГРМ за рахунок плати за приєднання замовника.

Згідно ж з п. 7 глави 2 розділу V Кодексу ГРМ у редакції, чинній після 18.11.2021, при наданні послуги приєднання організація та облаштування комерційного вузла обліку забезпечується оператором ГРМ за рахунок плати за приєднання в рамках договору про приєднання.

За ініціативою замовника (крім побутових споживачів) організацію і облаштування комерційного вузла обліку газу може бути здійснено суб`єктом господарювання, що має право на провадження відповідного виду діяльності згідно з вимогами законодавства, за рахунок такого замовника, який стає власником цього вузла обліку. У такому разі вартість цих робіт не включається в розрахунок вартості послуги приєднання.

Організація комерційного вузла обліку в точці вимірювання та введення його в експлуатацію здійснюється відповідно до вимог розділів IX та X цього Кодексу. Після завершення послуги з приєднання та введення в експлуатацію комерційного вузла обліку його власник у подальшому забезпечує за власний рахунок належний технічний стан комерційного вузла обліку газу та його складових.

Приймання в експлуатацію комерційного вузла обліку газу здійснюється оператором ГРМ та за рахунок плати за приєднання.

Відповідно до п. 11 глави 2 розділу V Кодексу ГРМ у редакції, чинній після 18.11.2021, якщо об`єктом замовника, який необхідно приєднати до ГРМ, є дво- або багатоквартирний будинок (крім випадку, коли відповідно до даних опитувального листа та/або заяви замовника зазначений будинок передбачається облаштувати загальнобудинковим комерційним вузлом обліку газу, за яким будуть здійснюватися комерційні розрахунки), то надання послуг з приєднання додатково передбачає:

1) замовник при поданні заяви на приєднання та заповненні опитувального листа оператора ГРМ повинен зазначити інформацію про необхідну загальну технічну потужність на будинок, кількість квартир (приміщень) у такому будинку з визначенням технічної потужності кожної квартири (приміщення);

2) оператор ГРМ у технічних умовах приєднання визначає: вихідні дані для проєктування внутрішньобудинкової системи газопостачання дво- або багатоквартирного будинку та для проєктування систем газопостачання квартир та приміщень у дво- або багатоквартирному будинку; вимоги до організації вузлів обліку газу, якими буде забезпечуватися комерційний облік газу квартир та інших приміщень дво- або багатоквартирного будинку. Замовник передбачає організацію комерційного обліку газу у проєкті внутрішнього газопостачання, який погоджується оператором ГРМ з урахуванням положень п. 8 цієї глави;

3) до пуску газу у дво- або багатоквартирний будинок замовник має передати оператору ГРМ копію укладеного договору на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання багатоквартирного будинку;

4) пуск оператором ГРМ газу до квартир (приміщень) дво- або багатоквартирного будинку здійснюється лише після укладення з власником (користувачем) квартири (приміщення) договору розподілу природного газу з урахуванням абз. 6 п. 9 цієї глави.

Для забезпечення підключення дво- або багатоквартирного будинку: (1) замовник має надати оператору ГРМ підтвердні документи про введення в експлуатацію об`єкта будівництва; (2) оператором ГРМ має бути забезпечено прийняття загальнобудинкового або поквартирних комерційних вузлів обліку газу в експлуатацію відповідно до вимог цього Кодексу; (3) між оператором ГРМ та замовником має бути складений та підписаний акт балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

При наданні послуги з приєднання дво- або багатоквартирного будинку оператор ГРМ має право здійснити заходи з унеможливлення несанкціонованого відбору природного газу на період до початку розподілу природного газу, у тому числі шляхом встановлення інвентарних заглушок та/або пломбування запірних пристроїв.

Так, будівництво та введення в експлуатацію газових мереж внутрішнього газопостачання забезпечується замовником. Проте саме технічні вимоги визначають вихідні дані для проєктування газових мереж зовнішнього газопостачання від місця забезпечення потужності до точки приєднання та вихідні дані для проєктування й будівництва газових мереж внутрішнього газопостачання об`єкта замовника від точки приєднання до газових приладів і пристроїв замовника.

