ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 Справа № 914/2659/24

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Мандюк розглянув матеріали справи

за позовом: Малого приватного підприємства «Транспортник», м. Борислав, Львівська область,

до відповідача 1: Департаменту дорожнього господарства Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів,

до відповідача 2: Дрогобицької районної державної адміністрації, м. Дрогобич, Львівська область,

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Львівської обласної військової адміністрації, м. Львів,

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Канзас»,

предмет позову: визнання договору № 34 від 18.12.2014 і договору № 35 від 18.12.2014 укладеним на період дії воєнного стану в Україні,

підстава позову: відмова відповідачів в продовженні строку дії договорів,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача 1: Жук Роман Юрійович,

відповідача 2: Крамар Влас Орестович (в режимі відеоконференції),

третьої особи 1: не з`явився,

третьої особи 2: Лучків Андрій Володимирович (в режимі відеоконференції).

1. ПРОЦЕС

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області 29.10.2024 надійшла позовна заява Малого приватного підприємства «Транспортник» до Департаменту дорожнього господарства Львівської обласної державної адміністрації і до Дрогобицької районної державної (військової) адміністрації про визнання договору № 34 від 18.12.2014 і договору № 35 від 18.12.2014 укладеним на період дії воєнного стану в Україні.

1.2. Ухвалою суду від 04.11.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 18.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Хід розгляду справи відображено в попередніх ухвалах суду та протоколах судових засідань. Зокрема в судовому засіданні 09.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, у судовому засіданні 12.02.2025 не розпочато розгляд справи по суті, залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Канзас». Розгляд справи по суті відкрито 09.04.2025.

1.3. Відводів суду сторонами не заявлено.

1.4. У судове засідання 09.04.2025 з`явились представники відповідачів і третьої особи 2, від третьої особи 1 надійшло клопотання про відкладення справи. Заслухавши пояснення представників, які з`явилися в засідання, стосовно можливості розгляду справи за відсутності представника третьої особи, суд відрив розгляд справи протокол судового засідання по суті.

1.5. Стосовно неявки представника позивача, то він обізнаний про дату та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, причин неявки не повідомив, ухвалу суду від 13.03.2025 отримав в електронному кабінеті в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

1.6. Відповідно до ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

1.7. Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

1.8. Одним із принципів господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

1.9. Тому неявка сторони без повідомлення причин неявки та за відсутності клопотань від позивача, не перешкоджає вирішенню спору в цьому судовому засіданні.

1.10. У судовому засіданні 09.04.2025 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Позивач вважає, що має право на продовження строку дії договорів № 34 і № 35 на підставі п. 14-1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту. Тому заявляє вимоги про визнання договору № 34 від 18.12.2014 і договору № 35 від 18.12.2014 укладеним на період дії воєнного стану в Україні.

2.2. Відповідач 1 заперечує позовні вимоги з тих підстав, що договори перевезення можуть продовжуватись тільки за взаємною згодою сторін і при умові підтвердження перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного договору.

2.3. Відповідач 2 заперечує позовні вимоги, акцентуючи увагу на тому, що для такого продовження має бути взаємна згода сторін і доведена спроможність перевізника здійснювати переведення. Крім цього, вважає, що він не має повноважень стосовно організації перевезень з 02.10.2021, а такі перейшли до відповідача 1.

2.4. Третя особа 1 заперечує стосовно позовних вимог. Зазначає про публічне правонаступництво органів державної влади, а саме повноваження районної державної адміністрації в частині організації перевезень автобусних маршрутів з 02.10.2021 припинені та передані до відання обласних державних адміністрацій.

2.5. Третя особа 2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Канзас» заперечує позовні вимоги, стверджуючи про можливість продовження договорів тільки за згодою сторін і за наявності спроможності здійснювати перевезення; що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті здійснюється виключно на конкурсних засадах.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

3.1. Відповідно до договору № 34 на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування від 18.12.2014 Дрогобицька районна державна адміністрація як організатор надає перевізникові Малому приватному підприємству «Транспортник» прав на перевезення пасажирів № 160 Дрогобич АС Ясениця Сільна, (один транспортний засіб).

