УХВАЛА

16 квітня 2025 року

м. Київ

cправа №910/10657/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва (Усатенко І.В.)

від 04.12.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду (Тарасенко К.В., Кравчук Г.А., Тищенко О.В.)

від 12.03.2025 (повний текст складений 18.03.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнери України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд Груп"

про стягнення 387 790,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Контейнери України" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд Груп" (далі - Відповідач, Скаржник) про стягнення заборгованості в розмірі 387 790,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди контейнерів від 29.12.2018 №ОК-013.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі №910/10657/24, позов задоволено повністю. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму основного боргу в розмірі 387 790,00 грн та 4 653,48 грн судового збору.

4. 31 березня 2025 року Відповідач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій просить скасувати їх, а справу №910/10657/24 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

6. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення:

- у малозначних справах;

- у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

7. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року встановлено у сумі 3 028 грн.

8. За змістом пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

9. Предметом позову в цій справі є стягнення 387 790,00 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2024 рік (500 х 3 028 грн = 1 514 000 грн).

10. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).

11. При цьому тягар доказування покладається на скаржника.

12. Скаржник зазначає, що:

- відкриття касаційного провадження та ухвалення відповідного рішення за результатами розгляду касаційної скарги стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, - стягнення коштів за умови відсутності оригіналу цивільно-правового договору (підстави позовних вимог);

- у зв`язку із залишенням без змін рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 у справі №910/10657/24 на рівні суддів апеляційної інстанції формується судова практика, думка та позиція, яка порушує норми чинного законодавства України; її наслідки створюють протилежний розвиток правового тлумачення та застосування норм права ніж той, що визначено й усталено відповідно до норм чинного матеріального та процесуального законодавства України, - захист порушеного права та інтересу на підставі існуючих оригіналів доказів шляхом задоволення позову, в іншому випадку - відмова у його задоволенні;

- справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення як для Скаржника, оскільки стосується захисту його прав та інтересів, так і здійснює формування єдиної правозастосовчої практики з питань, що висвітлені в касаційній скарзі. Суди попередніх інстанцій здійснили формування нового правового висновку, який суперечить нормам чинного матеріального та процесуального законодавства України.

13. Суд зауважує, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, яка реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).

14. У цьому контексті варто враховувати, що використання оціночних понять, як-то "фундаментальне значення", "суспільний інтерес", "виняткове значення", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо, не має викликати думку про наявність певних ризиків. Зважаючи на статус Верховного Суду, в окремих випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження належить до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд касаційних скарг покликаний насамперед забезпечувати єдність судової практики.

15. Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики, зокрема, означає, що скаржник ставить на вирішення проблему, яка в разі відкриття касаційного провадження впливатиме на широке коло спорів, створюючи тривалий у часі підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

16. Фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами.

17. Суд mutatis mutandis звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (ухвала від 07.12.2018 у справі №922/6554/15), згідно з якою виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. Кількісний критерій ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики з питань, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

18. Разом із тим, посилаючись на фундаментальне значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики, Скаржник не обґрунтовує наявність кількісного та якісного критеріїв, зокрема, не зазначає про наявність різних висновків Верховного Суду щодо застосування норм матеріального та / або процесуального права, відсутність усталеного підходу з певного питання, що може бути визначено саме як виключна правова проблема.

19. Доводи Скаржника зводяться до незгоди з оцінкою доказів - відсутності, на його думку, в матеріалах справи оригіналу договору оренди контейнерів від 29.12.2018 №ОК-013.

20. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

21. Щодо наявності значного суспільного інтересу та винятковості справи Верховний Суд звертає увагу на таке.

22. Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес", зокрема, необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має виняткове значення для усього суспільства, певної його частини, територіальних громад, об`єднань громадян тощо, до певної справи з огляду можливого впливу ухваленого в ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, що пов`язані із збереженням, примноженням, охороною й захистом соціальних цінностей, девальвація та / або втрата яких здатна спричинити істотний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

23. У свою чергу, надаючи оцінку "винятковості справи", суд досліджує мотиви, відповідно до яких сам учасник справи вважає справу такою, що має для нього виняткове значення. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. При цьому термін "винятковий" означає ознаку предмета або явища, що полягає в її особливості, надзвичайності, виокремлення із загального правила.

24. Узагальнені посилання, що справа стосується захисту прав та інтересів Скаржника, наголошення на потребі формування єдиної правозастосовчої практики з питань, які висвітлені в касаційній скарзі, вказівка на суперечність висновків судів попередніх інстанцій нормам права, вочевидь, не можуть вважатися належним обґрунтуванням підпунктів "б", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

25. Скаржник не довів, як (1) розгляд цієї конкретної справи, зокрема, в разі задоволення позову, вплине на забезпечення суспільного інтересу; (2) винятковість значення цієї справи для Скаржника.

26. Верховний Суд дослідив та оцінив ціну позову, предмет позову, складність справи. Разом із тим, оскільки касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Скаржник не дотримався умов допуску справи до касаційного оскарження.

27. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних, обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки інакше принцип правової визначеності буде порушено.

28. Справа №910/10657/24 розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

29. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує права на доступ до суду, оскільки воно вже реалізоване шляхом звернення до суду першої інстанції та надалі - суду апеляційної інстанції.

30. Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 №R (95) 5 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

31. У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 у справі "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France", заява №21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежена перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

32. У цій справі касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій. Водночас Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду лише тому, що Скаржник вважає його незаконним. Настання відповідних наслідків у разі ухвалення судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним (передбачуваним) процесом.

33. З урахуванням зазначеного, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі №910/10657/24, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі №910/10657/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді С. Бакуліна

В. Студенець