ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Справа№ 910/10232/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

згідно протоколу судового засідання за участю сторін:

від позивача: Швець Дмитро Іванович (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Токаренко Христина Олексіївна (в режимі відеоконференції);

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 (повний текст - 14.02.2025)

у справі № 910/10232/24 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Енерджі Сервіс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 4 332 495,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт Енерджі Сервіс" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) суми заборгованості в розмірі 4 098 023,35 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 229 482,78 грн, та суми 0,1% річних розмірі 4 989,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору №П/Е-211340/НЮ від 17.12.2021 в частині оплати наданих позивачем послуг.

2.Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Енерджі Сервіс" суму заборгованості в розмірі 4 098 023,35 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 123 712,21 грн, суму 0,1% річних в розмірі 1 310,02 грн та суму судового збору в розмірі 63 345,68 грн. В іншій частині позову відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 24.02.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 25.02.2025), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №910/10232/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Енерджі Сервіс» до Акціонерного товариства «Українська залізниця». Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 95 018,52 грн відшкодувати відповідачу у встановленому законом порядку.

03.03.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі № 910/10232/24. Розгляд справи призначено на 07.04.2025

06.03.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, яка була задоволена судом.

У судовому засіданні 07.04.2025 було оголошено перерву до 15.04.2025.

В судове засідання 15.04.2025 з`явилися представники позивача та відповідача. Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового - про відмову в позові. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з рішення суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи із наступного.

Так, за доводами скаржника, судом першої інстанції порушено вимоги частини 3 статті 13 ГПК України та вимоги частини 2 статті 86 ГПК України, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не надав оцінку доводам відповідача про неправомірність нарахування позивачем штрафних санкцій та дійшов хибного висновку, що дата виникнення у відповідача прострочення з оплати вартості послуг за договором - 12.04.2024.

Окрім цього, апелянт зазначив, що суд першої інстанції не надав оцінку доказам того, що фактична вимога про виконання зобов`язання позивачем була направлена відповідачу в позовній заяві від 06.08.2024, яку відповідач отримав 13.08.2024. При цьому, скаржник також зазначив, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні проведено розрахунок інфляційних втрат та 0,1% річних з 12.04.2024, в той час як вимога про виконання зобов`язання була направлена останнім 06.08.2024 та отримана відповідачем 13.08.2024, що підтверджується матеріалами справи.

Як наслідок, апелянт вважає, що суд першої інстанції надав помилкову оцінку доказам, що призвело до ухвалення неправомірного рішення про стягнення з відповідача штрафних санкцій за період, що передував моменту виникнення у нього обов`язку оплатити за надані послуги.

Також скаржник зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував усталену практику Верховного Суду щодо урахування інтересів боржника та необхідності зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій. Тоді як стягнення штрафних санкцій призведе до порушення роботи відповідача, оскільки всі ресурси і фінансування спрямовані виключно на забезпечення безпеки та стабільності залізничних перевезень під час воєнного стану. При цьому, сторона зазначила, що для фінансово-господарської діяльності АТ «Укрзалізниця», сплата інфляційних втрат та 0,1% річних, розрахунок яких здійснив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, буде мати наслідком виникнення додаткового фінансового тягаря, що ускладнить основну діяльність підприємства, що має стратегічне значення для економіки України, оскільки АТ «Укрзалізниця» включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Тому, враховуючи вищенаведене, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

5. Короткий зміст доводів відзиву на апеляційну скаргу

Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач в порядку ст. 263 ГПК України не скористався.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Енерджі Сервіс» (як виконавцем) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі структурованого підрозділу «Служба електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (як замовником) було укладено договір №П/Е-211340/НЮ (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник - доручає, а виконавець - бере на себе зобов`язання надати послуги: код ДК 021:2015:50530000-9 - послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки (послуги з капітального ремонту силових трансформаторів), (далі - послуги) - лотом №3 послуги з капітального ремонту силового трансформатору типу ТДТНГ - 40000/110/35/10 кВ тягової підстанції Лозова.

Замовник зобов`язаний прийняти та оплатити послуги, надані виконавцем, відповідно до договору (п. 1.2. договору).