3.2. Договір вступає в силу з 20.12.2014, термін дії встановлюється 5 років і діє до 19.12.2019 (п. 6.1, п. 6.2 договору).

3.3. Крім цього, ці самі сторони уклали ще один договір - № 35 від 18.12.2014 стосовно маршруту № 167 Борислав (вул. Коваліва) Дрогобич АС (два транспортні засоби) з терміном дії до 19.12.2019 (п. 6.1 договору).

3.4. Сторони підписали додаткові угоди № 1 до кожного з договорів, якими змінили п. 6.2 стосовно терміну дії договору і визначили таким 19.12.2024.

3.5. Водночас у листі від 03.10.2024 відповідач 2 також покликається на обставину строку дії договорів перевезення до 19.12.2024.

3.6. Позивач звертався до відповідача 2 листом від 05.09.2024, яким надав згоду на продовження строку дії договорів № 34 і 35, і відповідно до якого зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2022 договори на перевезення пасажирів, строк дії яких закінчується під час воєнного стану, вважаються продовженими на період воєнного стану і протягом одного року з дня його припинення.

3.7. Позивач також звертався до третьої особи 1 - Львівської обласної військової адміністрації (лист від 18.09.2024) і просив надати згоду на продовження строку дії договорів № 34 і № 35, так як відповіді на попередній лист від 05.09.2024 від відповідача 2 не отримав.

3.8. Львівська обласна військова адміністрація листом від 30.09.2024 відповіла позивачу, що Департамент не надає згоди на продовження строку дії договорів Дрогобицькою райдержадміністарцією; що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2022 продовження строку дії договору можливе за згодою сторін і за умови підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору; що Департаменту буде передано функції організатора перевезень для подальшого оголошення та проведення конкурсів з перевезень пасажирів.

3.9. Відповідач 1 звернувся до відповідача 2 з листом від 30.09.2024, в якому інформував про необхідність повідомити позивача про неможливість продовження дії договорів у зв`язку зі змінами до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт», зазначав про виключення у відповідача 2 повноважень організатора перевезень, просив до 02.10.2024 підготувати акти приймання передачі паспортів автобусних маршрутів № 167 і № 160 для подальшого оголошення та проведення департаментом конкурсу.

3.10. Такому зверненню передував ще один лист від 20.09.2024, яким відповідач 1 повідомляв про передачу функцій перевізника з 02.10.2021 від відповідача 2 до відповідача 1, про закінчення 19.12.2024 строку дії договорів перевезення на маршрутах № 160 і № 167 та про передачу в найкоротші терміни функцій організатора перевезень Департаменту (відповідачу 1).

3.11. Листом від 02.10.2024 відповідач 2 надав відповідачу 1 акт приймання передачі паспортів автобусних маршрутів регулярних перевезень. Акт складений 02.10.2024 та підписаний обома сторонами відповідачами у цій справі.

3.12. Листом від 03.10.2024 відповідач 2 повідомив позивача про передачу до Департаменту дорожнього господарства Львівської обласної державної адміністрації функцій організатора перевезень на зазначених маршрутах (№ 160 і № 167) для оголошення та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування.

3.13. Відповідно до заяв на участь у конкурсі з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 160 і № 167 від 12.12.2024 Мале приватне підприємство «Транспортник» претендував на отримання права здійснювати відповідні перевезення.

3.14. Відповідно до повідомлених суду обставин, не заперечуваних учасниками справи, переможцем конкурсу визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Канзас», якого залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1.

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог і зазначає таке.

4.2. Між позивачем і відповідачами виник спір щодо його права на продовження дії договорів на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

4.3. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

4.4. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

4.5. Укладені між позивачем і відповідачем 2 договори на перевезення від 18.12.2014 не передбачали можливості пролонгації договору на той самий строк. Водночас сторони вносили зміни в договори і визначали строком їх дії 19.12.2024. Незважаючи на те, що додаткові угоди, які укладались до кожного з двох договорів, стосовно терміну дії таких договорів, не мають дати їх складення, така обставина сторонами не заперечується, тому є безспірною.