Технічні умови визначають комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об`єкта будівництва, який приєднується до ГРМ, та які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо газопостачання й видаються оператором ГРМ.

Кодекс ГРМ не забороняє оператору ГРМ зазначати в технічних умовах на приєднання вимог до встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу або індивідуальних лічильників природного газу. Положення розділу V додатка 17 до Кодексу ГРМ повинні визначати вимоги до комерційного вузла обліку (загальнобудинковий та/або індивідуальний) природного газу.

Відповідно до абз. 2 п. 1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРМ балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.

Отже, якщо згідно із заявою на приєднання та доданими до неї документами (опитувальним листом до заяви) передбачається організація комерційного обліку на об`єкті замовника шляхом встановлення поквартирних лічильників газу, то в такому випадку улаштування загальнобудинкового вузла обліку здійснюється за рахунок його ініціатора, в цьому випадку - за рахунок оператора ГРМ.

Враховувавши що у заявах замовників у розділі «додаткова інформація» зазначалося, що розробку проєкту зовнішнього газопостачання забезпечує замовник, у заявах від 11.05.2021 та від 21.05.2021 Миколайчук Р. В. повідомляв, що не бажає організовувати і встановлювати загальнобудинковий вузол обліку, а в опитувальних листах до заяв у п. 3 замовники зазначили відповідну інформацію на виконання підп. 1 п. 11 глави 2 розділу V Кодексу ГРМ у редакції, чинній після 18.11.2021, АМК дійшов висновків, що ініціатором встановлення загальнобудинкового вузла обліку у цьому випадку є Товариство, відповідно, саме за його рахунок має здійснюватися плата за встановлення та організацію загальнобудинкового вузла обліку, тобто Товариство має право з власної ініціативи здійснити організацію та встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, однак й за власний рахунок, а не перекладати додаткові витрати на замовників.

Додатково під час проведення розслідування в антимонопольній справі АМК:

- звернув увагу, що НКРЕКП у постанові від 17.12.2021 № 2670 «Про накладення штрафу на AT "Київоблгаз" за порушення вимог законодавства та ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання» за результатами розгляду аналогічних питань, порушених у заявах до АМК зобов`язала Товариство врегулювати відносини, зокрема, з ОСОБА_2 у частині запиту інформації, яка не передбачена положеннями п. 1 глави 2 розділу V Кодексу ГРМ і в частині організації та встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу відповідно до п. 1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРМ;

- провів дослідження системності дій Товариства з порушеного питання, направивши листи про надання інформації до інших замовників послуг з приєднання до ГРМ Товариства, на які отримав відповіді від семи юридичних осіб про те, що ініціатором організації та встановлення загальнобудинкового вузла обліку, передбаченого технічними умовами, було Товариство; від трьох суб`єктів господарювання про те, що вони не були ініціаторами організації та встановлення такого вузла обліку; від двох товариств про те, що організація та встановлення загальнобудинкового вузла обліку відбулася за взаємною згодою з Товариством, однак доказів такої згоди не додали;

- встановив, що у період з січня 2021 року до серпня 2023 року Товариство видало 263 технічні умови нестандартного приєднання з вимогою встановити єдиний комерційний вузол обліку газу житлових будинків за рахунок замовників послуг з приєднання, при цьому деякі замовники просили скорегувати технічні умови у зазначеній частині і станом на серпень 2023 року Товариство здійснило корегування 143 технічних умов за заявою замовників, 15 - з власної ініціативи, разом з тим Товариство не пояснило вибіркового підходу до корегування технічних умов з власної ініціативи, як і не пояснило причин нездійснення відповідного корегування 95 технічних умов з 263 виданих.

