ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" квітня 2025 р. Cправа № 5/120/2011/5003

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Полотнянко Б.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі

за заявою: Суб`єкта підприємницької діяльності Балуєвої Тетяни Валеріївни ( АДРЕСА_1 )

про визнання банкрутом

за участю :

арбітражний керуючий (ліквідатор) Бобрук Т.В.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває справа № 5/120/2011/5003 про банкрутство СПД Балуєвої Т.В.

Провадження у цій справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

25.12.2024 року до суду від арбітражного керуючого Бобрука Т.В. надійшло клопотання № 15/12 від 25.12.2024 року (вх. № 01-36/1288/24) про стягнення з кредиторів основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі № 5/120/2011/5003, в якому ліквідатор боржника просить суд: стягнути із АТ КБ '"ПриватБанк" грошові кошти в сумі 430 313,00 грн в якості виплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого Бобрука Т.В. за виконання повноважень ліквідатора СПД Балуєвої Т.В., та видати наказ в порядку ГПК України.

25.12.2024 року до суду від арбітражного керуючого Бобрука Т.В. надійшло клопотання № 15/12 від 25.12.2024 року (вх. № 01-36/1288/24) про стягнення з кредиторів основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі № 5/120/2011/5003, в якому ліквідатор боржника просить суд: стягнути із АТ КБ '"ПриватБанк" грошові кошти в сумі 430 313,00 грн в якості виплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого Бобрука Тараса Володимировича за виконання повноважень ліквідатора СПД Балуєвої Т.В., та видати наказ в порядку ГПК України.

Ухвалою суду від 26.12.2024 року призначено вказане клопотання до розгляду в судовому засіданні на 03.03.2025 року.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року призначено вказане клопотання до розгляду в судовому засіданні на 15.04.2025 року - 11:00 год.

Ухвалою суду від 11.04.2025 року задоволено заяву представника АТ КБ "ПриватБанк" адвоката Іванової С.О. про участь в судовому засіданні у справі № 5/120/2011/5003 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалено забезпечити участь представника АТ КБ "ПриватБанк" адвоката Іванової С.О. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 5/120/2011/5003, яке призначено на 15.04.2025 року - 11:00 год., в приміщенні Господарського суду Вінницької області з використання підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судове засідання на визначену дату з`явився арбітражний керуючий. АТ КБ "ПриватБанк" правом участі в судовому засіданні не скористався.

Натомість, 15.04.2025 року до суду від представника АТ КБ "ПриватБанк" надійшло письмове пояснення (заперечення) б/н від 15.04.2025 року, в якому кредитор просить відкласти розгляд згаданого клопотання до завершення ліквідаційної процедури та реалізації майна, що включено до ліквідаційної маси боржника.

В ході розгляду справи арбітражний керуючий надав пояснення щодо обставин справи та заявленого клопотання про стягнення з кредиторів основної грошової винагороди арбітражного керуючого у даній справі, підтримав його вимоги та просив задоволити.

Суд, розглянувши подане клопотання № 15/12 від 25.12.2024 року (вх. № 01-36/1288/24) про стягнення з кредиторів основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі № 5/120/2011/5003, заслухавши пояснення арбітражного керуючого та оглянувши наявні матеріали справи, встановив наступне.

За змістом клопотання, відповідно до ухвал Господарського суду Вінницької області у справі №5/120/2011/5003 про банкрутство СПД Балуєвої Т.В. від 15.06.2021р., від 12.04.2023р., від 03.10.2023р., від 24.10.2023р. та від 21.05.2024р. затверджено звіти арбітражного керуючого про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора за періоди діяльності із 22.05.2014р. по 09.02.2023р., а також задоволені клопотання арбітражного керуючого про стягнення з кредиторів основної винагороди арбітражного керуючого, пов`язаної з виконанням повноважень ліквідатора по даній справі. В подальшому, постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023р., від 16.01.2024р. та від 17.07.2024р. ухвали першої інстанції від 12.04.2023р., від 03.10.2023р. та від 21.05.2024р. у справі №5/120/2011/5003 залишено без змін. Вищезазначені ухвали та постанови суду набрали законної сили та наразі є чинними.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 16.12.2024р. задоволено клопотання арбітражного керуючого Бобрука Т.В. № 02/10 від 11.10.2024 року про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат у справі №5/120/2011/5003, в повному обсязі. Затверджено звіт арбітражного керуючого Бобрука Т.В. від 10.10.2024 року про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за період з 10.02.2023 року по 10.10.2024 року у справі № 5/120/2011/5003 про банкрутство СПД Балуєвої Т.В., в розмірі 430 313,00 грн - основної винагороди, яка не відшкодована та 5 700,00 грн - витрат, які відшкодовані.