4.6. У вересні 2024 року, тобто в межах строку дії договорів, позивач повідомив сторону договору відповідача 2 про надання згоди на продовження строку дії вказаних договорів, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2022.

4.7. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2022 р. № 512 затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 176 і від 3 грудня 2008 р. № 1081. Зокрема вирішено доповнити Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 176, пунктом 14-1 такого змісту:

4.8. « 14-1. Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (або дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування), строк дії якого закінчується у період дії воєнного стану в Україні, вважається таким, дію якого продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування. Продовження строку дії договору про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області, можливе за згодою сторін та за умови підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору.».

4.9. Схожі зміни внесені також в п. 4-1 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування: «договір або дозвіл, строк дії якого закінчується у період дії воєнного стану в Україні, вважається таким, дію якого продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування. Продовження строку дії договору можливе за згодою сторін та за умови підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору».

4.10. Аналізуючи вказані положення, суд звертає увагу сторін, що п. 14-1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, на які покликається позивач, стосується однаковою мірою всіх учасників відносин перевезення та є цілісним твердженням. Тобто друге речення цього пункту нерозривно пов`язане з попереднім і тільки уточнює його практичну реалізацію. Тому кожна зі сторін, яка виокремлює з контексту тільки перше або друге речення, не може об`єктивно оцінити такі зміни. Суд зауважує, що саме згода обох сторін незалежно від того, хто висловлює пропозицію першим, має значення для визнання договорів такими, строк дії яких продовжено на період дії воєнного стану. Протилежне суперечитиме договірних засадам, свободі договору та волевиявленню сторін договору.

4.11. Крім цього, у зв`язку з внесенням змін у законодавство, пов`язаних з воєнним станом у країні, Міністерство розвитку громад та територій України, а також Державна служба з безпеки на транспорті опублікували 20.05.2024 роз`яснення про те, що продовження строкудії договору про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у міському, приміському та міжміському сполученні, які не виходять за межі території області, можливе за згодою сторін. Важливою умовою в такому випадку є спроможність виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з перевізником договору. А переоформлювати чи продовжувати дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування, строк дії якого закінчився у період дії воєнного стану в Україні, у відповідності до чинного законодавства не потрібно.

4.12. Суд зауважує, що із описаних вище обставин справи не встановлено пред`явлення претензій позивачу від відповідача 2 стосовно неспроможності забезпечити перевезення, відповіді з поясненням причин ненадання згоди з покликаннями на неспроможність забезпечувати перевезення також не було. Водночас наявність і дослідження такої обставини є доречним після отримання згоди від іншого учасника відносин на можливість продовження дії договорів. А оскільки відповідно до обставини справи встановлено протилежне відсутність згоди на продовження дії договорів від 18.12.2014 організатора, то у суду відсутні підстави визнавати твердження позивача обґрунтованими.

4.13. Надаючи правову оцінку поведінці учасникам спірних відносин, суд не залишає поза увагою неконкретні, неоднозначні відповіді відповідачів та зокрема, відповідача 2, які надавалися позивачу та які не відповідають принципу належного урядування. Із листів відповідачів прослідковується не стільки конкретна відмова в продовженні строку дії договорів на перевезення, скільки відмова в продовженні відносин з позивачем через зміну повноважень в суб`єктів по організації перевезень, що могло давати позивачу правомірні очікування на отримання згоди від іншого уповноваженого суб`єкта владних повноважень: відповідача 1 чи третьої особи 1.

4.14. Натомість за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

4.15. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

4.16. Стосовно тверджень відповідача про дію ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт», то така стосується не процедури продовження строку дії договорів на перевезення пасажирів, а повноважень по організації пасажирських перевезень.

4.17. Так, забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що проходять територією двох або більше територіальних громад та не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області, на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації (стаття 7 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 17.05.2012 р. N 4715-VI, у редакції Законів України від 20.11.2012 р. N 5502-VI, від 07.09.2021 р. N 1712-IX).