Підсумовуючи, АМК зазначив, що вимога Товариства до замовників послуг з приєднання до ГРМ у технічних умовах нестандартного приєднання про встановлення за їх рахунок єдиного вузла обліку природного газу (загальнобудинкового вузла обліку) призводить до ущемлення їх інтересів, адже у разі виконання цієї вимоги вони могли понести додаткові матеріальні витрати, а тому такі дії Товариства є порушенням, передбаченим ч. 1 ст. 13, п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону № 2210-ІІІ, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з приєднання до ГРМ у межах території Київської області, де знаходиться газорозподільна система, яка перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку, яка відсутня з огляду на те, що у замовників немає вибору альтернативного виконавця таких послуг у встановлених межах ринку (п. 2 резолютивної частини оспорюваного рішення). Порушення не є триваючим з огляду на прийняття НКРЕКП постанови від 31.08.2023 № 1594 про зупинення дії ліцензії Товариства.

За таке порушення АМК наклав на Товариство штраф у розмірі 3 000 000,00 грн (п. 3 резолютивної частини оспорюваного рішення), врахувавши при цьому, що порушення вчинене не вперше, втім воно не є триваючим, разом з тим представники Товариства на засіданні АМК визнали вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції (пп. 198- 200).

Предметом розгляду у справі, яка розглядається, є вимога Товариства про визнання недійсними та скасування пп. 2, 3 оспорюваного рішення щодо визнання дій позивача порушенням, передбаченим ч. 1 ст. 13 Закону № 2210-ІІІ, згідно з якою зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, та п. 2 ст. 50 Закону № 2210-ІІІ, відповідно до якої зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а також накладення на Товариство штрафу за таке порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 2210-IIІ підставами, у тому числі для визнання недійсними та скасування рішень органів АМК, є, зокрема, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи предмет та підстави позову дослідженню у справі, яка розглядається, підлягали обставини наявності / відсутності підстав, визначених ст. 59 Закону № 2210-III, для визнання недійсним та скасування оспорюваного рішення АМК в частині пп. 2, 3.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір в межах позовних вимог, не здійснюючи перевірки правильності кваліфікації дій позивача щодо порушення ним законодавства про захист економічної конкуренції, не наводячи відмінних висновків на підставі інших доказів (тобто не перебираючи на себе непритаманні судам функції АМК), дійшли висновку про відсутність підстав для скасування пп. 2, 3 оспорюваного рішення АМК відповідно до ст. 59 Закону № 2210-III.

При цьому зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди, керуючись ст.ст. 238, 282 ГПК України, перевірили зазначені Товариством у позові та в апеляційній скарзі доводи та відхилили їх з наведенням мотивів, а саме (далі - в межах доводів касаційної скарги):

- суди звернули увагу на справу № 910/6322/20 та відхилили покликання на неї з урахуванням того, що вказана справа не стосується цього спору та не містить преюдиційних обставин. Вбачається, що у названій справі ТОВ «ТСКНОВ» оскаржувало рішення АМК про відмову в порушенні антимонопольної справи за заявою товариства про порушення НКРЕКП антиконкурентних дій, що полягали у позбавленні товариства можливості здійснювати продаж та встановлення лічильників замовникам приєднання до ГРМ у тому випадку, коли всі інші роботи з проєктування та будівництва газопроводу виковуються товариством, з тих підстав, що АМК, досліджуючи вплив дій НКРЕКП на конкуренцію, не виявив обмежень конкуренції на ринку встановлення лічильників природного газу у період до 2019 року та не зміг встановити наявності чи відсутності ознак порушення в діях НКРЕКП та/або АТ «Київоблгаз», тобто спір у цій справі стосувався діяльності зі встановлення замовникам лічильників природного газу, а не висунення їм певної вимоги на стадії видачі ТУ;

