ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" квітня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1202/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюка В.Г., при секретарі судового засідання Гупалюк О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:

позивача 1) Рівненської обласної ради

позивача 2) Західного офісу Держаудитслужби

до відповідача 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ"

до відповідача 2) Комунального підприємства "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів.

В засіданні приймали участь:

Від позивача - 1: не з`явився;

Від позивача - 2: Кравчук Надія Петрівна (в залі суду);

Від відповідача - 1: не з`явився;

Від відповідача - 2: Грицай Інна Олександрівна (в залі суду);

Від прокуратури: Немкович Ігор Іванович (в залі суду).

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року Керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача 1) Рівненської обласної ради та позивача 2) Західного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" та відповідача 2) Комунального підприємства "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 29 січня 2021 року між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" укладено договір № 41АВ337-508-21 на постачання природного газу, протягом дії якого сторонами укладено вісімнадцять додаткових угод, за якими підвищувалася ціни за одиницю товару. Отже, додаткові угоди № 2-18, якими внесено зміни до основного договору про збільшення ціни за одиницю товару, підлягають визнанню недійсними, а зайво сплачені грошові кошти на їх виконання поверненню.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, ст. 12, 5, 41 Закону України Про публічні закупівлі, ст. 203, 215, 509, 526, 628, 651, 652, 655, 669, 670, 712 ЦК України, ст. 179, 180 ГК України тощо.

Позивач, Західний офіс Держаудитслужби подав до суду письмові пояснення, у яких позовні вимоги підтримує, зазначає, що відповідачем - 1 не доведено правомірність збільшення ціни за одиницю товару, оскільки не доведено коливання цін на вказаний товар.

Позивач, Рівненська обласна рада до суду пояснень не подала.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" у свою чергу позовні вимоги не визнає, та зазначає, що при укладенні додаткових угод ціна одиниці товару збільшилася пропорційно коливанню ціни на ринку, що було підтверджено поданими доказами, а збільшення ціни за одиницю товару не призвело до збільшення загальної суми визначеної в договорі на момент його укладення, що кореспондує положенням Закону України "Про публічні закупівлі" та Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178. За таких обставин відсутні підстави вважати, що оскаржувані додаткові угоди укладені із порушенням вимог статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що виключає правові підстави визнання їх недійсними. Відповідач - 1 зазначає, що про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в цій справі. Окрім того, враховуючи, що додаткові угоди. до договору про постачання природного газу не суперечать вимогам Закону та є чинними, позовна вимога прокурора про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 118 454 грн. 44 коп., також на думку відповідача - 1 не підлягає задоволенню.

Комунальне підприємство "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради у свою чергу не скористалося свої процесуальним правом на надання відзиву на позовну заяву чи будь-яких письмових заперечень.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06 січня 2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/1202/24. Визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 28 січня 2025 року.

10 січня 2025 року через підсистему електронний суд від представника позивача - 2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень.

21 січня 2025 року через підсистему електронний суд від представника відповідача - 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

22 січня 2025 року через підсистему електронний суд від представника відповідача - 2 надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

23 січня 2025 року через підсистему електронний суд від представника позивача - 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

24 січня 2025 року через підсистему електронний суд від Рівненської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якому останні просили задоволити позовні вимоги.

27 січня 2025 року через підсистему електронний суд від представника відповідача - 1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

27 січня 2025 року через підсистему електронний суд від представника відповідача - 1 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

28 січня 2025 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача - 2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28 січня 2025 року підготовче провадження відкладено на 11 лютого 2025 року.

07 лютого 2025 року через підсистему електронний суд від позивача - 2 надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у даній справі.

10 лютого через підсистему електронний суд від відповідача - 1 надійшли додаткові пояснення.

11 лютого 2025 року від позивача - 2 надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача - 1.