4.18. Водночас Законом України від 07.09.2021 передбачено, що договори про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладені до набрання чинності цим Законом, діють до закінчення строку дії таких договорів.

4.19. Суд погоджується, що функції районних державних адміністрацій як організатора пасажирських перевезень перейшли до Львівської обласної державної адміністрації, а саме до її Департаменту дорожнього господарства Львівської обласної державної адміністрації. Така обставина також не є спірною, позивач звертався і до вказаного суб`єкта з висловленням згоди на продовження дії договорів на перевезення. А листом від 03.10.2024 позивача поінформовано про передачу до Департаменту дорожнього господарства Львівської обласної державної адміністрації функцій організатора перевезень на маршрутах № 160 і № 167 для оголошення та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування.

4.20. Враховуючи закінчення строку дії договорів 19.12.2024 і передачу повноважень по організації перевезень, які відповідно до ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» здійснюється виключно на конкурсних засадах, новому суб`єкту владних повноважень відповідачу 1, враховуючи відсутність згоди відповідачів на продовження дії договорів, суд не вбачає порушення прав відповідачем 1.

4.21. Суд також заважує, що підставою позову позивач визначив наявність права на визнання договорів такими, дію яких продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування (п. 14-1 Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту). Водночас заявив позовну вимогу про визнання відповідних договорів від 18.12.2024 укладеними на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування, що не відповідає підставам позову. Однак, процедура укладення договорів на перевезення у спірній ситуації є особливою, адже як вже зазначалося вище визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Тому суд не має підстав визнавати договори укладеними в іншому, ніж встановлено законодавством, порядку.

4.22. Стосовно покликань відповідача 1 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 903/605/17, суд зазначає таке. Спір стосувався визнання недійсними рішення конкурсного комітету, оформленого протоколом засідання конкурсного комітету № 130/18, пункту 18 наказу від 9 лютого 2017 року № 7 та договору про організацію перевезень пасажирів від 9 лютого 2017 року № 2511. Суд зробив висновки, що предметом розгляду в цій справі є дії Департаменту як суб`єкта владних повноважень і перевірка результату його дій під час реалізації покладених на нього управлінських функцій, а також відповідність приписам чинного законодавства таких дій і укладеного сторонами за результатами цих дій договору, що має ознаки адміністративного, та свідчить про публічно-правовий, а не приватноправовий характер спірних правовідносин.

4.23. Однак, Верховний Суд у постанові від 13.03.2024 у справі № 922/1203/23 за позовом Приватного підприємства «Транс-Сервіс» до Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної військової адміністрації, Управління транспорту Харківської обласної військової адміністрації про визнання поновленими договорів вказав, що вказав, що такий спір підвідомчий господарським судам, адже предметом розгляду є визнання поновленими та укладеними договорів про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, наявність або відсутність підстав вважати вказані договори укладеними та поновленими без проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті, вирішення питання щодо терміну дії цих договорів, належного їх виконання. Тобто йдеться про вирішення спору у договірних відносинах, які існують між замовником та перевізником, та виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, оскільки зачіпають майнові інтереси перевізника як контрагента договорів.

4.24. Тобто позиція Великої Палати у справі № 903/605/17 не є релевантною до спірних відносин у справі, що розглядається. Крім цього, сторона, покликаючись на таку судову практику, не заявляла клопотань про закриття провадження з підстав порушення правил предметної юрисдикції спору.

4.25. Підсумовуючи, суд зазначає про необґрунтованість позовних вимог і про відсутність підстав для їх задоволення з підстав, визначених позивачем.

4.26. Щодо розподілу судових витрат, то за результатами вирішення спору і відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати залишаються за позивачем. У позовній заяві позивач зазначав попередній розрахунок позивача витрат на правову допомогу в розмірі 14 000,00 грн, а 13.03.2025 подав заяву про неможливість надання доказів понесення витрат до судових дебатів і про здійснення розподілу витрат упродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому на час постановлення рішення суд питання розподілу витрат позивача на правову допомогу не вирішує.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17.04.2025.

Суддя Матвіїв Р.І.