- здійснили аналіз розділів V, ІХ, Х Кодексу ГРМ та з огляду на предмет дослідження антимонопольної справи відхилили посилання позивача на розділ Х, оскільки особливості та порядок приєднання об`єктів замовників до ГРМ встановлені саме у розділі V, а не розділі X Кодексу ГРМ, який визначає особливості приладового обліку природного газу, крім того, у п. 4 глави 1 розділу І цього Кодексу не розмежовані поняття «єдиний вузол обліку природного газу» та «загальнобудинковий вузол обліку природного газу», а в листі від 28.04.2023 Товариство на вимогу АМК навело поняття вузла обліку природного газу, комерційного обліку природного газу та лічильника газу та зазначило, що формулювання «єдиний комерційний вузол обліку», яке використовується у п. 3 глави 1 розділу X Кодексу ГРМ, не є окремим терміном, відповідно, визнали правомірним застосування АМК тих положень Кодексу ГРМ та Методології, які регулюють саме порядок приєднання об`єктів замовників до ГРМ позивача. Натомість позивач, зазначаючи в касаційній скарзі про неправильне застосування апеляційним судом розділів V, ІХ, Х Кодексу ГРМ, належним чином не обґрунтовує, в чому саме полягає неправильність їх застосування з огляду на встановлені АМК обставини в оспорюваному рішенні;

- дослідили наявне в матеріалах справи оспорюване рішення АМК та встановили виконання АМК обов`язку, зокрема, з доведення факту зловживання Товариством монопольним (домінуючим) становищем на спірному ринку послуг шляхом висування замовникам в технічних умовах приєднання до ГРМ вимоги про встановлення єдиного вузла обліку природного газу для житлових будинків (загальнобудинкового вузла обліку), що могло призвести до ущемлення прав споживачів, але було б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, внаслідок чого стосовно позивача прийняте саме таке рішення із подальшим застосуванням законодавчо визначених санкцій.

Разом з тим суди не встановили і в матеріалах справи відсутні будь-які докази позивача на підтвердження фактів як наявності у нього конкурентів на досліджуваному ринку послуг, так і задля доведення відсутності обставин зловживання ним монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що з огляду на зміст інкримінованого позивачу порушення в оспорюваному рішенні має вирішальне значення для висновків про недійсність та скасування оспорюваного рішення АМК в частині відповідно до ст. 59 Закону № 2210-ІІІ.

Отже, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди надали оцінку вагомим і ключовим доводам позивача у справі, якими він обґрунтовував наявність підстав для задоволення позову, чим спростовуються аргументи касаційної скарги про те, що суди підійшли формально до вирішення справи та самоусунулися від перевірки законності оспорюваного рішення АМК.

По суті доводи позивача в касаційній скарзі переважно стосуються питань, пов`язаних зі встановленими обставинами справи та з оцінкою / переоцінкою доказів у ній та, як наслідок, зводяться до порушення судами норм процесуального права в контексті повноти оцінки висновків оспорюваного рішення АМК про те, що Товариство вчинило порушення, передбачене ч. 1 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону № 2210-ІІІ, що не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції (ст. 300 ГПК України), а головне - з підставою касаційного оскарження, визначеною самим скаржником в касаційній скарзі.

Так, у ч. 1 ст. 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пп. 1. 4 ч. 1 цієї статті є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (п. 1).

Отже, Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження у справі, яка розглядається, відкрите з підстави касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а тому предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних Товариством судових рішень виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України покладається на скаржника.

У контексті наведеного колегія суддів зазначає, що у разі подання скаржником касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України у ній зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні.

Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

При цьому Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України поширюється саме на подібні правовідносини. Термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст.

Отже, подібність правовідносин слід визначати з урахуванням обставин кожної конкретної справи та оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Верховний Суд не раз наголошував, що:

- підставою для касаційного оскарження судових рішень за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах;

- не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Товариство у касаційній скарзі, мотивуючи підставу касаційного оскарження судових рішень за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду у постанові від 26.05.2022 у справі № 910/20850/20 щодо визначення часових меж ринку, посилаючись на подібність правовідносин у цій справі та у справі, яка розглядається.

Разом з тим у справі № 910/20850/20 предметом розгляду були вимоги ПАТ про скасування пп. 1- 6 рішення АМК, при цьому у п. 1 рішення АМК визнало ПАТ таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом з використанням колій, решта пунктів рішення стосувалися висновків АМК про зловживання ПАТ цим становищем при встановлені економічно необґрунтованої вартості послуг з перевезення, що було визнано порушенням за п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону № 2210-ІІІ, за що на ПАТ накладено штрафи та зобов`язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Верховний Суд погодився з судами попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, оскільки, зокрема, визначаючи монопольне (домінуюче) становище ПАТ антимонопольний орган мав визначити часові межі ринку, що відповідали б тим чи іншим умовам на ринку і, відповідно, визначали наявність чи відсутність монопольного становища окремо або сукупно для таких періодів, однак за встановлених у справі обставин АМК, вказуючи про сталість структури ринку з 2017 року до квітня 2020 року, з огляду на те що частка третьої особи у загальному обсязі наданих ПАТ послуг становила 99,6- 99,8 %, не врахував, що частка 99,6 % стосується обсягів надання послуг за 2017 рік, а 99,8 % - за 2019 рік, в результаті чого не дослідив періоду з січня до квітня 2020 року та не встановив товарно-грошових відносин ПАТ зі споживачами, що могло б свідчити про утворення ринку у цей період.

Отже, висновки Верховного Суду з огляду на предмет спору у справі № 910/20850/20 стосувалися питання застосування ст. 12 Закону № 2210-ІІІ у сукупності з п. 1 ч. 2 ст. 13 цього ж Закону (встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку), крім того, залежали від позовних вимог ПАТ про скасування, у тому числі п. 1 рішення, в якому його визнано таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, на якому існує конкуренція.

Натомість у справі, яка розглядається, у п. 2 оспорюваного рішення дії Товариства АМК визнав порушенням, передбаченим, зокрема, ч. 1 ст. 13 Закону № 2210-ІІІ, що є окремим порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, відмінним від встановленого у п. 1 ч. 2 ст. 13 цього Закону.

До того ж у позові Товариство просило визнати недійсними та скасувати пп. 2, 3 оспорюваного рішення й аналогічної вимоги стосовно п. 1 не заявило, відповідно, суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу в межах позовних вимог, ст. 12 Закону № 2210-ІІІ не застосовували, оскільки предмет доказування у цій справі був обмежений виключно з`ясуванням обставин правомірності висновків АМК щодо зловживання товариством монопольним (домінуючим) становищем на спірному ринку, а висновки апеляційного суду про те, що зміни до Кодексу ГРМ не вплинули на сталість ринку послуг з приєднання до ГРМ в його часових / територіальних межах та, як наслідок, на сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами, не суперечать позиції Верховного Суду у справі № 910/20850/20 з огляду на те, що на спірному ринку у визначений АМК період у позивача не було конкурентів і співвідношення попиту та пропозиції на ньому істотно не змінювалися, незважаючи на уточнення порядку приєднання до ГРМ після 18.11.2021.

Отже, проаналізувавши зміст наведеної постанови Верховного Суду за критеріями подібності, колегія суддів на противагу доводам позивача зазначає, що правовідносини у справі, яка розглядається, і в зазначеній скаржником у касаційній скарзі постанові Верховного Суду істотно відмінні за нормативно-правовим регулюванням, характером порушень законодавства про захист економічної конкуренції, предметом та підставами позову, а також фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, що виключає подібність спірних правовідносин насамперед за змістовим критерієм.

При цьому Верховний Суд виходить з того, що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями, що обумовлюється саме специфікою і різноманітністю господарської діяльності та дій, які можуть містити склад правопорушень, зокрема, законодавства про захист економічної конкуренції.

У п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України вказано, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Товариства.

Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 287 ГПК України, позивач у касаційній скарзі не зазначає.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у цій справі, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за розгляд справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 910/8531/24 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. А. Ємець

Судді: І. В. Булгакова

І. Б. Колос