27.03.2025Справа № 910/268/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Старовойтову Є.А., розглянувши матеріали
заяви позивача Гр. ОСОБА_1
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 910/268/20
за позовом Гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
2) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )
3) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 )
про визнання протиправною бездіяльність, визнання договору укладеним та стягнення 9574127,72 грн.
Представники сторін: не з`явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Гр. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Всеукраїнської громадської організації «Академія технологічних наук України», в якому просив (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог):
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обов`язкового викупу належних ОСОБА_1 простих іменних акцій товариства у кількості 40 штук;
- визнати протиправними дії відповідача щодо затвердження вартості однієї іменної акції товариства станом на 21.03.2019 у розмірі 45 199,02 грн. за одну акцію та уповноваження генерального директора товариства ОСОБА_3 на укладення договору про обов`язковий викуп належних акціонеру акцій, а також на здійснення оплати вартості акцій у грошовій формі за встановленою ціною викупу у розмірі 45 199,02 грн. за одну просту іменну акцію товариства;
- визнати укладеним з дня набрання рішенням у справі законної сили договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій між сторонами щодо обов`язкового викупу належних позивачеві 40 простих іменних акцій товариства за ціною 234 213,33 грн. за 1 акцію на загальну суму 9 368 533,33 грн. у редакції, що долучена до позовної заяви;
- стягнути з відповідача заборгованість з оплати вартості акцій у сумі 9 723 382,57 грн., з яких: 9 368 533,33 грн. - вартість акцій, 251 795,38 грн. - 3% річних та 103 053,86 грн. - інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправну відмову відповідача в укладанні договору про викуп акцій між емітентом та акціонером у випадку, якщо акціонер зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про надання згоди на вчинення товариством значних правочинів, із формальним посиланням на невідповідність чинному законодавству його примірника договору та не затвердженням загальними зборами акціонерів ринкової вартості майна, чим порушено статті 36, 69 Закону України "Про акціонерні товариства". Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо викупу належних позивачу акцій підлягає визнанню протиправною, а його вимоги про визнання договору про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій таким, що укладений.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №910/268/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо обов`язкового викупу належних ОСОБА_1 простих іменних акцій товариства у кількості 40 штук. Визнано протиправними дії ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо затвердження вартості однієї іменної акції товариства станом на 21.03.2019 у розмірі 45 199,02 грн. за одну акцію та уповноваження генерального директора товариства ОСОБА_3 на укладення договору про обов`язковий викуп належних акціонеру акцій та на здійснення оплати вартості акцій у грошовій формі за встановленою ціною викупу у розмірі 45 199,02 грн. за одну просту іменну акцію товариства. Визнано укладеним з дня набрання рішенням у справі законної сили договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій між ОСОБА_1 та ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо обов`язкового викупу належних позивачу 40 простих іменних акції за ціною 81 430,00 грн. за 1 акцію на загальну суму 3 257 100,00 грн. у редакції, що долучена до позовної заяви. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 152 767,35 грн., в іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі №910/268/20 рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі №910/268/20 скасовано частково та ухвалено нове рішення. Викладено резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі №910/268/20 у наступній редакції:

"1. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково. 2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 53, ідентифікаційний код 23151351) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 57 525 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять п`ять), 56 грн витрат на професійну правничу допомогу та 130 425 (сто тридцять тисяч чотириста двадцять п`ять) 12 грн. витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи. 3. В іншій частині вимог заяви відмовити."

На примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 у справі № 910/268/20 видано відповідно накази від 20.03.2024.

Постановою Верховного Суду від 29.05.2024 у даній справі касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі №910/268/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрито. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі №910/268/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишено без задоволення. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі №910/268/20 в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано, а справу №910/268/20 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі №910/268/20 залишено без змін.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2024 справу № 910/268/20 передано на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 року прийнято справу № 910/268/20 до свого провадження, розгляд справи № 910/268/20 постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання у справі.