Нарахована основна грошова винагорода ліквідатора СПД Балуєвої Т.В. в період із 10.02.2023 року по 10.10.2024 року арбітражному керуючому Бобруку Т.В. не виплачувалась, в зв`язку з відсутністю грошових коштів у банкрута, фонд оплати грошової винагороди ліквідатора у справі про банкрутство кредиторами не створювався.

Загальна оплата основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі №5/120/2011/5003 про банкрутство СПД Балуєвої Т.В., відповідно до ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства за період з 10.02.2023 року по 10.10.2024 року становить - 430 313,00 грн., яка не відшкодована.

Так, з 10.02.2023 року та на даний час відповідно до реєстру вимог кредиторів, єдиним кредитором СПД Балуєвої Т.В. є АТ КБ "ПриватБанк". Також, ці обставини у справі були встановлені судом в ухвалі господарського суду Вінницької області від 24.10.2024 року.

В зв`язку з чим, за рахунок АТ КБ "ПриватБанк" має бути погашено основну грошову винагороду ліквідатора СПД Балуєвої Т.В. арбітражного керуючого Бобрука Т.В. в сумі - 430 313,00 грн.

На підставі викладеного, арбітражний керуючий Бобрук Т.В. просить суд стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на свою користь грошові кошти в сумі 430 313,00 грн., в якості виплати основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора у справі №5/120/2011/5003 про банкрутство СПД Балуєвої Т.В.

АТ КБ "ПриватБанк" у письмовому поясненні (запереченні) б/н від 15.04.2025 року, окрім іншого, зазначає, що у зазначеному клопотанні № 15/12 від 25.12.2024 року (вх. № 01-36/1288/24) ліквідатор просить стягнути всю суму винагороди за період з 10.02.2023 року по 10.10.2024 року лише з одного кредитора АТ КБ "ПриватБанк", що є незаконним і порушує права кредитора.

Кредитор вважає заявлене ліквідатором стягнення з кредитора основної винагороди арбітражного керуючого, пов`язаної з виконанням повноважень ліквідатора у справі за період з 10.02.2023 року по 10.10.2024 року у справі № 5/120/2011/5003 передчасним.

Кредитор наголошує, що затвердження звіту ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства має відбуватися за наслідками закінчення ліквідаційної процедури.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області по справі №5/120/2011/5003 від 25.02.2025 року було продовжено строк ліквідаційної процедури СПД Балуєвої Т.В. та повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора) Бобрука Т.В. у справі №5/120/2011/5003 - до 30.04.2025 року.

Отже, оплата грошової винагороди та відшкодування витрат ліквідатора у зв`язку з виконанням ним повноважень ліквідатора у справі про банкрутство відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства можлива тільки за рахунок коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника, а не за рахунок кредиторів.

Таким чином, АТ КБ "ПриватБанк" заперечує проти стягнення з кредиторів Боржника винагороди арбітражного керуючого, з огляду на викладене:

- покладення винагороди ліквідатора на кредиторів є передчасним, оскільки ліквідаційна процедура триває, в Боржника наявне нерухоме майно, що не реалізоване на час прийняття оскаржуваної ухвали, ліквідатором не подано до суду звіту за наслідками проведення ліквідаційної процедури, який має бути досліджений судом щодо додержання принципу повноти дій ліквідатора та всіх необхідних заходів щодо виявлення і повернення до ліквідаційної маси майна Боржника;

- Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено стягнення винагороди ліквідатора за рахунок кредиторів;

- звіт ліквідатора про нарахування і виплату грошової винагороди ліквідатора за підсумкам ліквідаційної процедури не був схвалений зборами кредиторів Боржника.

