ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"16" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5165/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.
за участі секретаря судового засідання Ігнатишеної А.О.,
розглянувши матеріали заяви (вх. № 2-521/25 від 08.04.2025) Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про розподіл судових витрат
у справі
про повернення земельної ділянки
у відкритому судовому засіданні за участю
представників сторін (до оголошеної перерви у судовому засіданні):
від позивача: Дзюбенка С.М. (брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);
від відповідача: Поліщук О.Г. (брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: не з`явився.
у відкритому судовому засіданні за участю
представників сторін (після оголошеної перерви у судовому засіданні):
від позивача: Дзюбенка С.М. (брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);
від відповідача: Поліщук О.Г. (брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: не з`явився.
Судове засідання 16.04.2025 проведено в порядку ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2025 позов задоволено; зобов`язано Державне підприємство Білгород-Дністровський морський торговельний порт повернути Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки площею 0,7349 га, кадастровий номер :02:012:0137, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Лиманський район, бульвар Золотий беріг, 93, в належному стані, що придатний для подальшого її використання за цільовим призначенням; стягнути з Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт на користь Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн.

Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (далі Кароліно-Бугазька сільрада, позивач) звернулася із заявою, сформованою в системі Електронний суд 07.04.2025 (вх. № 2-521/25 від 08.04.2025), в якій просить:

- розподілити судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу відповідно до положень ГПК України;

- винести додаткову постанову, якою стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати позивача у справі № 916/5165/23 у вигляді судового збору в загальній сумі 7 515, 20 грн. та у вигляді витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 70 000, 00 грн.

Державним підприємством Білгород-Дністровський морський торговельний порт (далі ДП БДМТП, відповідач) надано заперечення, сформовані в системі «Електронний суд» 15.04.2025 (вх. № 12174/25 від 15.04.2025), в яких просить відмовити представнику позивача у вимогах про задоволення розміру витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 70 000, 00 грн та визначити такі витрати у розмірі 10 000, 00 грн.

Відповідач вказує, що у поданому до заяви звіті про надану правову допомогу згідно з додатковою угодою від 18.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 29.11.2024 № 46 сторони підтвердили, що на підставі угоди до договору адвокатське об`єднання належним чином надало, а клієнт отримав правову допомогу, передбачену підпунктом 1.1 таблиці 1 угоди, а саме: підготовка письмових пояснень, з урахуванням висновків суду, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2024 по справі та їх подача до суду першої інстанції‚ представництво інтересів клієнта у засіданнях та під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Вказує, що детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом, сторонами у звіті не визначено; вартісна оцінка цих послуг, представником позивача в заяві про розподіл судових витрат не зазначена. Загалом, згідно даних, зафіксованих в Електронному суді, представником позивача адвокатом Дзюбенко С.М. до господарського суду Одеської області при розгляді справи подано два процесуальних документа додаткові пояснення, заяву про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції та прийнято участь у чотирьох судових засіданнях в режимі відеоконференції; інформації щодо надання будь-яких інших послуг в межах правової допомоги в суді першої інстанції, представником позивача не надано. Позовні вимоги у справі носять характер немайнових.

На думку відповідача, вартість правових послуг позивача у суді першої інстанції у розмірі, встановлених додатковою угодою у вигляді фіксованого розміру гонорара 70 000, 00 грн, без зазначення, в тому числі відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги є неспівмірною зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів та судових засідань, ціною позову та є суттєво завищеною. З урахуванням того, що представник позивача був повністю ознайомлений з матеріалами справи по суті частини позовних вимог позивача у вигляді повернення земельної ділянки, вартість підготовки процесуальних документів та вартість участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції не може перевищувати 10 000, 00 грн.

У судовому засіданні 16.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення додаткового судового рішення по справі, у зв`язку з чим оголосив перерву до 14 год. 00 хв.

16.04.2025 після перерви судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Розглянувши заяву Кароліно-Бугазької сільради про розподіл судових витрат, вислухавши сторін, господарський суд зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 (суддя Шаратов Ю.А.) позов задоволено частково; розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 10.09.2014 між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, правонаступником якої є Кароліно-Бугазька сільрада, та ДП БДМТП, зареєстрований в реєстрі за № 2223; стягнуто з ДП БДМТП на користь Кароліно-Бугазької сільради 8801, 04 грн суми основного боргу, 5821, 27 грн 3 % річних, 23 915, 24 грн інфляційних втрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 5368, 00 грн.; відмовлено в задоволенні позову Кароліно-Бугазької сільради до ДП БДМТП за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Фонду державного майна України в частині зобов`язання ДП БДМТП повернути Кароліно-Бугазькій сільраді земельну ділянку площею 0,7349 га, кадастровий номер :02:012:0137, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Лиманський район, бульвар Золотий беріг, 93, в належному стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була отримана в оренду.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 апеляційну скаргу Кароліно-Бугазької сільради залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 у справі № 916/5165/23 без змін.