Ціна цього договору визначається плановою калькуляцією (додаток №1 до договору) і складає - 4 120 000,00 грн, у тому числі ПДВ - 686 666,66 грн. (п. 3.1. договору).

Пунктом 4.2. договору сторонами передбачено, що оплата за надані послуги здійснюється замовником не менше 45 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної на підставі наданого рахунку-фактури, після підписання акту приймання-передачі наданих послуг уповноваженими представниками сторін й за умовами виконання вимог п. 5.20 договору сторонами в повному обсязі. Разом з актом приймання-передачі наданих послуг виконавець надає замовнику: фактичну калькуляцію за надані послуги з розшифровками по статтям витрат (матеріальних витрат, фактичний обсяг послуг, заробітної плати та накладних витрат), акт повернення бувших у використанні матеріалів та обладнання з силового трансформатору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявними) і діє до: в частині надання послуг - до 31.12.2021 року, в частині розрахунків - до їх повного виконання. (п. 10.1. договору).

Додатками №№ 1, 2 та 3 до договору сторони узгодили калькуляцію, календарний план на надання послуг та технічне завдання на надання послуг.

Так, на виконання умов договору 19.12.2022 року між сторонами підписано акт прийому-передачі наданих послуг/виконаних робіт №1, відповідно до якого позивач передав, а позивач прийняв послуги на суму в розмірі 4 120 000,00 грн.

19.12.2022 року позивачем зареєстровано податкову накладну №2 на послуги за вказаним актом.

Актами №№ 1-15 сторонами погоджувались роботи, які були виконані на об`єкті.

В подальшому, 18.05.2023 року сторонами підписано акт передачі матеріалів №1, за яким позивачем повернуто відповідачу матеріали, які утворились після проведення ремонту.

В подальшому, на підставі протоколу оперативної наради, між сторонами підписано акт прийому-передачі наданих послуг/виконаних робіт №2 від 19.07.2023, яким вартість послуг по договору зменшено до 4 098 023,35 грн.

19.07.2023 року позивачем зареєстровано коригування до податкової накладної №2 на послуги за вказаним актом.

04.04.2024 року позивачем направлено відповідачу лист щодо оплати №124 (докази направлення містяться в матеріалах справи), відповідно до якого він вимагав відповідача здійснити розрахунок за договором.

Листом №270 від 27.06.2024 позивачем повторно було направлено вимогу про сплату існуючої заборгованості (докази направлення містяться в матеріалах справи).

У зв`язку з неотриманням від відповідача та непроведенням розрахунку за договором, позивач звернувся до суду з даним позовом, і з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 4 098 023,35 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 229 482,78 грн, та суми 0,1% річних розмірі 4 989,50 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що оскільки пунктом 4.2. договору не передбачено кінцевого строку здійснення відповідачем оплати вартості наданих послуг, тому, відповідно до норм ст. 530 ЦК України, у зв`язку з неотриманням від позивача вимоги про сплату заборгованості, у відповідача не настав обов`язок здійснити оплату по договору.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України закріплено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 098 023,35 грн, що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг/виконаних робіт №2 від 19.07.2023, яким вартість послуг по договору зменшено до 4 098 023,35 грн.

При цьому, щодо порядку розрахунків, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 4.2. договору сторонами передбачено, що оплата за надані послуги здійснюється замовником не менше 45 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної на підставі наданого рахунку-фактури, після підписання акту приймання-передачі наданих послуг уповноваженими представниками сторін й за умовами виконання вимог п. 5.20 договору сторонами в повному обсязі.

В цій частині обґрунтованими є доводи позивача, що сторонами в договорі узгоджено, що оплата за надані послуги здійснюється замовником не менше 45 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної, тобто не раніше 45 банківських днів від дати, коли позивачем зареєстровано податкову накладну.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що акт прийому-передачі наданих послуг/виконаних робіт №2 від 19.07.2023 сторонами було підписано. При цьому, податкову декларацію позивачем також було зареєстровано, а тому термін, на який умовами договору відтерміновувався строк оплати - фактично настав. Тому, в цій частині відхиляються доводи скаржника як безпідставні.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору виконавець бере на себе обов`язок надати послуги і водночас набуває права вимагати їх оплати, а замовник зі свого боку набуває права вимагати від виконавця передачі цих послуг та зобов`язаний здійснити їх оплату.

При цьому, як уже зазначалось раніше, п. 4.2 договору сторонами не визначено кінцевого строку здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг.

В цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. А тому сторони, укладаючи договір вже під час воєнного стану, із редакцією вказаних умов мали розуміти наслідки укладення договору, що містять такі умови.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу лист №124 від 04.04.2024 року. Так, у вказаному листі позивач просив відповідача, у зв`язку з прийняттям робіт по договору, здійснити оплату заборгованості за надані послуги.

В цій частині суд відхиляє доводи скаржника про неправильно визначений період виникнення зобов`язання, оскільки, відповідно до норм статті 530 ЦК України вказаний лист №124 від 04.04.2024 року - фактично є вимогою до боржника про здійснення оплати, у зв`язку з чим, цей обов`язок повинен був бути виконаний відповідачем у семиденний строк від дня пред`явлення цієї вимоги, а саме до 11.04.2024 року, у зв`язку з чим, прострочення з оплати вартості послуг, відповідно до вказаного, у відповідача розпочалось з 12.04.2024 року. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не встановлено.

В даному аспекті відхиляються також доводи скаржника, що початок строку виконання зобов`язання - є 13.08.2024, оскільки вказане спростовується доказами направлення листа №124 від 04.04.2024 року та отримання його стороною. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість.

Щодо доводів скаржника про необхідність зменшення нарахованих інфляційних втрат, річних та застосування положень ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що 0,1 річних та інфляційні витрати за своєю правовою природою не є штрафними санкціями у розумінні ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України.

Так, інфляційні втрати та відсотки річні не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, у зв`язку з знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2024 року у cправі № 914/2994/22).

Відповідно правових висновків, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання".

Водночас, Верховний Суд (зокрема в постанові від 10 квітня 2025 року у справі № 910/2991/24, від 01 квітня 2025 року у справі №910/19066/23) неодноразово зазначав, що зменшення розміру процентів річних у справі №902/417/18 відбулося саме з урахуванням конкретних обставин (пункт 7.43 постанови від 03.12.2024 у справі №910/9206/23, пункт 7.48 постанови від 24.09.2024 у справі №910/8272/23, пункти 58-59 постанови від 31.05.2023 у справі №914/2453/21, постанова від 03.08.2023 у справі №922/567/22).

Тоді як, апелянтом належним чином у даній справі не обґрунтовано та не надано належних доказів в підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру річних. В цій частині суд апеляційної інстанції також враховує доводи іншої сторони, що позивач також функціонує в умовах воєнного стану, а тому з урахуванням принципу рівності сторін, відмовивши у задоволенні клопотання про зменшення, суд фактично дотримався балансу інтересів. Тоді як виключного випадку для зменшення нарахованих річних в даній справі встановлено не було. Більше того, відхиляючи доводи скаржника про його функціонування в умовах воєнного стану, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач також фактично здійснює свою господарську діяльність в умовах воєнного стану. А тому з урахування передбаченої умовами договору (п. 7.6.) пониженого розміру річних в розмірі 0,1 % - суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованих річних.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на необхідність застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.11.2022 у справі №910/15705/21, оскільки предмет спору, обставини справи та суб`єктний склад у наведеній справі та справі, що розглядається, різниться. Більше того, як було зазначено вище, у даній справі за договором сторони погодили розміру річних 0,1%, тоді як в указаній справі №№910/15705/21 розмір річних становив 3%. Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що розиір нарахованих річних є невеликим (4 989,50 грн) порівняно із сумою основного боргу (4 098 023,35 грн).

З урахуванням наведеного, доводи апелянта в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції через необґрунтованість в розумінні ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника фактично направлені на переоцінку правильно встановлених обставин справи, а тому відхиляються через необґрунтованість.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарг з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених до стягнення позивачем позовних вимог та правильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 75, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений скаржником судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на нього в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі № 910/10232/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 у справі № 910/10232/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.04.2025.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім