РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2025Справа № 910/794/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Шадури М.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр»

до Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу»

про стягнення 27 731 818,80 грн

за участю представників:

від позивача: Зотіков С.Є.;

від відповідача: Колодяжна Ю.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» про стягнення 27 731 818,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за державним контрактом (договором) про закупівлю від 16.02.2024 № 29/02-24-РМ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.02.2025.

Позивачем 30.01.2025 сформовано у системі "Електронний суд" заяву про зменшення позовних вимог, якою просить стягнути з відповідача 25 516 089,55 грн. В обґрунтування зменшення розміру позовних вимог позивач стверджує про помилкове неврахування однієї проплати, здійсненої відповідачем, у розмірі 2 215 729,25 грн.

Позивачем 10.02.2025 сформовано у системі "Електронний суд" заяву про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» задоволено.

Відповідачем 11.02.2025 сформовано у системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву про стягнення штрафу у розмірі 25 516 089,55 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» за порушення строків здійснення поставки за державним контрактом (договором) про закупівлю від 16.02.2024 № 29/02-24-РМ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічні позовні вимоги об`єднано в одне провадження з первісним позовом, призначено підготовче засідання.

Позивачем 18.02.2025 сформовано у системі "Електронний суд" клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому судовому засіданні судом розглянуто та прийнято, подану раніше, заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Для реалізації сторонами своїх процесуальних прав судом оголошувалась перерва до 18.03.2025.

Позивачем 20.03.2025 сформовано у системі "Електронний суд" уточнену заяву про залишення зустрічного позову без розгляду.

Відповідачем 24.03.2025 сформовано у системі "Електронний суд" клопотання про долучення додаткових доказів повноважень представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 зустрічну позовну заяву Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» про стягнення 25 516 089,55 грн. залишено без розгляду.

Господарський суд міста Києва 25.03.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.04.2025.

Відповідачем 04.04.2025 сформовано у системі «Електронний суд» заяву про поновлення процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви по справі. Також, долучено зустрічну позовну заяву з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у задоволенні заяви про поновлення Державному підприємству Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» строку на подачу зустрічної позовної заяви відмовлено, зустрічну позовну заяву Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» про стягнення 25 516 089,55 грн. повернуто заявнику.

Позивачем 08.04.2025 сформовано у системі "Електронний суд" відповідь на відзив, якою просив поновити пропущений строк для подання відповіді на відзив. В обгрунтування клопотання про поновлення позивач стверджував, що під час розгляду справи ним було долучено до матеріалів справи відповідь на зустрічний позов, у якій викладено заперечення, як на зустрічну позовну заяву, так і фактично на відзив. Тому окремо відповідь на відзив позивачем не було подано. Разом із тим, судом залишено без розгляду зустрічну позовну заяву, отже, поданий позивачем відзив на зустрічний позов втратив своє процесуальне значення разом із доказами, які були подані позивачем. На переконання позивача, ухвала Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 про залишення зустрічного позову без розгляду набрала законної сили 07.04.2025, отже позивач просить поновити процесуальний строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у задоволенні клопотання про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» строку на подачу відповіді на відзив відмовлено.

Представник позивача надав усні пояснення по справі, якими позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Посилався на наявну з боку відповідача заборгованість з оплати за поставлений товар та стверджував, що прострочення поставки товару відбулось не з вини позивача, а у зв`язку із незалежними від нього обставинами. Зокрема, через брак тканини у дилера виробника, який у свою чергу виник через блокаду на польсько-українському кордоні. Крім того, позивач наголошує на тому, що на складові, де зберігалась раніше закуплена тканина для пошиття одягу в рамках дії договору з відповідачем, сталася пожежа. Внаслідок чого, було знищено, окрім іншого, 70 000,00 метрів тканини. У якості підтвердження зазначених обставин позивачем отримано сертифікат Торгово-Промислової Палати України від 11.04.2024 № 87/05-4 «Про форс-мажорні обставини». Також, позивач просить суд у разі визнання судом права у відповідача щодо застосування відповідальності, передбаченої підпунктом 8.4.1 договору, зменшити нараховані штрафні санкції до розміру 4 000 000,00 грн.

Представник відповідача надав усні заперечення по суті позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. За твердженнями відповідача, у нього наявне право зменшити суму оплати за договором на суму пені та/або штрафу за прострочення здійснення поставки товару. Щодо поважності підстав обґрунтувань позивачем здійснення поставки із простроченням, то відповідач їх відхиляє, посилаючись на відсутність причинно-наслідкового зв`язку впливу обставин, наведених позивачем на неможливість виконання зобов`язань за договором. Щодо зменшення розміру штрафних санкцій відповідач наголошує на тому, що при укладанні договору позивач погодив наявність у його умовах передбачені підпунктом 8.4.1. штрафні санкції, тому підстави для їх зменшення відсутні.

У судовому засіданні 08.04.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 16.02.2024 укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 29/02-24-РМ, за умовами пункту 1.1. якого позивач зобов`язався поставити відповідачу штани костюму літнього польового (35810000-5: Індивідуальне обмундирування) (далі за текстом - товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (додаток № l), а відповідач - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 1.2. договору, отримувачами товару за договором є Об?єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання товару (далі - отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.

Відповідно до пункту 2.1. договору, валютою є національна валюта України - гривня. Загальна ціна договору та ціна за одиницю товару за цим договором визначається у специфікації (додаток №1).

Умовами пунктів 3.1. - 3.2. договору визначено, що розрахунок за товар здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідачем коштів на поточний банківський рахунок позивача, вказаний у розділі 15 цього договору, а у випадку здійснення відповідачем передоплат - на небюджетний рахунок. Розрахунок за товар здійснюється у строк, передбачений в специфікації (додаток №1), після його фактичного приймання отримувачем на підставі належним чином оформлених актів приймання товару за умов відсутності будь-яких зауважень до товару з боку відповідача та/або отримувача. Датою оплати є дата списання грошових коштів з рахунку відповідача.

Відповідно до пунктів 4.1.-4.3. договору, позивач зобов`язався здійснити поставку товару за цим договором у строк, визначений у специфікації (додаток № l), але у будь-якому випадку в строк, визначений відповідачем у заявці на поставку, складеній відповідачем за формою, визначеною у додатку № 2 до цього договору (далі - заявка на поставку товару). Вказані у специфікації (додаток №l) або заявках на поставку товару строки поставки товару можуть бути змінені за зверненням відповідача, але у будь-якому випадку - за погодженням сторін. Поставка товару здійснюється позивачем однією або окремими партіями, які формуються відповідно до заявки на поставку товару та ростовки, визначеної у Специфікації (додаток № l). Заявка на поставку товару подається відповідачем позивачу засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 10 календарних днів до дати поставки, визначеної у специфікації (додаток № 1) або у заявках на поставку товару.

Умовами пунктів 4.6.-4.7. договору визначено, що адреса пункту призначення (складу отримувача) визначається відповідачем в заявці на поставку товару. Право власності на товар переходить від позивача до відповідача після прийняття отримувачем товару та підписання всіх документів згідно з розділом 6 цього договору.

Відповідно до пункту 6.7. договору, після здійснення перевірки товару відповідно до пунктів 6.3, 6.4 договору, у разі відсутності зауважень отримувача до товару, позивач та отримувач підписують акт приймання товару, що підтверджує перехід права власності на товар від позивача до отримувача, та передають підписаний акт приймання товару на підпис відповідачу, після чого відповідач повертає належні екземпляри акту приймання товару позивачу та отримувачу.

Згідно з пунктом 13.1., цей договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами та дії протягом строку, вказаного в специфікації (додаток №1).

Сторонами 16.02.2024 підписано специфікацію - додаток № 1 до договору. За умовами якої сторони узгодили наступні умови. Загальна ціна договору становить 56 798 400,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 9 466 400,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору оплата вартості поставленого товару здійснюється відповідачем подекадно, а саме протягом 10 банківських днів з дня наступного за декадою, протягом якої поставлено товар, на підставі підписаних сторонами та отримувачем відповідних актів приймання товару.

У разі проведення оплати за партію товару на умовах часткової попередньої оплати остаточний розрахунок за партію поставленого товару здійснюється відповідачем протягом 10 банківських днів з моменту підписання відповідного акту приймання товару, за умов відсутності будь-яких зауважень до товару з боку відповідача та/або отримувача.

Відповідного пункту 4.1 договору товар у кількості 80 000 штук має бути поставлено до 31.03.2024 року.

Датою поставки товару вважається дата вказана отримувачем у посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до додатку 1 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 13.1, договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30 квітня 2024 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі в частині нарахування та сплати штрафних санкцій та поставки товару - до повного виконання.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку договір не оспорено та не визнано недійсним.

Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 56 798 400,00 грн., що підтверджується видатковими накладними від 13.05.2024 № 16 на суму 3 228 279,06 грн., від 13.05.2024 № 17 на суму 1 419 960,00 грн., від 15.05.2024 № 18 на суму 6 751 909,80 грн., від 27.05.2024 № 19 на суму 13 799 171,28 грн., від 28.05.2024 № 28 на суму 13 230 477,30 грн., від 28.05.2024 № 28/1 на суму 2 749 042,56 грн., від 30.05.2024 № 29 на суму 958 473,00 грн., від 15.07.2024 № 25 на суму 1 686 912,48 грн., від 24.07.2024 № 26 на суму 2 264 126,22 грн., від 01.08.2024 № 31 на суму 2 284 005,66 грн., від 05.09.2024 № 33 на суму 2 672 364,72 грн., від 23.09.2024 № 34 на суму 1 346 122,08 грн., від 29.10.2024 № 41 на суму 4 407 555,84 грн. та актами приймання товару від 14.05.2024 № 85, від 14.05.2024 № 84, від 17.05.2024 № 380, від 30.05.2024 № 431, від 01.06.2024 № 451, від 15.07.2024 № 706, від 27.05.2024 № 233, від 30.05.2024 № 432, від 25.07.2024 № 737, від 02.08.2024 № 772, від 05.09.2024 № 849, від 24.09.2024 № 898, від 01.11.2024 № 615.

Зазначені видаткові накладні та акти приймання підписані відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.1 договору, оплата вартості поставленого товару здійснюється відповідачем подекадно, а саме протягом 10 банківських днів з дня наступного за декадою, протягом якої поставлено товар, на підставі підписаних сторонами та отримувачем відповідних актів приймання товару.

Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар у розмірі 31 282 310,45 грн. Іншу частину товару у розмірі 25 516 089,55 грн. відповідачем не оплачено із посиланням на підпункт 8.4.1 договору, з огляду на поставку товару із простроченням.

Щодо здійснення постачання позивачем відповідачу товару із простроченням, Господарський суд міста Києва зазначає наступне.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було встановлено судом вище, умовами пункту 4.1. договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк, визначений у специфікації (додаток № 1), або в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку № 2 до цього договору.

Сторонами не заперечується, що позивач отримав від відповідача заявку 20.02.2024 про здійснення поставки товару у кількості 80 000,00 штук у строк до 31.03.2024.

Відповідно до пункту 5 додатку № 1 до договору, датою поставки товару вважається дата вказана отримувачем у посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до додатку 1 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, враховуючи дати отримання товару, зазначені у актах приймання товару, а також, кінцеву дату постачання, зазначену у заявці (31.03.2024), Господарський суд міста Києва встановив, що позивач, взяті на себе за договором зобов`язання щодо своєчасної поставки товару виконав неналежним чином, допустивши прострочення поставки товару.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, матеріалами справи підтверджується прострочення позивачем поставки товару. Факт прострочення виконання своїх зобов`язань з поставки товару останнім не заперечується.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

У пункті 8.2. договору визначено, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5% від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань.

Здійснивши перевірку наведеного відповідачем розрахунку пені та штрафу (враховуючи день фактичного виконання зобов`язання по поставці товару), судом встановлено, що загальна сума пені та штрафу, яку має право нарахувати відповідач, за розрахунком суду перевищує розмір, заявлених позивачем позовних вимог.

Що стосується посилань позивача на наявність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, суд вказує, що право суду зменшити розмір штрафних санкцій закріплено у статті 551 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 922/266/20.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.05.2022 року у справі № 910/10675/21.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Суд звертає увагу позивача, що при укладанні договору сторони усвідомлювали, що договір укладається під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не буде вважатись обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставини)/істотною зміною обставин, крім випадків настання конкретних подій/обставин (окупація території агресором, куди повинні поставитись товари, знищення безпосередньо товарів та/або бази/складів/приміщень виконавця, де тимчасово зберігалися (у разі відсутності інформації від замовника щодо місця поставки товарів) товари для замовника, тощо) під час дії правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено документами, які видаються органами державної влади.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем підстав для зменшення розміру пені та штрафу.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов спростовують зазначені позивачем в позові доводи за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищенаведене, з урахуванням прострочення позивачем здійснення поставки товару, а також, наявного права у відповідача зменшити суму оплати поставленого товару на суму пені та штрафу, Господарський суд міста Києва відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.04.2025.

Суддя Т.Ю. Кирилюк