При цьому, за подання апеляційної скарги позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3220, 80 грн, що підтверджуються платіжною інструкцією № 200 від 10.07.2024.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.12.2024 касаційну скаргу Кароліно-Бугазької сільради задоволено частково; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 і рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 у справі № 916/5165/23 в частині відмови у позові про повернення Кароліно-Бугазькій сільраді земельної ділянки площею 0,7349 га, кадастровий номер :02:012:0137, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Лиманський район, бульвар Золотий берег, 93, в належному стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була отримана в оренду, скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При цьому, за подання касаційної скарги позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 4294, 40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 266480 від 07.10.2024.

Також, у постанові від 17.12.2024 касаційним господарським судом зазначено, що оскільки касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, а справу передати на новий розгляд в оскарженій частині, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Таким чином, загальна сума судового збору, сплаченого позивачем за подання апеляційної та касаційної скарг становить 7515, 20 грн.

За результатами нового розгляду справи Господарським судом Одеської області ухвалено рішення від 31.03.2025, яким позов задоволено; зобов`язано ДП БДМТП повернути Кароліно-Бугазькій сільраді шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки площею 0,7349 га, кадастровий номер :02:012:0137, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Лиманський район, бульвар Золотий беріг, 93, в належному стані, що придатний для подальшого її використання за цільовим призначенням; стягнуто з ДП БДМТП на користь Кароліно-Бугазької сільради витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн.

29.11.2024 між адвокатським об`єднанням «Ековіс Бондар та Бондар» та Кароліно-Бугазькою сільрадою був укладений договір № 01/КБ46 про надання правової допомоги, п. 1.1. якого передбачено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає доручення та зобов`язується надавати правову допомогу клієнту щодо захисту прав, свобод і законних інтересів у судових справах, погоджених сторонами окремо.

18.01.2025 між адвокатським об`єднанням «Ековіс Бондар та Бондар» та Караліно-Бугазькою сільрадою була укладена додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 29.11.2024 № 46, п. 1 якої передбачено, що на виконання умов договору адвокатське об`єднання за завданням клієнта надає клієнту правову допомогу з питань, пов`язаних з представництвом інтересів клієнта під судового розгляду справи № 916/5165/23 за позовом клієнта до ДП БДМТП про стягнення грошових коштів, розірвання договору та повернення земельної ділянки, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити правову допомогу, в такому розмірі: представництво інтересів клієнта в господарському суді першої інстанції, у тому числі: підготовка заяв по суті та заяв з процесуальних питань; підготовка письмових пояснень, заперечень проти клопотань та заяв: підготовка мирової угоди у разі рішення сторін спору: ознайомлення з матеріалами справи; участь у судових засіданнях в господарському суді першої інстанції; інші процесуальні дії, необхідні для представництва та захисту інтересів клієнта у справі; вартість правової допомоги 70 000 грн.

П. 2 додаткової угоди передбачено, що надання правової допомоги за кожним підпунктом таблиці п. 1 угоди фіксується сторонами у звіті про надану правову допомогу, який складається та підписується сторонами протягом 2-х днів з дати закінчення розгляду справи (оголошення рішення суду) у господарському суді кожної інстанції.

Відповідно до звіту від 01.04.2025, підписаного адвокатським об`єднанням «Ековіс Бондар та Бондар» та Кароліно-Бугазькою сільрадою, про надану правову допомогу згідно з додатковою угодою від 18.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 29.11.2024 № 46 сторони підтверджують, що на підставі угоди до договору адвокатське об`єднання належним чином надало, а клієнт отримав правову допомогу, передбачену підпунктом 1.1 таблиці 1 угоди, а саме: підготовка письмових пояснень, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.12.2024 по справі та їх подача до суду першої інстанції‚ представництво інтересів клієнта у підготовчих засіданнях та під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, під час її нового розгляду було проведено чотири судових засідання, в яких представник позивача брав участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, та яким надано: заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді; заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; додаткові пояснення у справі з урахуванням висновків Верховного Суду.

Ухвалюючи судове рішення 31.03.2025 судом не вирішувалося питання про стягнення судових витрат у вигляді судового збору в загальній сумі 7515, 20 грн та у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 70 000 грн.

Ч. 1 ст. 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 244 ГПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Ч. 4 ст. 244 ГПК України передбачено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Із аналізу змісту статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

Вказана вище правова позиція узгоджується із висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20 (пункт 9), Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №922/2665/17, від 12.01.2021 у справі №1540/4122/18, від 17.02.2021 у справі №522/17366/13-ц, від 25.03.2021 у справі №640/15192/19.

Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, постановах Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 907/418/21, від 27.03.2023 у справі № 910/25118/15).

Ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

П. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом (стаття 129 ГПК України).

Розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також з власної ініціативи суд має право прийняти додаткове рішення (постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.

У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (пункт 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду в ухвалах від 30.03.2021 у справі №911/2390/18, від 19.01.2023 у справі № 500/2632/19 зазначила, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом з тим у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

В даному випадку, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 позивачем сплачено судовий збір в сумі 3220, 80 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 200 від 10.07.2024, та за подання касаційної скарги на зазначене рішення та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 в сумі 4294, 40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 266480 від 07.10.2024, що загалом становить 7515, 20 грн.

Враховуючи те, що за результатами нового розгляду господарським судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, зазначені витрати, понесені позивачем, стягуються з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Ч. 3. ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ч. 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. ст. 27, 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17; додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі

№ 922/1964/21.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з того, щоб відповідні витрати не мали надмірний характер, а також відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 викладено правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та [або] значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім [орієнтовним] розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання с уд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 ГПК України (у разі недотримання суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 ГПК України. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України можливе виключно на підставі клопотання заінтересованої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі

№ 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд досліджує й оцінює додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження витрат у сумі 70 000 грн представник позивача надав до суду: договір № 01/КБ46 про надання правової допомоги від 29.11.2024; додаткову угоду від 18.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 29.11.2024 № 46; звіт від 01.04.2025 про надану правову допомогу згідно з додатковою угодою від 18.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 29.11.2024 № 46.

Надані послуги, які вказані у звіті від 01.04.2025, мають відповідати критеріям співмірності, розумності, обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.

Вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд не може погодитись, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником позивача у розмірі 70 000 грн є співмірними, розумними та обґрунтованими з урахуванням обставин справи.

Судом ураховано кількість та обсяг підготовлених адвокатом позивача процесуальних документів та тривалість розгляду справи судом, а саме: під час її нового розгляду було проведено чотири судових засідання, в яких представник позивача брав участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, та яким надано: заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді; заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; додаткові пояснення у справі із врахуванням висновків Верховного Суду.

Крім того, судом враховано, що у додаткових поясненнях у справі, сформованих в системі «Електронний суд» 06.02.2025 (вх. № 4224/25 від 06.02.2025), позивачем зазначено, що під час нового розгляду справи він очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 70 000,00 грн., докази чого будуть надані в строки, визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Суд також ураховує заяву відповідача, сформовану ним у системі «Електронний суд» 10.03.2025 (вх. № 7753/25 від 10.03.2025), в якій вказано, що представник відповідача до закінчення судових дебатів, заявляє про орієнтовний розмір судових витрат, які він планує понести у зв`язку з розглядом справи і які складаються з витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000, 00 грн.

Таким чином, дослідивши та оцінивши додані заявником до заяви документи, дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, а також документи, наявні у судовій справі, докази, якими підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, та, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку, що заява Кароліно-Бугазької сільради в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 70 000 грн підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 15 000 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, сформованої в системі «Електронний суд» 07.04.2025 (вх. № 2-521/25 від 08.04.2025), Кароліно-Бугазької сільради про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 76, 86, 123, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву, сформовану в системі «Електронний суд» 07.04.2025 (вх. № 2-521/25 від 08.04.2025), Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ідентифікаційний код: 01125689) на користь Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області (67844, Одеська обл., Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська, буд. 1, ідентифікаційний код: 04527307) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3220, 80 грн (три тисячі двісті двадцять гривень, вісімдесят копійок), судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 4294, 40 грн (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири гривень 40 копійок) та 15 000 грн (п`ятнадцять тисяч) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання додатком рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 21 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Мусієнко