Зважаючи на викладене, кредитор просить суд відкласти розгляд клопотання ліквідатора № 15/12 від 25.12.2024 року (вх. № 01-36/1288/24) про стягнення з кредиторів основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі № 5/120/2011/5003, до завершення ліквідаційної процедури та реалізації майна, що включено до ліквідаційної маси боржника.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 КУзПБ передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Слід зазначити, що постановою суду від 24.11.2011 року боржника - Суб`єкта підприємницької діяльності Балуєву Тетяну Валеріївну визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі № 5/120/2011/5003.

При цьому, вказана постанова суду від 24.11.2011 року у встановленому законом порядку не оскаржена, ніким не скасована та є чинною на даний час.

Разом з тим, ні Господарським процесуальним кодексом України, ні Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено введення процедури погашення боргів боржника - Суб`єкта підприємницької діяльності, який є фізичною особою, за наявності винесеної раніше судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі про банкрутство такої фізичної особи.

Відтак, з 21.10.2019 року (дата введено в дію КУзПБ) провадження у справі №5/120/2011/5003 про банкрутство Суб`єкта підприємницької діяльності Балуєвої Тетяни Валеріївни, яка з 24.11.2011 року перебуває на стадії ліквідаційної процедури, здійснюється згідно з положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ст. 1 КУ з процедур банкрутства, ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 12 КУ з процедур банкрутства, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 4, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Європейський Суд з прав людини (рішення від 28.03.2006 за заявою № 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі") зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Статтею 30 КУзПБ урегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4-6 ст. 30 КУзПБ, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.

Витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його професійної відповідальності, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Кредитори можуть створювати фонд для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням зборів кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітету кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи) та затверджуються ухвалою господарського суду.

Арбітражний керуючий не менше одного разу на два місяці звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на засіданнях зборів кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітету кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - перед забезпеченим кредитором.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, погашення боргів боржника подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

У своїй постанові від 04.10.2018 року по справі № 916/1503/17, Верховний Суд зазначив, що відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.56 року, Конвенції Міжнародної організації праці N 105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.

Якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абзацу 6 частини другої статті 30 КУзПБ, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або від продажу його майна, яке не перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, або взагалі відсутні, арбітражний керуючий не позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на сплату грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат у справі, пропорційно розміру визнаних кредиторських вимог (висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 5011-15/2551-2012).

Таким чином, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та його витрат у справі на кредиторів боржника є правильним, як у разі створення ними фонду для авансування таких витрат відповідно до частини п`ятої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства, так і за ухвалою суду пропорційно сумам грошових вимог, адже залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого у відповідності до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 5002-17/1718-2011).

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.12.2021 року у справі № 902/626/20, кредитори як споживачі послуг арбітражного керуючого, які очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий в свою чергу правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією у конкретній справі, оплата грошової винагороди у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

При цьому, можливість покладення на кредиторів передбаченої законом грошової винагороди арбітражного керуючого у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, у разі якщо провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи триває після закінчення авансованих заявником коштів, повинна стимулювати кредиторів боржника здійснювати належний контроль за діяльністю арбітражного керуючого, приймати активну участь у такому провадженні та ухилятися від зловживання своїми правами і нехтування обов`язками, що, зокрема, може мати наслідком недопущення безпідставного затягування розгляду справи.

З огляду на викладене, відмінність боржників яка виражається у різному статусі юридичних та фізичних осіб і застосування до них різних процедур передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, жодним чином не може нівелювати право арбітражного керуючого на отримання передбаченої законом винагороди та на відшкодування його витрат, а тому судами попередніх інстанцій помилково не враховано правові висновки Верховного Суду викладені в постановах від 24.04.2018 у справі № 910/2923/15-г, від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16, від 16.04.2019 у справі № 914/2458/16, від 30.01.2019 у справі № 910/32824/15.

Також, згідно постанови Верховного Суду від 07.03.2023 року у справі 908/1946/15-г, кредитори, які очікують на результат діяльності арбітражного керуючого, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий, в свою чергу, правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією у конкретній справі, а оплата грошової винагороди, у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел, має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

Крім цього, відхиляючи аргументи скаржника про відсутність підстав для вимог ліквідаторів щодо стягнення з кредиторів виплати грошової винагороди у заявлених розмірах через недоведення ліквідаторами часу, витраченого на вчинення ними окремих дій у ліквідаційній процедурі Боржника, Суд зауважив, що положення статті 30 КУзПБ імперативно закріплюють щомісячний характер нарахування основної грошової винагороди за весь період виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень з оплатою цієї винагороди у межах розміру, встановленого законом (частина друга стаття 30 КУзПБ), що встановлюється ухвалою суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п. 53.

