ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/4481/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - Акціонерного товариства «Київгаз» - Полішка Ю.О., адвоката (дов. від 25.12.2024),

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем Груп» - Рівного Є.О., адвоката (дов. від19.05.2023),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем Груп» та Акціонерного товариства «Київгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 (суддя Андреїшина І.О.),

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 (головуючий суддя: Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.)

у справі № 910/4481/18

за позовом Акціонерного товариства «Київгаз» (далі - АТ «Київгаз», позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем Груп» (далі - ТОВ «Атем Груп», відповідач)

про стягнення 2 411 016,19 грн.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» (далі - ПАТ «Київгаз»; найменування змінено на Акціонерне товариство «Київгаз») звернулося до суду з позовом до ТОВ «Атем Груп» про стягнення 2 411 016,19 грн вартості необлікованого об'єму природного газу.

Позов мотивовано виявленням перевіркою позивача порушення у роботі вузла обліку газу (далі - ВОГ) на об'єкті відповідача, через дотримання відповідачем положень Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), про що складено відповідний акт, на підставі якого комісією позивача ухвалено акт-розрахунок необлікованого природного газу за номінальною потужністю газового обладнання в об'ємі 224 640 м3 у період з 16-18.01.2018.

Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі № 910/4481/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 417 247,49 грн. У решті позову відмовлено.

Судові акти попередніх інстанцій мотивовані тим, що заявлений позивачем обсяг спожитого природного газу, розрахований за номінальною потужністю у сумі 2 411 016,19 грн, хоча розраховано і правильно, водночас не взято до уваги, що у спірний період відповідач отримував аналогічну послугу за договором від 20.12.2017 № 98-17, укладеного між ТОВ «Атем Груп» (споживач) та ТОВ «Еру Трейдінг» (постачальник) строком до 31.12.2018. При цьому у спірний період відповідач фактично спожив 122 310 м3 природного газу, придбаного у ТОВ «Еру Трейдінг» та сплатив за цей газ 993 768,70 грн, які підлягають виключенню із заявленої позивачем до стягнення суми (2 411 016,19 грн) відповідно до підпункту 3 пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС задля усунення обставин подвійної сплати за спожитий об'єм газу постачальнику та оператору ГРМ. Тому позов АТ «Київгаз» підлягає частковому задоволенню. А саме: у встановленій судом різниці між донарахованою позивачем платою за поставку природного газу в об'ємі 224 640 м3 за договором розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 22.09.2016 № 14407 у сумі 2 411 016,19 грн та фактично спожитим природним газом в об'ємі 122 310 м3 у спірний період та сплачений відповідачем у сумі 993 768,70 грн за договором постачання природного від 20.12.2017 № 98-17.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

ТОВ «Атем Груп» у касаційній скарзі з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові акти у справі в частині, якою задоволено позовні вимоги. Справу у зазначеній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі АТ «Київгаз», не погоджуючись із судовими рішеннями в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог, просить суд касаційної інстанції скасувати такі у зазначеній частині та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення названих вимог, а в іншій частині судові акти залишити без змін.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

ТОВ «Атем Груп» в обгрунтування підстав касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норм пунктів 8, 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРМ), викладеного у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 914/766/17; від 22.07.2021 у справі № 923/631/20; абзацу 9 пункту 6 глави 6 розділу X, пункту 4 та абзацу 2 пункту 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ, викладеного у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 914/993/21 та постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 906/962/18; статей 73, 86, 236, 269, 282 ГПК України, викладеного у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.09.2022 у справі № 910/4729/20, у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 922/51/15, а також у постановах Верховного Суду: від 30.05.2019 у справі № 904/4544/18, від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц; від 21.06.2023 у справі № 822/1736/18; статей 129, 182, 184, 238 ГПК України, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 500/2632/19, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 911/2390/18 та постанові об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 530/1731/16-ц.

Крім того, вказує на відсутність висновку щодо застосування підпункту 3 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРС стосовно можливості здійснення перерахунку об'єму розподіленого (спожитого) природного газу лише зі значення номінальної проєктної потужності встановленого неопломбованого газоспоживаючого обладнання (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України).

Також відповідач посилається на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суди: - не дослідили зібрані у справі докази (зокрема відомість обліку споживання природного газу від 01.02.2018 та банківську виписку, яка підтверджує оплату за поставлений газ за договором постачання від 20.12.2017), що за своїм змістом відповідає пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України; - встановили обставини, які мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, що за своїм змістом відповідає пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України.

АТ «Київгаз» в обґрунтування доводів своєї касаційної скарги посилається на:

- пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та вказує на відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ;

- пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суди: - не дослідили зібрані у справі докази та не встановили обставини, що мають суттєве значення, а саме: факт закупівлі відповідачем природного газу у спірному періоді в об'ємі 122 310 м3 та оплати його у сумі 993 768,70 грн за договором постачання природного газу від 20.12.2017, що за своїм змістом відповідає пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України; - встановили обставини, які мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, що за своїм змістом відповідає пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України.

Доводи інших учасників справи

Від АТ «Київгаз» надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ «Атем Груп», в якому позивач просить Суд постанову апеляційної інстанції та рішення місцевого суду про часткове задоволення позову залишити без змін, а касаційну скаргу відповідача - без задоволення.

Від ТОВ «Атем Груп» надійшов відзив на касаційну скаргу АТ «Київгаз», в якому відповідач просить Суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а спірні судові акти в частині, якою позивачу відмовлено у стягненні з відповідача коштів залишити без змін.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками:

- 22.09.2016 між ПАТ «Київгаз» (оператор ГРМ) та ТОВ «Атем Груп» (споживач) укладено договір № 14407 розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими) (далі - договір від 22.09.2016), у пункті 7.2. якого сторони погодили, що оператор ГРМ має право, зокрема перевіряти роботу комерційного ВОГ (лічильника газу), у т.ч. встановленого на об'єкті споживача у порядку, визначеному Кодексом ГРС;

- 18.01.2018, після проведення відповідачем запланованих регламентних робіт на технологічному, газоспоживаючому обладнанні та ВОГ, представники позивача здійснили перевірку комерційного ВОГ відповідача у тих місцях, де регламентні роботи не проводилися, а саме: на скидних вентилях імпульсної лінії багатопараметричного датчика РВ 3095, перетворювачі тиску РС 28, гільзі контрольного термометра, про що склали метрологічний акт від 18.01.2018 № 19 (у цьому акті допущено описку в даті його складання - вказано дату 18.02.2018). Вказане порушення позивач кваліфікував як порушення роботи комерційного ВОГ чи його складових у позаштатному режимі через порушення герметичності та виток газу на вентиляційному блоці перетворювача тиску (пункт 3 глави 2 розділу XI Кодексу ГРС);

- комісія рішенням від 15.02.2018 зазначений акт задовольнила та склала акт-розрахунок необлікованого об'єму природного газу, відповідно до якого відповідачу донараховано 224 640 м3 природного газу за період з 16.01.2018 по 18.01.2018;

- споживач оскаржив рішення комісії оператора ГРМ від 15.02.2018 щодо об'єму та вартості донарахованого природного газу, яке визнано правомірним за результатами розгляду справи № 910/4072/18 (постанова Верховного Суду від 18.02.2021, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції від 18.06.2020 про відмову у задоволенні позову ТОВ «Атем Груп»);

- 06.03.2018 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату боргу у сумі 2 411 016,19 грн, що є вартістю природного газу, яку мав компенсувати відповідач оператору ГРМ (позивачу), визначеною з урахуванням ціни придбання позивачем природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат у січні 2018 року, а саме: 10 732,80 грн за 1 000 м3. Вказану вимогу відповідач залишив без задоволення, що стало причиною звернення до суду і цим позовом.

Під час нового розгляду справи судами попередніх інстанцій також встановлено, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення, отриманих судом першої інстанції 05.09.2022 та договір постачання природного газу від 20.12.2017 № 98-17, укладений між ТОВ «Атем Груп» та ТОВ «Еру Трейдінг» строком до 31.12.2018, на підставі якого, як встановлено судами попередніх інстанцій та перевірено ними, відповідач отримував від цього постачальника природний газ для власних потреб. При цьому у спірний період відповідач фактично спожив 122 310 м3 природного газу, придбаного у ТОВ «Еру Трейдінг», та сплатив за цей газ 993 768,70 грн, які підлягають виключенню із заявленої позивачем до стягнення суми (2 411 016,19 грн) відповідно до підпункту 3 пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС задля усунення обставин подвійної сплати за спожитий об'єм газу постачальнику та оператору ГРМ. Відповідачем надавалися господарському суду на даному новому розгляді справи докази оплат за зазначеним договором постачання природного газу від 20.12.2017 № 98-17, укладеним між ТОВ «Атем Груп» та ТОВ «Еру Трейдінг», проте подані докази не були залучені судом першої інстанції до матеріалів справи у зв'язку з пропуском процесуального строку на їх подачу. Дослідивши матеріали справи, зміст умов договору постачання природного газу від 20.12.2017 № 98-17, укладеного між ТОВ «Атем Груп» та ТОВ «Еру Трейдінг», та заслухавши і дослідивши пояснення представників сторін щодо виконання цього договору, суди дійшли висновку, що у спірний період відповідач фактично отримував природний газ від ТОВ «Еру Трейдинг» та договірне зобов'язання з його оплати покладено на ТОВ «Атем Груп». Суди виснували, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача нарахування (донарахування) вартості обсягів спожитого природного газу за номінальною потужністю у сумі 2 411 016,19 грн, які за своєю правовою природою не є оперативно-господарською санкцією, розраховані позивачем невірно і підлягають частковому задоволенню - у встановленій вище різниці між донарахованою платою позивачем за поставку природного газу в об'ємі 224 640 м3 за договором розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 22.09.2016 № 14407 у сумі 2 411 016,19 грн та фактично спожитим природним газом в об'ємі 122 310 м3 у спірний період та сплаченим відповідачем у сумі 993 768,70 грн за договором постачання природного від 20.12.2017 № 98-17. Відповідно, суди дійшли висновку, що вірним розрахунком суми нарахування вартості обсягів спожитого природного газу за номінальною потужністю позивачем до відповідача є 2 411 016,19 грн - 993 768,70 грн = 1 417 247,49 грн, у зв'язку із чим виснували, що правильним буде часткове задоволення позовних вимог.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення касаційного розгляду є питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості донарахованих об'ємів природного газу з ПДВ, нарахованих за порушення роботи комерційного ВОГ чи його складових у позаштатному режимі через відсутність герметичності та виток газу на вентиляційному блоці перетворювача тиску.

Стосовно доводів касаційної скарги ТОВ «Атем Груп», Верховний Суд зазначає таке.

В обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач посилається, зокрема на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Разом із цим, враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 критерії оцінки подібності правовідносин, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відхиляє посилання скаржника на правові висновки, викладені у наведених ним постановах, зважаючи на таке.

Доводи скаржника щодо необхідності врахування правових висновків щодо застосував норм пунктів 8, 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, викладених у постановах Верховного Суду: від 12.03.2020 у справі № 914/766/17; від 22.07.2021 у справі № 923/631/20, Суд відхиляє, оскільки у першій зазначені скаржником справі судами встановлено наявність саме несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ/порушення вимог щодо експлуатації ЗВТ, а у другій наведеній позивачем справі встановлено роботу комерційного вузла обліку газу виявлення помилок в конфігурації даних обчислювача об'єму газу, що були введені при його первинному програмуванні, чи в протоколі параметризації, внаслідок чого об'єм розподіленого природного газу за попередній період визначений некоректно. В той час як у справі, що розглядається, судами встановлено інший вид порушення, а саме: порушення роботи комерційного ВОГ чи його складових у позаштатному режимі через порушення герметичності та виток газу на вентиляційному блоці перетворювача тиску. Водночас в контексті посилань на зазначенні висновки Верховного Суду щодо необхідності перевірки судом факту порушення, яке стало підставою для прийняття комісією рішення про задоволення акта про порушення чи довів оператор ГРМ про таке порушення шляхом фіксації у відповідному акті, то такі є безпідставними, оскільки ці факти встановлені судовим рішенням у справі № 910/4072/18, що набрало законної сили та є преюдиційними при розгляді даної справи.

Стосовно доводів відповідача про необхідність врахування правових висновків щодо застосування норм абзацу 9 пункту 6 глави 6 розділу X, пункту 4 та абзацу 2 пункту 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ, викладених у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 914/993/21 та постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 906/962/18, то такі відхиляються Судом, зважаючи на таке. У наведеній для порівняння постанові об'єднана палата Касаційного господарського суду висловила наступний висновок. Виходячи з технічного функціоналу коректора об'єму газу, наданого в Кодексі ГРМ (сукупність ЗВТ, які вимірюють тиск і температуру газу, що протікає у вимірювальному трубопроводі, обчислюють об'єм газу за стандартних умов, перетворюючи вихідні сигнали від лічильника газу), а також зі складу комерційного ВОГ, відомості коректора не можуть вважатися достовірними для визначення об'єму газу у випадку отримання даних від лічильника, який неправильно вимірював об'єм газу. Об'єднана палата вважала помилковими та відхилила доводи скаржника про те, що некоректна робота лічильника за вказаних обставин не впливає на правильність показань коректора об'єму газу та вбачала підстави для уточнення висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 906/962/18 щодо застосування положень абзацу 9 пункту 6 глави 6 розділу X, пункту 4 та абзацу 2 пункту 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ шляхом доповнення таким висновком: «За умови відсутності пошкодження лічильника, пропущення строку періодичної повірки лічильника газу з вини споживача або несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та за наявності справного обчислювача (коректора) об'єму газу, який не містить зареєстрованих та зафіксованих у звітах повідомлень про роботу лічильника газу в позаштатному режимі, несправність лічильника внаслідок його невідповідності нормативним документам у сфері метрології, встановлена за результатами позачергової або експертної повірки, не є підставою для здійснення перерахунку споживачу об'єму розподіленого (спожитого) природного газу відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ». У справі, що розглядається (№ 910/4481/18), питання щодо достовірності відомостей коректора не для визначення об'єму газу у випадку отримання даних від лічильника, який неправильно вимірював об'єм, не є предметом спору, та в цій частині не оспорюється. Отже, наведені скаржником для порівняння справи № 914/993/21 та № 906/962/18 не є подібними до спірних правовідносин, f висновок Суду ґрунтується на інших обставинах справи та врегульовані іншою нормою Кодексу ГРС.

Щодо доводів відповідача про необхідність врахування правових висновків стосовно застосування норм процесуального права, а саме: статей 73, 86, 236, 269, 282 ГПК України (в аспекті всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи та оцінки доказів, а також щодо вмотивованості та обґрунтованості судових рішень), викладених у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.09.2022 у справі № 910/4729/20, у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 922/51/15, а також у постановах Верховного Суду: від 30.05.2019 у справі № 904/4544/18, від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц; від 21.06.2023 по справі № 822/1736/18, колегія суддів зазначає таке.

Так, у справах: № 910/4729/20, № 922/51/15 № 904/4544/18, № 522/22023/16-ц № 822/1736/18, на які посилається скаржник, Верховний Суд виснував, зокрема, що статтею 86 ГПК України передбачено оцінювання судом доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з'ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов'язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим і відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас у справі № 910/4481/18 порушення судами попередніх інстанцій приписів статей 73, 86, 236, 269, 282 ГПК України в оцінці доказів, застосуванні принципу змагальності та викладенні мотивувальної частини судових рішень Верховним Судом не встановлено. Між тим, судові рішення у наведених скаржником справах ухвалені за інших фактичних обставин, які формують зміст правовідносин та зібраних у таких справах доказів, іншого нормативно-правового регулювання, а також іншого суб'єктного складу учасників судового процесу, ніж у справі, що розглядається, тобто, зазначені справи і справа, судове рішення в якій переглядається, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них. А доводи касаційної скарги фактично спонукають суд касаційної інстанції на переоцінку вже встановлених судами попередніх судових інстанцій обставин, а суд касаційної інстанції в силу положення частини другої статті 300 ГПК України не наділений такими повноваженнями.

Стосовно доводів ТОВ «Атем Груп» про необхідність врахування правових висновків щодо застосування норм процесуального права, а саме: статей 129, 182, 184, 238 ГПК України, викладених у справах № 500/2632/19, № 911/2390/18 та № 530/1731/16-ц, Верховний Суд зазначає таке.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 19.01.2023 у справі № 500/2632/19 зазначила, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом з тим у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема: у постанові від 20.04.2023 у справі № 924/600/21, у постанові від 01.02.2023 у справі № 924/862/21, у постанові від 03.11.2023 у справі № 903/972/20, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20.

Отже, у цій справі остаточне судове рішення ухвалив суд апеляційної інстанції, а тому, ураховуючи аналіз зазначеного вище законодавства, до цього суду і повинне звернутися ТОВ «Атем Груп» із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат, які він поніс у зв'язку з переглядом справи в суді першої та другої інстанції за обидва попередні розгляди, чого не було зроблено відповідачем.

Скаржником вказано низку постанов Верховного Суду, в яких зазначені правові висновки, які, на думку відповідача, не були враховані судом апеляційної інстанції. Висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Вказана позиція є сталою і послідовною, висловленою в низці постанов Верховного Суду.

Таким чином, суд касаційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат у справі лише у разі прийняття ним постанови про скасування чи зміну остаточного судового рішення суду першої (апеляційної) інстанції, прийнятого по суті заявлених вимог. При цьому у випадках скасування касаційним судом рішення суду першої інстанції або постанови апеляційної інстанції з переданням справи на новий розгляд судові витрати у справі, у т.ч. й судовий збір, сплачений за подання апеляційної та касаційної скарг, підлягають розподілу господарським судом, який вирішує спір по суті за результатами нового розгляду справи.

Зважаючи на те, що наведена ТОВ «Атем Груп» підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Атем Груп» посилається також на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування підпункту 3 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРС щодо можливості здійснення перерахунку об'єму розподіленого (спожитого) природного газу лише зі значення номінальної проєктної потужності встановленого неопломбованого газоспоживаючого обладнання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Слід зазначити, що висновки Верховного Суду відносно питання застосування норми матеріального права, яка зазначені скаржником, у подібних правовідносинах, ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, відсутні.

Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з'ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

У зазначеному контексті Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 6 глави 6 розділу Х Кодексу ГРС позаштатний режим роботи комерційного ВОГ, зокрема, включає витоки газу з елементів та конструкції комерційного ВОГ, у т.ч. імпульсних ліній манометрів, датчиків тиску і температури тощо. Якщо внаслідок позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ чи його складових буде підтверджено факт необлікованого чи облікованого частково об'єму розподіленого (спожитого, переданого) природного газу, розрахунок необлікованих (облікованих частково) об'ємів природного газу за період несправності комерційного ВОГ чи його складових здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Положеннями пункту 7 глави 9 розділу Х Кодексу ГРС передбачено, що у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про пошкодження пломб. Розрахунок необлікованого або облікованого частково об'єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі ХІ цього Кодексу.

Підпунктом 1 пункту 3 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС визначено, що до порушень (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових (які кваліфікуються як «не з вини споживача»), але внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об'єму природного газу, належать: пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно.

Згідно підпункту 3 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі виявлення Оператором ГРМ пропущення строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача, несправності лічильника газу або звужуючого пристрою (перетворювача різниці тиску), що сталася внаслідок його пошкодження або позаштатного режиму роботи, за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ перерахунок об'єму розподіленого (спожитого) природного газу проводиться з урахуванням такого: у випадку виявлення порушення герметичності імпульсних ліній системи вимірювання різниці тиску на комерційному ВОГ на базі змінного перепаду тиску витоків газу на імпульсній трубці до перетворювача різниці тиску перерахунок об'єму розподіленого (спожитого) природного газу проводиться, виходячи зі значення різниці тиску, яка дорівнює значенню верхньої межі діапазону вимірювань перетворювача тиску, або зі значення номінальної проектної потужності встановленого неопломбованого газоспоживаючого обладнання. До розрахунку приймається отримане найменше значення витрати газу. Перерахунок проводиться за період з дати останньої перевірки. Якщо така перевірка не проводилася в розрахунковий період, то з початку розрахункового періоду. У всіх інших випадках виявлення порушення герметичності газопроводів розрахунок втрат природного газу проводиться відповідно до Методик визначення питомих виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу.

Пунктом 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

Встановивши, що позивачем було доведено, що вузол обліку газу позивача працював в позаштатному режимі, у зв'язку з витоками природного газу на вентиляційному блоці перетворювача тиску, що підтверджено актом про порушення від 18.01.2018 № 19, суд першої інстанції (рішення якого переглянуто судом апеляційної інстанції) з урахуванням зазначених спеціальних норм законодавства дійшов правильного висновку про те, що наявні підстави для часткового задоволення позову щодо нарахування вартості донарахованих об'ємів природного газу з ПДВ за порушення роботи комерційного ВОГ чи його складових у позаштатному режимі через відсутність герметичності та виток газу на вентиляційному блоці перетворювача тиску, з урахуванням встановлених обставин паралельного споживання газу відповідачем від іншого постачальника.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що вартість необлікованого природного газу в сумі 2 411 016,19 грн розрахована позивачем за період з 16.01.2018 по 18.01.2018 з урахуванням даних про донараховані об'єми природного газу в акті-розрахунку та, відповідно, до ціни договору постачання природного газу від 31.01.2018 № КГ/Д-50-ВТВ, укладеного з ДП «КиївГазЕнерджи», яка у період з 01.01.2018 становила 10 732,80 грн (у т.ч. ПДВ - 1 788,80 грн) за 1 000 м3 (224 640 м3*10 732,80 грн).

Водночас при новому розгляді справи судами попередніх інстанцій (з урахуванням на вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 11.04.2024 у цій справі) встановлено, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення, отримані судом першої інстанції 05.09.2022 та договір постачання природного газу від 20.12.2017 № 98-17, укладений між ТОВ «Атем Груп» та ТОВ «Еру Трейдінг» строком до 31.12.2018, на підставі якого, як встановлено судами попередніх інстанцій та перевірено ними, відповідач отримував від цього постачальника природний газ для власних потреб. При цьому у спірний період відповідач фактично спожив 122 310 м3 природного газу, придбаного у ТОВ «Еру Трейдінг», та сплатив за цей газ 993 768,70 грн, які підлягають виключенню із заявленої позивачем до стягнення суми (2 411 016,19 грн) відповідно до підпункту 3 пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС задля усунення обставин подвійної сплати за спожитий об'єм газу постачальнику та оператору ГРМ. Відповідачем надавалися господарському суду на даному новому розгляді справи докази оплат за зазначеним договором постачання природного газу від 20.12.2017 № 98-17, укладеним між ТОВ «Атем Груп» та ТОВ «Еру Трейдінг», проте подані докази не залучені судом першої інстанції до матеріалів справи у зв'язку з пропуском процесуального строку на їх подачу. Дослідивши матеріали справи, зміст умов договору постачання природного газу від 20.12.2017 № 98-17, укладеного між ТОВ «Атем Груп» та ТОВ «Еру Трейдінг», та заслухавши і дослідивши пояснення представників сторін щодо фактичного виконання цього договору, суди дійшли висновку, що у спірний період відповідач фактично отримував природний газ від ТОВ «Еру Трейдинг» та договірне зобов'язання з його оплати покладено на ТОВ «Атем Груп». Суди виснували, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача нарахування (донарахування) вартості обсягів спожитого природного газу за номінальною потужністю в розмірі 2 411 016,19 грн, які за своєю правовою природою не є оперативно-господарською санкцією, розраховані позивачем невірно і підлягають частковому задоволенню - у встановленій вище різниці між донарахованою платою позивачем за поставку природного газу в об'ємі 224 640 м3 за договором розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 22.09.2016 № 14407 у сумі 2 411 016,19 грн та фактично спожитим природним газом в об'ємі 122 310 м3 у спірний період та сплаченим відповідачем у сумі 993 768,70 грн за договором постачання природного від 20.12.2017 № 98-17. Відповідно, суди дійшли висновку, що вірним розрахунком суми нарахування вартості обсягів спожитого природного газу за номінальною потужністю позивачем до відповідача є 2 411 016,19 грн - 993 768,70 грн = 1 417 247,49 грн, у зв'язку із чим суди дійшли висновків, що правильним буде часткове задоволення позовних вимог.

Отже, зазначені висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з вимогами чинного законодавства. У свою чергу вказана норма спеціального законодавства - підпункту 3 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС стосовно можливості здійснення перерахунку об'єму розподіленого (спожитого) природного газу, яка передбачає на вибір два способи: зі значення різниці тиску, яка дорівнює значенню верхньої межі діапазону вимірювань перетворювача тиску, або зі значення номінальної проектної потужності встановленого неопломбованого газоспоживаючого обладнання - є зрозумілою та не містить взаємовиключень, суперечностей чи колізій, які потребували б формування Верховним Судом висновків щодо її застосування чи вирішення певної правової проблеми. Крім того, Скаржником не наведено випадків іншого застосування на практиці зазначених положень закону. А тому доводи касаційної скарги ТОВ «Атем Груп» не дають підстав стверджувати про те, що наведені судами попередніх інстанцій мотивування є необґрунтованими, а правозастосування є неправильним, оскільки правильність цих тверджень напряму випливає з матеріалів справи, встановлених обставин спору та норм чинного законодавства.

Верховний Суд також не бере до уваги доводи відповідача, які стосуються необхідності переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин у силу приписів статті 300 ГПК України.

Отже, підстава касаційного оскарження, обґрунтована з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

Стосовно підстави касаційного оскарження рішень судів по суті спору, визначеної ТОВ «Атем Груп» з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, зокрема, пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.

Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Проте, як вже зазначалося вище, підстави касаційного оскарження (пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України), наведені відповідачем у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала свого підтвердження.

Щодо доводів скаржника про ухвалення судових рішень на підставі недопустимих доказів, що за своїм змістом відповідає пункту 4 частини другій статті 287 ГПК України та пункту 4 частини третій статті 310 ГПК України, колегія суддів зазначає про таке.

Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим за приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14, від 19.06.2019 зі справи № 910/4055/18).

Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв'язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов'язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Водночас недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 у справі №913/502/19, від 13.08.2020 у справі №916/1168/17, від 16.03.2021 у справі №905/1232/19, від 20.09.2022 у справі №910/3493/21.

Отже, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 910/13647/19.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що відповідачем не обґрунтовано факту встановлення судами попередніх інстанцій обставин, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів у справі. При цьому такі доводи скаржника зводяться передусім до намагань здійснити переоцінку наявних у справі доказів, тоді як згідно з імперативними положеннями частини другої статті 300 цього Кодексу суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші доводи касаційної скарги ТОВ «Атем Груп» не спростовують вказаних вище обставин, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових актів попередніх інстанцій з мотивів і підстав касаційного оскарження, викладених у касаційній скарзі відповідача.

Стосовно доводів касаційної скарги АТ «Київгаз», то Верховний Суд зазначає таке.

У касаційній скарзі АТ «Київгаз» з посиланням, зокрема, на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. При цьому крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Стосовно наведеного Суд зазначає, що формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. Водночас визначене скаржником питання застосування пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ має загальний характер без урахування фактичних встановлених обставин у цій справі. При цьому переважна частина доводів стосується не встановлених у справі обставин, а здійснення нової оцінки доказів, переоцінка яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених положеннями статті 300 ГПК України.

Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій досліджувалися та оцінювали доводи учасників справи зважаючи на предмет, підставу поданого позивачем позову, а також відповідно до оцінки наявних у справі доказів.

Так, предметом цього позову є вимога АТ «Київгаз» про стягнення 2 411 016,19 грн вартості необлікованого об'єму природного газу на підставі виявленого постачальником порушення роботи комерційного ВОГ чи його складових у позаштатному режимі через відсутність герметичності та виток газу на вентиляційному блоці перетворювача тиску.

Водночас при новому розгляді справи судами, спростовуючи доводи позивача в контексті нарахування і стягнення зазначеної суми коштів за позаоблікове споживання газу, що, на думку позивача, у спірному періоді склало 224 640 м3 і відповідно до вимог пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ є підставою для нарахування 2 411 016,19 грн, що також на думку постачальника, підтверджується постановою Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 910/4072/18, суди констатували, що у справі № 910/4072/18 не досліджувався розрахунок вартості донарахованих об'ємів, і такий розрахунок повинен розглядатися судами саме в межах справи № 910/4481/18, що розглядається (і про що зауважив Верховний Суд у цій справі повертаючи її на новий розгляд до місцевого суду).

Поряд із цим при новому розгляді справи судами встановлено обставини паралельного споживання послуги постачання газу відповідачем за договором від 20.12.2017 № 98-17, укладеним між ТОВ «Атем Груп» та ТОВ «Еру Трейдінг» строком до 31.12.2018. При цьому у спірний період відповідач фактично спожив 122 310 м3 природного газу, придбаного у ТОВ «Еру Трейдінг», та сплатив за цей газ 993 768,70 грн, які підлягають виключенню із заявленої позивачем до стягнення суми (2 411 016,19 грн) відповідно до підпункту 3 пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС задля усунення обставин подвійної сплати за спожитий об'єм газу постачальнику та оператору ГРМ.

Водночас в силу імперативних приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, підстава касаційного оскарження , визначена у касаційній скарзі позивача, з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

Крім того, зі змісту касаційної АТ «Київгаз» вбачається, що аргументуючи наявність підстави касаційного оскарження за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, позивач зазначає, що суди неналежним чином дослідили зібрані у справі докази, зокрема, та не встановили обставини, що мають суттєве значення, а саме: факт закупівлі відповідачем природного газу у спірному періоді в об'ємі 122 310 м3 та оплати його у сумі 993 768,70 грн за договором постачання природного газу від 20.12.2017, що за своїм змістом відповідає пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

Водночас відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме собою порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктах 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Проте, враховуючи положення пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, а також те, що підстава касаційного оскарження з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України не знайшла свого підтвердження, то доводи касаційної скарги, мотивовані з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та частину третю статті 310 ГПК України, Суд відхиляє.

Щодо посилання АТ «Київгаз», як підставу для касаційного оскарження на пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України (в контексті встановлення судами обставин, які мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів), то по-перше, позивач не наводить таких взагалі. А, по-друге, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ (подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 27.12.2022 у справі № 910/21725/21). При цьому неналежні докази - це докази, на підставі яких не можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. І як вище зазначено, «неналежні» і «недопустимі» докази - це різні поняття. Водночас матеріалами справи та змістом спірних судових актів підтверджується належне дослідження судами попередніх інстанцій доказів у справі у їх сукупності та надання їм належної оцінки відповідно до положень статей 76-79, 86 ГПК України.

Зважаючи на викладене, наведені позивачем підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, з посиланням на пункти 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України не отримали підтвердження під час касаційного провадження.

Зважаючи на викладене, оскільки доводи відповідача і позивача щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Верховний Суд з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

З огляду на викладене визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції Суд вважає, що доводи ТОВ «Атем Груп», викладені у касаційній скарзі на судові рішення попередніх інстанцій про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Атем Груп» у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити. При цьому касаційні скарги ТОВ «Атем Груп» та АТ «Київгаз» з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України слід залишити без задоволення.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 ГПК України понесені ТОВ «Атем Груп» та АТ «Київгаз» у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржників, оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 у справі № 910/4481/18 з підстави, касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Атем Груп» та Акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 у справі № 910/4481/18 з підстав, касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 у справі № 910/4481/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Булгакова

Суддя А. Ємець