Окрім цього, у зв`язку з надходженням на адресу Господарського суду міста Києва 04.07.2024 запиту Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.07.2024 № 30-11/910/268/20/370/2024 від 03.07.2024 про витребування матеріалів справи № 910/268/20 за наслідками надходження заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20, вказаною ухвалою від 15.07.2024 на підставі розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України зупинено провадження у справі № 910/268/20 до розгляду Верховним Судом заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20 та повернення матеріалів справи до суду першої інстанції.

Додатковою постановою Верховного Суду від 21.08.2024 заяву гр. ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 53, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.), понесених у зв`язку з перегляд справи в суді касаційної інстанції. Видачу наказу доручено Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/268/20 повернуто до Господарського суду міста Києва.

На примусове виконання додаткової постанови Верховного Суду від 21.08.2024 у справі № 910/268/20 Господарським судом міста Києва 29.08.2024 видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 поновлено провадження у справі № 910/268/20, призначено підготовче засідання у справі на 07.11.2024.

У підготовчому засіданні 07.11.2024 з метою надання третім сторонам можливості подання письмових пояснень по справі, судом протокольною ухвалою оголошено перерву до 28.11.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/268/20 та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.12.2024.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 позовні вимоги гр. ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь позивача 392 458,24 грн. процентів річних та 1 498 266,00 грн. втрат від інфляції.

Так, 30.12.2024 через канцелярію суду надійшла заява представника позивача № 12/15 від 22.12.2024 про ухвалення додаткового рішення, в якій останній керуючись приписами ст. 244 ГПК України просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41 038,30 грн., понесені позивачем в межах нового розгляду судової справи № 910/268/20. Заяву разом з доказами на підтвердження понесених витрат та доказами направлення копії заяви на адресу відповідача судом долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, як встановлено судом з матеріалів справи, в поданій позивачем позовній заяві б/н від 03.01.2020 зазначено орієнтовний розмір витрат позивача на професійну (правничу) допомогу у даній справі, зокрема, у розмірі 88741,28 грн.

Окрім цього, в поданих 28.10.2024 письмових поясненнях №10/28 від 26.10.2024 щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 910/268/20 представником позивача також зазначено, що судові витрати, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становлять 3 000,00 грн. за складання пояснень, 6 000,00 грн. за участь в судових засіданнях та 1% від суми задоволених вимог - гонорар успіху, а також представником позивача у судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.12.2024 до закінчення судових дебатів було заявлено про наявність витрат позивача на правничу допомогу в сумі 41 038,30 грн.

Згідно частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі, в тому самому порядку, що й судове рішення.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, за висновками суду, відповідний розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги здійснюється за загальними правилами позовного провадження у межах розглянутої судом справи, з урахуванням норм ст.ст. 126, 129, 244 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 року заява позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20 прийнята до розгляду, призначено судове засідання по розгляду заяви позивача на 27.03.2025 року.

У судове засідання з розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення 27.03.2025 року позивач, треті особи 1-3 особисто та/або їх уповноважені представники, а також уповноважені представники відповідача та третьої особи 4 не з`явились.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасник справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" від 29.06.2023 року, який набрав чинності 21.07.2023 року та введений в дію 18.10.2023 року, внесено зміни до ряду статей ГПК України.

Так, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи (це, зокрема, фізичні особи, у тому числі фізичні особи-підприємці) реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви.

Тобто, юридична особа згідно з наведеними приписами цього Кодексу зобов`язана зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) в обов`язковому порядку.

При цьому, судом встановлено відсутність у третіх осіб 1, 3, 4 зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).

Згідно пунктів 2, 3, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Позивач (заявник), відповідач та третя особа 2 - гр. ОСОБА_3 про дату і час судового засідання відповідно до норм ст. 6 ГПК України повідомлені належним чином шляхом надсилання копії ухвали суду від 21.02.2025 року про призначення судового засідання у справі № 910/268/20 до електронних кабінетів останніх, факт отримання якої 25.02.2025 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронного листа до електронних кабінетів.

При цьому, оскільки згідно бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено відсутність у третіх осіб 1, 3, 4 реєстрації електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), з метою повідомлення останніх про проведення засідання 27.03.2025 року на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 21.02.2025 року була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження третіх осіб - гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_4 та Всеукраїнської громадської організації "Академія технологічних наук України", а саме: вул. Різницька, буд. 8, кв. 13, м. Київ, 01011 ; вул. Васильківська, буд. 16, м. Київ, 03110; пр-т Академіка Глушкова, буд. 42, м. Київ, 03187, відповідно.

Наразі, поштові відправлення, направлені на адресу третіх осіб 1, 3 - гр. ОСОБА_2 (номер НОМЕР_5 ) та гр. ОСОБА_4 (номер НОМЕР_6 ) адресатам не вручені та повернуті до суду поштовим оператором 15.03.2025 року та 17.03.2025 року, відповідно.

В свою чергу, про дату, час та місце судового засідання третя особа 4 - Всеукраїнська громадська організація "Академія технологічних наук України" повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення 11.03.2025 року поштового відправлення № 293.

Про поважні причини неявки в судове засідання з розгляду заяви 27.03.2025 року третіх осіб особисто та/або їх уповноважених представників, а також уповноваженого представника відповідача суд не повідомлено.

Електронні адреси та/або інші поштові адреси, за якими можна встановити місцезнаходження третьої особи 4 та місце реєстрації (проживання) третіх осіб 1, 3, матеріали справи не містять та суду невідомі.

Також суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

Окрім того, згідно пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведене господарський суд зазначає, що відповідач та треті особи не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду у справі № 910/268/20 про призначення судового засідання по розгляду заяви в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження/місця проживання відповідача та третіх осіб та повідомлення їх про розгляд справи судом.

Судом встановлено, що через систему «Електронний суд» від уповноваженого представника позивача 13.03.2025 року надійшла заява б/н від 13.03.2025 року про проведення засідання 27.03.2025 року за відсутності заявника (позивача) та його уповноваженого представника.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, учасниками справи на час проведення судового засідання 27.03.2025 року суду не надано.

Як свідчать матеріали справи, відповідач та треті особи не скористалися наданим їм процесуальним правом та не надали заперечень/пояснень щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача та третіх осіб станом на час розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення 27.03.2025 року до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання заперечень/пояснень щодо заяви позивача та/або про намір вчинення відповідних дій та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду заяви позивача по суті.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищевикладене, оскільки сторони та учасники справи не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, не прибули особисто та/або їх уповноважені представники в судове засідання з розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення 27.03.2025 року, а також відповідачем та третіми особами не надано будь-яких письмових пояснень/заперечень на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі, суд здійснював розгляд заяви в судовому засіданні 27.03.2025 року виключно за наявними матеріалами за відсутності уповноважених представників сторін.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані сторонами суду докази, які мають значення для розгляду заяви, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, як зазначалось судом вище, в поданій у відповідності до приписів ст.ст. 162, 165 ГПК України позивачем позовній заяві б/н від 03.01.2020 року останнім зазначено орієнтовний розмір витрат позивача на професійну (правничу) допомогу у даній справі, зокрема, у розмірі 88 741,28 грн.

Окрім цього, в поданих 26.10.2024 письмових поясненнях №10/28 від 26.10.2024 року щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі № 910/268/20 представником позивача також зазначено, що судові витрати, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становлять 3000,00 грн. за складання пояснень, 6000,00 грн. за участь в судових засіданнях та 1% від суми задоволених вимог - гонорар успіху.

Також судом встановлено, що до початку судового засідання 19.12.2024 року представником позивача 19.12.2024 року через канцелярію суду подано клопотання № 12/14 від 19.12.2024 року про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копій актів приймання - передачі правової допомоги № 2 від 28.11.2024 року та № 3 від 19.12.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 10/19 від 09.05.2019 року, які судом долучені до матеріалів справи.

Поряд із цим, у судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.12.2024 до закінчення судових дебатів представником позивача було заявлено про наявність витрат позивача на правничу допомогу в сумі 41 038,30 грн.

Окрім цього, 30.12.2024 року через відділ діловодства суду від представника позивача - адвоката Новак Н.Ю. надійшла заява №12/15 від 22.12.2024 року про ухвалення додаткового рішення суду (в порядку ст. 244 ГПК України), з доказами надсилання її копії на адресу учасників справи, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 41 038,30 грн.

В свою чергу, з аналізу наведеної норми частини 8 ст. 129 ГПК вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

В свою чергу, заперечень щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та/або заяв щодо неспівмірності таких витрат станом на час розгляду справи відповідачем суду не надано.

За результатами розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст. 126, 129, 221, 244 ГПК України судом встановлено, що представником позивача долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення гр. ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

- копію Договору про надання правничої допомоги №10/19 від 09.05.2019 року;

- копію Додаткової угоди №8 від 22.10.2024 року до Договору про надання правничої допомоги №10/19 від 09.05.2019 року;

- копію Акту №1 від 26.10.2024 року приймання-передачі правової допомоги за Договором про надання правничої допомоги №10/19 від 09.05.2019 року;

- копію Акту №2 від 28.11.2024 року приймання-передачі правової допомоги за Договором про надання правничої допомоги №10/19 від 09.05.2019 року;

- копію Акту №3 від 19.12.2024 року приймання-передачі правової допомоги за Договором про надання правничої допомоги №10/19 від 09.05.2019 року;

- ордери серії АА № 1420477 від 16.03.2024 року, серії АА № 1331914 від 25.07.2023 року, видані гр. ОСОБА_1 на представництво адвокатом Новак Наталією Юріївною інтересів останнього в Господарському суді міста Києва;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000177 від 16.04.2018 року на ім`я Новак Н.Ю.

За твердженням позивача, загальна сума нарахованих останнім до стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи №910/268/20, склала 41 038,30 грн.

Суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.ст. 16, 126 ГПК України).

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

В статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 (Клієнт за договором, позивач у справі) та Новак Наталією Юріївною (Адвокат за Договором) було укладено Договір про надання правової допомоги №10/19 від 09.05.2019 року (далі - Договір №10/19), за умовами п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язок представляти його інтереси в правоохоронних органах, судах України, органах Державної виконавчої служби України, інших державних органах України, установах, організаціях і на підприємствах усіх форм власності незалежно від підпорядкування без виключень та обмежень, а також у відносинах з фізичними особами без обмеження повноважень.

Положеннями п.п. 2, 3 Договору сторони узгодили порядок розрахунків, права та обов`язки сторін тощо.

Також, між Клієнтом та Адвокатом 22.10.2024 року була укладена Додаткова угода №8 до Договору про надання правової допомоги №10/19 від 09.05.2019 року (далі - Додаткова угода №8), відповідно до пункту 1 якої остання визначає порядок оплати за надання Адвокатом правової допомоги (гонорару) Клієнту у господарській справі №910/268/20 у суді першої інстанції.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно пункту 4.1 Договору №10/19 даний договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами зобов`язань відповідно до умов даного Договору.

Вказаний Договір № 10/19 підписаний Клієнтом та Адвокатом та засвідчений печаткою останнього.

Відповідно до п.2.1 Договору № 10/19 клієнт зобов`язується виплатити Адвокату винагороду за виконану роботу відповідно до досягнутої домовленості, що оформлюється Додатковими угодами.

Згідно пункту 2 Додаткової угоди №8 сторони узгодили, що вартість надання правової допомоги становить:

2.1. Складання, оформлення та подання до суду Письмових пояснень щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі №910/268/20 - 3 000,00 грн.;

2.2. Участь у судових засіданнях у господарській справі №910/268/20 у господарському суді м. Києва - 6 000,00 грн. за одне засідання;

2.3. Гонорар успіху - 1 (один) відсоток від суми заявлених та задоволених господарським судом першої інстанції вимог - 20 038,30 грн.

Сплата узгодженої Сторонами суми за надання правової допомоги (гонорару) здійснюється Клієнтом в безготівковому порядку в національній валюті України - гривні (пункт 3 Додаткової угоди №8).

За умовами пунктами 4.1 та 4.2 Додаткової угоди № 8 передача наданої правової допомоги Адвокатом та приймання її Клієнтом здійснюється шляхом підписання відповідного Акту приймання-передачі наданої правової допомоги.

Правова допомога вважається наданою після підписання Акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Адвокат надає клієнту Акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору (пункт 4.3 Додаткової угоди №8).

Як встановлено судом за матеріалами справи, на підтвердження обсягу понесених у справі № 910/268/20 витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії підписаних обома сторонами Договору № 10/19, Додаткової угоди №8 до Договору № 10/19, Акту №1 від 26.10.2024 року приймання-передачі правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №10/19 від 09.05.2019, згідно якого вартість узгодженої сторонами та наданої Адвокатом Клієнту правової допомоги становить 29 038,30 грн., Акту №2 від 28.11.2024 року приймання-передачі правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №10/19 від 09.05.2019 року на суму 29 038,30 грн., Акту №3 від 19.12.2024 року приймання-передачі правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №10/19 від 09.05.2019 на суму 29 038,30 грн., згідно яких Адвокат надав, а Клієнт прийняв наступну професійну правничу допомогу у господарській справі № 910/268/20:

- складання, оформлення та подання до суду Письмових пояснень щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі №910/268/20 - 3000,00 грн.;

- участь в судовому засіданні у справі, що призначене на 07.11.2024 року - 6 000,00 грн.;

- гонорар успіху 20 038,30 грн., що становить 1% від суми заявлених у господарському суді вимог (2 003 830,38 грн.);

- участь в судовому засіданні у справі, що призначене на 28.11.2024 року - 6 000,00 грн.;

- участь в судовому засіданні у справі, що призначене на 19.12.2024 року - 6 000,00 грн.

При цьому, як зазначено у вказаних Актах, клієнт до Адвоката жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому до наданої правової допомоги не має.

Наразі, станом на час ухвалення додаткового рішення доказів оплати позивачем наданих адвокатом згідно Договору№10/19 послуг правової допомоги матеріали справи не містять.

Матеріалами справи також підтверджується, що в процесі розгляду справи №910268/20 в Господарському суді міста Києва інтереси позивача представляв адвокат Новак Наталія Юріївна на підставі Ордеру на надання правової допомоги Серія АА № 1420477, виданого ОСОБА_1 адвокату Новак Наталії Юріївні, яка подавала, зокрема, позовну заяву, а також письмові пояснення щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі №910/268/20, клопотання про долучення доказів, а також заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20.

Таким чином, подані позивачем документи щодо вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката в рамках розгляду спору у даній справі №910/268/20 є належними і допустимими доказами на підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених статтею 126 ГПК України.

Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).

Відтак, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасників справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Водночас, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу .

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

В той же час, в частині заявленого до стягнення з відповідача «гонорару успіху» Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху" Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" на суму 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням вищенаведеного та згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Також відповідно до практики ЄСПЛ, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Таким чином, виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

Зокрема, суд оцінює та досліджує подані позивачем документи та встановлює, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не подавав адвокат під час розгляду справи явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено в документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджуються заявлені до відшкодування суми, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвокатів, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15.09.2022 року у справі № 915/294/21, згідно якої вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару (в даному випадку вирахуваного ними у відсотковому співвідношенні від суми задоволених позовних вимог), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатом та оцінені судом, зокрема, з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених позивачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін - задоволення позову, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь позивач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок відповідача.

За результатами здійсненого судом аналізу наданих позивачем доказів, в тому числі актів наданих послуг за Договором № 10/19 про надання правової допомоги суд наголошує, що згідно приписів чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Наразі, згідно наданого позивачем Акту №1 від 26.10.2024 року до витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з наданням правової допомоги з представництва інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва по судовій справі №910/268/20 включено складання, оформлення та подання до суду Письмових пояснень щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року становить - 3 000,00 грн. та гонорар успіху 20 038,30 грн., що становить 1% від суми заявлених у господарському суді вимог (2 003 830,38 грн.).

Разом з тим, суд наголошує, що, як встановлено судом під час розгляду справи та зазначено в рішенні від 19.12.2024 року у справі № 910/268/20, адвокатом позивача 01.08.2023 року була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача, окрім основного боргу в сумі 3 257 100,00 грн. (вартості акцій), згідно наданого розрахунку 392 458,24 грн. процентів річних та втрат від інфляції в сумі 1 498 266,00 грн. за період 23.06.2019 року - 28.07.2023 року, всього 1 890 724,24 грн., з урахуванням якої рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 року по справі №910/268/20 позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення процентів річних та втрат від інфляції були задоволені повністю та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь ОСОБА_1 392 458,24 грн. процентів річних та 1 498 266,00 грн. втрат від інфляції.

Отже, оскільки за умовами Додаткової угоди № 8 до Договору № 10/19 гонорар успіху визначається як 1% від суми заявлених та задоволених вимог позивача, відповідно до умов останньої та фактично заявлених і задоволених вимог позивача в частині стягнення процентів річних та втрат від інфляції гонорар успіху має складати не більше 18 907,24 грн. (1 890 724,24 грн. х 1%), що не відповідає наведеному представником позивача в заяві про ухвалення додаткового рішення розрахунку.

Окрім цього, в частині участі адвоката позивача у судових засіданнях у справі № 910/268/20 суд зазначає, що відповідно до актів приймання-передачі правової допомоги №№ 1-3 до Договору № 10/19, вартість участі адвоката у судових засіданнях 07.11.2024 року, 28.11.2024 року та 19.12.2024 року складає 18 000,00 грн. (по 6 000,00 грн. за кожне судове засідання).

Поряд із цим, як вбачається зі змісту протоколів судових засідань у справі № 910/268/20, 07.11.2024 року судове засідання тривало 5 хвилин (з 15:49 до 15:55); 28.11.2024 судове засідання тривало 3 хвилини (з 15:54 до 15:57); 19.12.2024 судове засідання тривало 60 хвилин (з 17:11 до 18:13), всього 68 хвилин.

При цьому, адвокатом позивача у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначено про тривалість очікування судових засідань, транспортні витрати тощо, тобто фактична тривалість судових засідань у даній справі № 910/268/20 не відповідає обсягу та вартості наданих послуг з представництва інтересів клієнта в суді, врахованих адвокатом позивача при визначенні загальної суми витрат на правову допомогу.

Отже, в контексті понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, як необхідності так і неминучості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року).

Таким чином, господарський суд, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат позивача на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 41 038,30 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Як свідчать матеріали справи, з урахуванням предмету позову на новому розгляді справи № 910/268/20 та фактичних обставин справи, а також враховуючи надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин в частині стягнення процентів річних та втрат від інфляції, під час нового розгляду справи № 910/268/20 у відповідній частині предмет доказування визначений з урахуванням висновків та правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 26.06.2024 року у даній справі, та, окрім цього, судом враховано помилковість наведеного представником позивача розрахунку гонорару успіху (1% від суми задоволених позовних вимог), за наслідками чого завищено розмір заявлених до стягнення витрат на правову допомогу.

Додатково суд наголошує на відсутності подання позивачем додаткової правової аргументації заявлених позовних вимог в частині стягнення процентів річних та втрат від інфляції, а також додаткових доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, та приймає до уваги ухвалення рішення суду з урахуванням доводів позивача, що ґрунтуються виключно на висновках вищезазначеної постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року, якою справу № 910/268/20 передано на новий розгляд в частині нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України.

Як вказано колегією суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19, висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена також у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Також судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачем докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, враховуючи обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником позивача документів, а також їх значення для вирішення спору, зважаючи на висновки суду щодо обґрунтованості позовних вимог позивача в частині стягнення процентів річних та втрат від інфляції та їх задоволення у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд доходить висновку, що зменшення витрат позивача до 14 453,62 грн. від попередньо заявленої суми 41 038,30 грн., яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності. Аналогічну позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених висновків суду заява позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 14 453,62 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/268/20 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 53, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 14 453,62 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три грн. 62 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні заяви позивача в частині стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 14 квітня 2025 року.

Суддя А.М.Селівон