11 лютого 2025 року через підсистему електронний суд від відповідача - 2 надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2025 року відмовлено у задоволені клопотань відповідачів 1 та 2 про зупинення провадження у даній справі, закрито підготовче провадження у справі № 918/1202/24, призначено справу до судового розгляду по суті на 11 березня 2025 року.

10 березня 2025 року через підсистему електронний суд від представника відповідача - 1 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

11 березня 2025 року через підсистему електронний суд від представника відповідача - 2 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 березня 2025 року відкладено розгляд справи на 01 квітня 2025 року.

Окрім того, в судовому засіданні 01 квітня 2025 року судом розглянуто клопотання відповідача - 1, 2 про зупинення провадження у справі, та протокольною ухвалою відмовив у задоволенні останнього про, що слід зазначити наступне.

Відповідачі обґрунтовують свої клопотання тим, що на розгляд Великій Палаті справи № 920/19/24 у подібних правовідносинах (з обґрунтуванням про відступлення від висновку у справі № 922/2321/22 від 24 січня 2024 року) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, господарський суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21 зроблено висновок, що відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Ухвалою від 29 січня 2025 року у справі № 920/19/24 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, передав на розгляд Великій палаті Верховного суду справу № 920/19/24. Відповідачі зазначають, що у ряді судових справ зупинено провадження до розгляду Великою Палатою справи № 920/19/24.

При цьому, відповідачі вважають, що розгляд справи № 918/1202/24 об`єктивно неможливий до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24, в якій правовідносини є подібними до справи № 918/1202/24. Відтак, наявні підстави для зупинення провадження у даній справі до прийняття Великою Палатою Верховного Суду відповідного рішення.

Поряд з цим, як встановлено судом до зазначеного клопотання відповідачів, останніми не долучено відповідного рішення про прийняття або відмови у прийнятті Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 до розгляду, так як і не додано жодного підтверджуючого документу щодо подібності правовідносин у вказаних справах.

Так, Верховний Суд у постанові № 910/22479/17 від 09 грудня 2019 року, розглядаючи питання правомірності зупинення провадження на етапі прийняття судом касаційної інстанції рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, дійшов висновку, що оскільки на час постановлення судом апеляційної інстанції ухвали від 23 жовтня 2019 року (про зупинення провадження) Велика Палата Верховного Суду ще не прийняла до свого розгляду справу № 910/22516/17, у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для зупинення апеляційного провадження у справі № 910/22479/17 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/22516/17.

З урахуванням наведеного, оскільки інших підстав для повернення до стадії підготовчого провадження у клопотанні не наведено, суд залишає клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження без задоволення.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01 квітня 2025 року відкладено розгляд справи на 15 квітня 2025 року.

15 квітня 2025 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача - 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із перебуванням представника відповідача - 1 Якимчук О.М. у іншому судовому процесі.

Окрім того, в судовому засіданні 15 квітня 2025 року суд розглянувши клопотання представника відповідача - 1, заслухавши думку присутніх учасників процесу, прийшов до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, зважаючи на наступне.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частинами 14 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами пункту 2 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі.

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання, суд не встановив обґрунтованих підстав з урахуванням норм Господарського процесуального кодексу України для відкладення розгляду справи, адже, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, те що коло представників не обмежене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 15 квітня 2025 року представник прокуратури підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, у свою чергу представники відповідача - 2 проти позову заперечив. Решта учасників процесу в судове засідання не з`явилися, хоча про час, місце та дату проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

29 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради (Споживач) укладено Договір № 41АВ337-508-21 на постачання природного газу.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році природний газ: (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 021:2015-09120000-6 Газове паливо (природний газ) (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з пунктами 1.2. та 1.3. Договору, річний плановий обсяг постачання газу - до 88,700 тис. куб. м. Планові обсяги постачання газу по місяцях, тис. куб. м.: січень 12,2; лютий 11,4; березень 11,4; квітень 7,0; травень 2,7; червень 0,9; липень 0,9; серпень - 0,9; вересень 1,8; жовтень 7,0; листопад 8,9 грудень 12,0.

Пунктами 3.2 та 3.5 Договору передбачено, що ціна 1 тис. куб. метрів газу без урахування податку на додану вартість становить 7 363,42 гривень, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 136,576 гривень. Ціна 1 тис. куб. метрів природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 7 500,00 гривень. Податок на додану вартість становить 1 500,00 гривень. Всього ціна газу за 1 тис. куб. становить 9 000,00 гривень. Ціна, зазначена в п. 3.2. Договору, може змінюватись протягом дії договору. Збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Відповідно до пункту 3.3 Договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3 цього Договору, застосовується Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором.

Загальна сума Договору складається із місячних сум вартості газу поставленого Споживачеві заданим Договором і становить 798 300,00 грн, у т. ч. ПДВ - 20%: (кошти місцевого бюджету 695700,00 грн.,у т.ч. ПДВ-20%-1 15950,00 гри.; кошти державного бюджету 102600,00 грн.,у т.ч. ПДВ 20%-17100,01) грн.) (пункт 3.4 Договору).

Згідно з пунктами 4.2.1. та 4.2.2. Договору оплата природного газу постачальнику здійснюється споживачем на підставі акту приймання передачі природного газу та рахунку. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.5. Договору) здійснюється до 10 числа місяця наступного за місяцем постачання газу.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до реєстру споживачів в інформаційні платформі оператора ГТС до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 9.1 Договору).

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що сторони цього договору домовились, що у відповідності до Закону України "Про публічні закупівлі", дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

ТОВ "Рівнегаз Збут" направляло листи " Комунальному підприємству "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради "Щодо зміни ціни на постачання природного газу" з повідомленням про надіслання для підписання та скріплення печаткою два примірника додаткової угоди до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів щодо зміни ціни.

В подальшому були укладені Додаткові угоди, якими внесено зміни у пункт 3.2 Договору, а саме: за умовами додаткової угоди № 1 від 08.02.2021 визначено, що ціна за 1 тис. куб. метрів газу становить 9514,88 грн з ПДВ (збільшено на 5,7 %); за умовами додаткової угоди № 2 від 17.05.2021 10371,22 грн з ПДВ (збільшено на 15,2 %); за умовами додаткової угоди № 3 від 19.05.2021 10963,90 грн з ПДВ (збільшено на 21,8 %); за умовами додаткової угоди № 4 від 22.06.2021 11950,65 грн з ПДВ (збільшено на 32,8 %); за умовами додаткової угоди № 5 від 22.06.2021 12773,89 грн з ПДВ (збільшено на 41,9 %); за умовами додаткової угоди № 6 від 12.07.2021 14038,50 грн з ПДВ (збільшено на 55,98 %); за умовами додаткової угоди № 7 від 14.07.2021 15428,30 грн з ПДВ (збільшено на 71,4 %); за умовами додаткової угоди № 8 від 16.07.2021 15673,89 грн з ПДВ (збільшено на 74,15 %); за умовами додаткової угоди № 9 від 03.09.2021 17225,60 грн з ПДВ (збільшено на 91,4 %); за умовами додаткової угоди № 10 від 06.09.2021 18930,90 грн з ПДВ (збільшено на 110,4 %); за умовами додаткової угоди № 11 від 07.09.2021 19900,00 грн з ПДВ (збільшено на 121,1 %); за умовами додаткової угоди № 12 від 01.10.2021 21882,04 грн з ПДВ (збільшено на 143,1 %); за умовами додаткової угоди № 13 від 04.10.2021 24068,05 грн з ПДВ (збільшено на 167,4 %); за умовами додаткової угоди № 14 від 05.10.2021 26472,44 грн з ПДВ (збільшено на 194,1 %); за умовами додаткової угоди № 15 від 06.10.2021 29117,03 грн з ПДВ (збільшено на 223,5 %); за умовами додаткової угоди № 16 від 25.10.2021 32008,35 грн з ПДВ (збільшено на 255,65 %); за умовами додаткової угоди № 17 від 26.10.2021 34687,44грн з ПДВ (збільшено на 285,4 %); за умовами додаткової угоди № 18 від 27.10.2021 37673,89 грн з ПДВ (збільшено на 318,6 %).

ТОВ "Рівнегаз Збут" листами "Щодо зміни ціни на природний газ" повідомляло Комунальне підприємство "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради що у зв`язку зі зростанням вартості природного газу на ринку України ТОВ "Рівнегаз Збут" про намір збільшити ціну за один кубічний метр природного газу.

Враховуючи вищевикладене, внаслідок укладення 18 додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару на понад 318% від ціни, визначеної сторонами при укладенні Договору.

Укладення додаткових угод №№ 2-18 призвело до перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару (10%), що визначена Законом. Так, укладення додаткової угоди №2 призвело до збільшення ціни за поставлений природний газ на 15,2% відносно ціни, що визначеної за умовами Договору; додаткової угоди № 3 на 21,8 %, додаткової угоди № 4 на 32,8 %, додаткової угоди № 5 на 41,9 %, додаткової угоди № 6 на 55,98 %, додаткової угоди № 7 на 71,4 %, додаткової угоди № 8 на 74,15 %, додаткової угоди № 9 на 91,4 %, додаткової угоди №10 на 110,4 %, додаткової угоди № 11 на 121,1 %, додаткової угоди № 12 на 143,1 %, додаткової угоди № 13 на 167,4 %, додаткової угоди № 14 на 194,1 %, додаткової угоди № 15 на 223,5 %, додаткової угоди № 16 на 255,65 %, додаткової угоди № 17 на 285,4 %, додаткової угоди № 18 на 318,6 %.

Згідно актів приймання-передачі природного газу ТОВ "Рівнегаз Збут" поставив природний газ Комунальному підприємству "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради загальним обсягом 35 782,44 куб.м, на загальну суму 440 496,40 грн. з ПДВ.

За таких обставин, внаслідок неправомірного збільшення ціни на природний газ шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 118 454 грн. 44 коп.

Як зазначено в акті ревізії Управління Західного офісу Держаудитслужби у Рівненській області № 13-17-04-06/45 від 26 березня 2024 року, оплата за отриманий товар на загальну суму 440 496,4 грн проведена за рахунок коштів загального фонду державного бюджету по КПКВК 2301110 "Спеціалізована та високоспеціалізована допомога, що надається загальнодержавними закладами охорони здоров`я" КЕКВ 2610 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)" на суму 59 244 грн. 98 коп., за рахунок коштів загального фонду місцевого бюджету по КПКВК МБ 0712020 "Спеціалізована стаціонарна медична допомога" КЕКВ 2610 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)" на суму 381 251 грн. 42 коп. Встановлено, що внаслідок підписання оскаржуваних додаткових угод завдано матеріальну шкоду загальному фонду обласного бюджету на суму 102 522 грн. 32 коп. та загальному фонду державного бюджету на суму 15 932 грн. 12 коп.

Проте, на переконання прокурора, додаткові угоди № 2-18 до договору укладені всупереч положенням Закону України "Про публічні закупівлі", а тому мають визнаватися недійсними в судовому порядку, а безпідставно сплачені кошти - стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" на користь місцевого бюджету.

Щодо представництва прокурором інтересів держави суді.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки передбачено частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", за приписами якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У пунктах 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зазначається, що в основі інтересів держави є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 23 травня 2006 року у справі № 16/472, від 03 квітня 2007 року у справі № 05-5-46/8142, від 15 травня 2007 року у справі № 12/111 та Верховний Суд від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п.5.6 постанови від 16 квітня 2019 року у справі № 910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) оспорюваних додаткових угод, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.

Виконання зобов`язань за додатковою угодою, укладеною з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону.

Окремо необхідно зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

У даному випадку, укладення додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року по справі № 912/989/18).

Прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради, вказав, що невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави. Окрім цього, укладенням додаткових угод до договору постачання природного газу порушені матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням додаткових угод інтернатом фактично отримано менший обсяг газу у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною. Відповідно до положення КЗ "Рівненський психоневрологічний інтернат" Рівненської обласної ради, власником інтернату є територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради. За своїм правовим статусом інтернат є комунальним закладом та фінансується з обласного бюджету. Однак, ні інтернат, ні Рівненська обласна рада, як власник, жодних заходів щодо оскарження вищезазначених додаткових угод та стягнення коштів не вживали.

Судом встановлено, що Рівненська обласна рада не є стороною правочинів. Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради додаткових угод всупереч вимог чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару.

14 жовтня 2024 року Рівненська окружна прокуратура направила Західному офісу Держаудитслужби лист №50-56-8521ВИХ-24 з проханням надати інформацію щодо вжиття заходів щодо усунення порушень, виявлених в ході ревізії КП "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради.

14 жовтня 2024 року Західний офіс Держаудитслужби листом повідомило Рівненську окружну прокуратуру про направлення ними листа КП «Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради щодо інформування про вжиття заходів за результатами виконання вимоги.

14 жовтня 2024 року Рівненська окружна прокуратура направила Рівненській обласній раді лист №50-56-8522ВИХ-24 з проханням надати інформацію щодо вжиття заходів щодо оскарження вищевказаних додаткових угод до Договору та стягнення безпідставно одержаних коштів.

01 листопада 2024 року Рівненська обласна рада листом №14399-24 повідомила Рівненську окружну прокуратуру, що нею не вживались заходи щодо проведення претензійно-позовної роботи.

Рівненська окружна прокуратура листом № 50-56-10523ВИХ-24 від 23 грудня 2024 року звернулася до Рівненської обласної ради та Західного офісу Державної аудиторської служби України, в якому повідомила, що у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокуратурою прийнято рішення про звернення до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради, Західного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут", КП Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 126/2157/19 вказала, що у випадку, коли повернення майна (коштів) стороні правочину не відновлює права позивача, який не є стороною правочину, суд може застосувати інший, крім реституції, ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.

Якщо позивачем у справі є розпорядник бюджетних коштів, то його правовий статус, повноваження, відповідальність визначаються положеннями Бюджетного кодексу України та Порядком складання, розгляду, затвердження та основними вимогами до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228 (далі Порядок № 228).

Пунктом 5 Порядку № 228 визначено, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду.

Установи мають право брати бюджетні зобов`язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

За змістом пункту 43 Порядку № 228, розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Згідно з нормами статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч. 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Отже, підсумовуючи зазначене, прокуратура обґрунтувала правомірність звернення до суду з даним позовом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

З наведених обставин справи судом встановлено, що спірні правовідносини є за своїм змістом є майновими, договірними та стосуються поставки товару. Спірний характер правовідносин базується на тому, що прокурор вважає порушеними інтереси держави з огляду на недотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні додаткових договорів, якими внесено зміни до вартості товару що закуповувався.

Як унормовано положеннями статті 11 ЦК України та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормами частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону № 922-VIII видно, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року по справі № 922/2321/22).

Наведене підтверджується також тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".

Отже, вказана норма Закону України "Про публічні закупівлі" редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" № 114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.

Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії "ціновому демпінгу" коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.

За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що ціна 1 тис. куб. метрів газу без урахування податку на додану вартість становить 7 363 грн. 42 коп., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 136,576 гривень. Ціна 1 тис. куб. метрів природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 7 500,00 гривень. Податок на додану вартість становить 1 500,00 гривень. Всього ціна газу за 1 тис. куб. становить 9 000,00 гривень.

Суд зазначає, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання.

Разом з тим, судом враховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18).

Висновки Рівненської торгово-промислової палати можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку, але вказані довідки не відповідають вищезазначеним вимогам та не містять точної інформації про коливання цін на природний газ станом на момент підписання спірних додаткових угод.

Відтак, листи Рівненської торгово-промислової палати не є належними доказами на підтвердження коливання ціни на природний газ, оскільки, зазначені документи лише констатують рівень загальних ринкових цін на газ на певну дату та не доводять їх коливання.

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19).

При цьому судом враховується, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2021 року у справі № 927/550/20).

Так, підприємство, яке мало беззаперечне право на отримання природного газу за ціною, визначеною в укладеному між сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо збільшення ціни товару підписало оспорені додаткові угоди, внаслідок чого ціна за одиницю товару збільшилась, а обсяг поставки, що передбачався за договором, фактично, зменшився.

Крім того, суд погоджується з доводами прокурора про те, що збільшення ціни природного газу у додаткових угодах по відношенню до погодженої у договорі ціни здійснено з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.

Зокрема, з аналізу додаткових угод слідує, що динаміка зміни ціни за договором у відсотковому значенні становила на 318 %.

При цьому судом звертається увага на те, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку природного газу, враховуючи діяльність відповідача, на момент підписання основного договору відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на природний газ, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Отже, сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі. За таких обставин зміна ціни згідно з оспорюваними додатковими угодами є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", з огляду на що суд доходить висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних додаткових угод недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Крім того, розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. Аналогічна правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17.

Таким чином, на переконання суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" необґрунтовано, без надання належних доказів, у супереч вимог статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" збільшено ціну товару шляхом укладення додаткових угод № 1-18.

З огляду на викладене суд вважає, що додаткові угоди № 1-18 до договору № 41АВ337-508-21 на постачання природного газу від 29 січня 2021 року суперечать наведеним вище нормам ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", тому суд визнає їх недійсними.

Також прокурором заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача коштів у розмірі 118 454 грн. 44 коп.

За умовами пункту 3.2. договору № 41АВ337-508-21 на постачання природного газу від 29 січня 2021 року, ціна за 1 тис. куб. метрів природного газу становить 7 363,42 грн.

Згідно з актами приймання-передачі за січень 2021 року жовтень 2021 року відповідач - 1 поставив природний газ загальним обсягом 35782,44 куб.м на загальну суму 440 496 грн. 40 коп., які повністю оплачені Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради.

Сторонами підписано 18 додаткових угод, якими змінено ціну природного газу в бік збільшення до 362 680 грн. 97 коп. з ПДВ за 1 тис. куб. м., що становить 318 % від початкової ціни товару, визначеної сторонами при укладенні договору на постачання природного газу.

Оскільки зазначені додаткові угоди № 1-18 є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між відповідачами щодо ціни природного газу, поставленого за договором № 41АВ337-508-21 на постачання природного газу від 29 січня 2021 року, мали регулюватись п. 3.2. договору, згідно з яким ціна за одиницю природного газу складає 9 000,00 грн. за 1 тис. куб з ПДВ.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" поставлено Комунальному підприємству "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради природний газ загальним обсягом 35782,44 куб.м на загальну суму 440 496 грн. 40 коп., хоча Комунальне підприємство "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради згідно умов договору № 41АВ337-508-21 на постачання природного газу від 29 січня 2021 року повинен сплатити за поставлений природний газ загальним обсягом 35 782,44 куб.м кошти в розмірі 322 041 грн. 96 коп. з ПДВ (35 782,44 куб.м х 9 000,00 = 322 041, 96).

Таким чином, грошові кошти в сумі 118 454 грн. 44 коп. є такими, що безпідставно одержані відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут", підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України. Доказів повернення вказаних коштів матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що аргументи відповідача - 1 викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, спростовуються встановленими вище обставинами.

Щодо інших аргументів, на які посилалися учасники справи та яким не була дана оцінка, то Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справах "Проніна проти України", "Серявін та інші проти України", "Ruiz Torija v. Spain" тощо).

Висновки суду.

За результатом розгляду спору суд встановив, що додаткові угоду № 1 від 08 лютого 2021 року, № 2 від 17 травня 2021 року, № 3 від 19 травня 2021 року, № 4 від 22 червня 2021 року, № 5 від 22 червня 2021 року, № 6 від 12 липня 2021 року, № 7 від 14 липня 2021 року, № 8 від 16 липня 2021 року, № 9 від 03 вересня 2021 року, № 10 від 06 вересня 2021 року, № 11 від 07 вересня 2021 року, № 12 від 01 жовтня 2021 року, № 13 від 04 жовтня 2021 року, № 14 від 05 жовтня 2021 року, № 15 від 06 жовтня 2021 року, № 16 від 25 жовтня 2021 року, № 17 від 26 жовтня 2021 року, № 18 від 27 жовтня 2021 року до договору № 41АВ337-508-21 на постачання природного газу від 29 січня 2021 року укладені з порушенням Закону України "Про публічні закупівлі", а тому ці угоди суд визнає недійсними.

Надмірно сплачені кошти в сумі 118 454 грн. 44 коп. необхідно стягнути з відповідача - 1 в дохід місцевого бюджету.

Розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальний розмір судового збору за даним позовом складає 46 025 грн. 60 коп., який покладається на сторін порівну, оскільки неправомірними діями відповідачів було укладено оспорювані правочини, що слугувало наслідком сплати спірної суми.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 08 лютого 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

3. Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 17 травня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

4. Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 19 травня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

5. Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 22 червня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

6. Визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 22 червня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

7. Визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 12 липня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

8. Визнати недійсною Додаткову угоду № 7 від 14 липня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

9. Визнати недійсною Додаткову угоду № 8 від 16 липня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

10. Визнати недійсною Додаткову угоду № 9 від 03 вересня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

11. Визнати недійсною Додаткову угоду № 10 від 06 вересня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

12. Визнати недійсною Додаткову угоду № 11 від 07 вересня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

13. Визнати недійсною Додаткову угоду № 12 від 01 жовтня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

14. Визнати недійсною Додаткову угоду № 13 від 04 жовтня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

15. Визнати недійсною Додаткову угоду № 14 від 05 жовтня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

16. Визнати недійсною Додаткову угоду № 15 від 06 жовтня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

17. Визнати недійсною Додаткову угоду № 16 від 25 жовтня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

18. Визнати недійсною Додаткову угоду № 17 від 26 жовтня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

19. Визнати недійсною Додаткову угоду № 18 від 27 жовтня 2021 року до Договору на постачання природного газу № 41АВ337-508-21 від 29 січня 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

20. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" (вул. Соборна, 16-а, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ) на користь Рівненської обласної ради (майдан Просвіти, 1, м. Рівне, 33013, ) в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 102 522 (сто дві тисячі п`ятсот двадцять два) грн. 32 коп.

21. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" (вул. Соборна, 16-а, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ) на користь Рівненської обласної ради (майдан Просвіти, 1, м. Рівне, 33013, ) в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 15 932 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять два) грн. 12 коп.

22. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" (вул. Соборна, 16-а, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р UA0015371, МФО 820172, , банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) 23 012 (двадцять три тисячі дванадцять) грн. 80 коп. - судового збору.

23. Стягнути з Комунального підприємства "Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни" Рівненської обласної ради (35311, Рівненська обл., Рівненський р-н., смт. Клевань, вул. Деражненська, 39, код. 05506690) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р UA0015371, МФО 820172, , банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) 23 012 (двадцять три тисячі дванадцять) грн. 80 коп. - судового збору.

24. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 16 квітня 2025 року.

Суддя Вадим Торчинюк