Згідно з викладеним у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 12/23-Б висновком про правильне застосування норм права, які регулюють питання нарахування, оплати та відшкодування витрат арбітражного керуючого (ліквідатора) і оплати його послуг (п. 44 вказаної постанови), не виявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації майна боржника чи інших його активів та грошових коштів жодним чином не впливає на оплату його послуг. А відмова судом у задоволенні клопотання арбітражного керуючого про оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого за рахунок кредиторів за умови потенційної можливості виявлення майнових активів банкрута у майбутньому, а також за умови попереднього затвердження звітів про оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого нівелює стадію виконання судових рішень, якими встановлювалися і затверджувалися розміри послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Як встановлено судом, ухвалою від 16.12.2024 року затверджено звіт арбітражного керуючого Бобрука Т.В. від 10.10.2024 року про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за період з 10.02.2023 року по 10.10.2024 року у справі № 5/120/2011/5003 про банкрутство СПД Балуєвої Т.В., в розмірі 430 313,00 грн - основної винагороди та 5 700,00 грн - витрат.

Вказана ухвала суду у визначеному законом порядку ніким не оскаржена та не скасована, набрала законної сили 16.12.2024 року та є чинною на даний час.

При цьому, відповідно до наявного в матеріалах справи реєстру вимог кредиторів станом на 10.02.2023 року, єдиним кредитором СПД Балуєвої Т.В. у справі № 5/120/2011/5003 є АТ КБ "ПриватБанк".

Слід зазначити, що кредитори за умови непогодження з роботою арбітражного керуючого, з виконанням покладених на нього функцій, з розміром оплати праці арбітражного керуючого вправі були подавати скарги на дії арбітражного керуючого, ставити питання про відсторонення його від виконання повноважень, оскаржувати ухвали суду про затвердження звітів про нарахування і виплату грошової винагороди.

Суд зазначає, що у матеріалах справи № 5/120/2011/5003 відсутні подані чи задоволені скарги щодо дій (бездіяльності) арбітражного керуючого Бобрука Т.В., які б свідчили про неналежне виконання ним своїх повноважень за період з 10.02.2023 року по 10.10.2023 року.

Також, як встановлено судом, у цій справі фонд для авансування грошової винагороди арбітражного керуючого кредиторами не створювався; майно та кошти банкрута, які могли б бути спрямовані для сплати винагороди арбітражного керуючого також відсутні, що підтверджується наявними матеріалами справи.

З огляду на наведені вище обставини та положення закону, зокрема, щодо конституційно закріпленого права на оплату праці та щодо недопустимості примушування до безоплатної праці в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення клопотання арбітражного керуючого Бобрука Т.В. № 15/12 від 25.12.2024 року (вх. № 01-36/1288/24) про стягнення з кредиторів основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі № 5/120/2011/5003, в повному обсязі.

Водночас, судом не приймаються заперечення кредитора, з огляду на наведені вище обставини та положення закону.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 12, 30, 58-61, 113, 114 КУ з процедур банкрутства, ст.ст.2, 3, 12, 13, 18, 42, 73-79, 86, 169, 232-236, 242, 326, 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити клопотання арбітражного керуючого Бобрука Т.В. 15/12 від 25.12.2024 року (вх. № 01-36/1288/24) про стягнення з кредиторів основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі № 5/120/2011/5003, повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (, вул.Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) на користь арбітражного керуючого Бобрука Тараса Володимировича (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21100, Свідоцтво № 192 від 26.02.2013 р., ідент. код НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 430 313,00 грн. в якості виплати основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора у справі №5/120/2011/5003 про банкрутство Суб`єкта підприємницької діяльності Балуєвої Тетяни Валеріївни.

3. Видати наказ після набрання ухвалою суду законної сили.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи до електронних кабінетів ЄСІТС та на відомі суду електронні адреси: арбітражному керуючому Бобруку Т.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АТ КБ "ПриватБанк" - , , представнику АТ КБ "ПриватБанк" адвокату Івановій С.О. - ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно ч. 4 ст. 9 КУ з процедур банкрутства, ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, прийняті господарським судом у справі про банкрутство (неплатоспроможність), набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи.