ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2025 р. м.Київ Справа№ 911/2548/17 (911/3562/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 25.03.2025 :

від позивача: ліквідатор Шмуйло А.Д.

від відповідача: ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" в особі ліквідатора Шмуйло Андрія Дмитровича

на рішення Господарського суду Київської області

від 19.11.2024 (повний текст якого складений 16.01.2025)

у справі №911/2548/17 (911/3562/23) (суддя О.В. Конюх)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід",

до ОСОБА_1

про стягнення 400 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", смт Ворзель Київської області (далі за текстом - ТОВ "Агробонус Схід"), звернувся до господарського суду Київської області з позовом у межах справи №911/2548/17 про банкрутство ТОВ "Агробонус Схід" до відповідача - ОСОБА_1 , с. Білогородка Київської області, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 400 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги, отриманої за договором №03/03-16 від 03.03.2016, судові витрати покласти на відповідача та витребувати від ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії документів (договорів тощо), на підставі яких ТОВ "Агробонус Схід" надавало, а ОСОБА_1 отримувала від ТОВ "Агробонус Схід" поворотну фінансову допомогу, зокрема договору №03/03-16 від 03.03.2016, платіжних документів.

Позов мотивований тим, що під час виконання повноважень ліквідатора у справі №911/2548/17 ліквідатору банкрута стало відомо, що розмір дебіторської та кредиторської заборгованості підприємства збільшився протягом останніх років. Підприємство направляло отримані від реалізації товарів кошти на надання поворотної допомоги і не розраховувалось із своїми постачальниками.

В результаті опрацювання виписок по банківським рахункам було встановлено, що дебітором банкрута рахується ОСОБА_1 ; сума отриманої нею поворотної фінансової допомоги становить 5 163 830,00 грн., сума повернутої фінансової допомоги становить 1 500 848,50 грн., сума неповернутої фінансової допомоги складає 3 662 981,50 грн.

Кошти надавались за Договором №03/03-16 від 03.03.2016, позовні вимоги становлять частину заборгованості за договором в сумі 400 000,00 грн.

Позивач твердить, що звертався до відповідача із претензією від 05.05.2019, у якій просив протягом 10 днів сплатити борг. Аналогічна вимога була направлена листом від 26.09.2023. Однак спірна заборгованість залишилась не погашеною.

Позивач твердить, що всупереч вимогам чинного на час спірних відносин Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керівник боржника не передав ані попередньому, ані чинному ліквідатору жодних документів ТОВ "Агробонус Схід" і такі у позивача відсутні; за вказаним фактом ліквідатор банкрута звернувся з листом від 12.12.2018 до Ірпінського відділу поліції ГУНП у Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення та із відповідними скаргами на бездіяльність до Ірпінського міського суду та Києво-Святошинської місцевої прокуратури.

Короткий зміст заперечень на позов

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що борг по договору №03/03-16 від 03.03.2016 був повністю сплачений до закінчення строку його дії, зазначеного у пункті 3.1 Договору, а саме до 28.02.2017.

За змістом пункту 3.2 Договору повернення грошових коштів було передбачено шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позикодавця, або у готівковому порядку шляхом внесення позичальником грошових коштів у касу позикодавця. Відповідач стверджував, що загальна сума отриманої фінансової допомоги є 5 163 830,00 грн.; загальна сума коштів, повернутих позикодавцю у безготівковому порядку складає 1 500 848,50 грн.; загальна сума коштів, повернутих позикодавцю через касу підприємства складає 3 662 981,50 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №8 від 23.02.2017 на суму 662 981,50 грн.; №9 від 24.02.2017 на суму 800 000,00 грн., №10 від 27.02.2017 на суму 750 000,00 грн., №11 від 28.02.2017 на суму 890 000,00 грн. та №12 від 28.02.2017 на суму 560 000,00 грн., отже, за висновком відповідача, позичальник виконав свої зобов`язання за договором позики у повному обсязі.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до пункту 8.1 договору строк його дії був визначений з моменту підписання та до 28.02.2017, тобто дія договору закінчилась майже 7 років тому, у зв`язку з чим строк позовної давності за вимогами позивача сплив 01.03.2020.

Також, відповідачем було заявлено застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.11.2024 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані відповідачем квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 3 662 981,50 грн., а саме N 8 від 23.02.2017 на суму 662981,50 грн., N 9 від 24.02.2017 на суму 800000,00 грн., N 10 від 27.02.2017 на суму 750000,00 грн., N 11 від 28.02.2017 на суму 890000,00 грн., N 12 від 28.02.2017 на суму 560000,00 грн. є належними доказами, які підтверджують проведення розрахунків за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 03/03-16 від 03.03.2016, у зв?язку з чим, оцінивши наданні позивачем та відповідачем докази та обставини справи, у тому числі із застосуванням стандарту "вірогідності доказів" суд першої інстанції вважає, що вимоги позивача є не доведені, відповідачем спростовані, відтак не належать до задоволення.

Також, суд першої інстанції врахував, що за заявленим позовом позовна давність у порядку частини 5 ст. 261 ЦК України почала перебіг з дати спливу строку повернення позики, зазначеної у договорі. Разом із тим, у даному випадку не доведено наявності матеріально-правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим суд відмовляє у позові по суті, а не з підстав пропуску позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2024 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- надані відповідачем квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 3 662 981,50 грн., а саме N 8 від 23.02.2017 на суму 662981,50 грн., N 9 від 24.02.2017 на суму 800000,00 грн., N 10 від 27.02.2017 на суму 750000,00 грн., N 11 від 28.02.2017 на суму 890000,00 грн., N 12 від 28.02.2017 на суму 560000,00 грн. є неналежними доказами, які підтверджують проведення розрахунків за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 03/03-16 від 03.03.2016;

- позивачем було поставлено під сумнів як відповідність доданих таких копій документів, так і той факт, що фактичне внесення готівки відбувалося взагалі, і такі докази позивач вважає підробленими;

- корінці касових ордерів були створені відповідачем після подання позову; відповідач не надала належні і допустимі докази, які могли бути в його розпорядженні, якщо в дійсності у ТОВ «Агробонус схід» існувала каса і рух готівкових коштів;

- аналіз доказів, які знаходяться в матеріалах справи, в сукупності з порядком здійснення операцій з готівковими коштами, спростовують факт внесення відповідачем коштів через касу підприємства і є більш вірогідними ніж докази, які підтверджують факт їх внесення;

- з аналізу виписок з банківських рахунків ТОВ «Агробонус схід», які долучені до матеріалів справи, ТОВ «Агробонус схід» не проводилися операції з готівковими коштами у такий спосіб;

- відповідачка підтвердила те, що під час погашення заборгованості відповідачу було відомо, що новим директором не було здійснено переоформлення підпису у банку, та саме з цих причин погашення здійснювалося у касу підприємства, і що встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, однак не взято до уваги.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

18.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача- ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, в якому відповідач просить апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, відповідач посилався на те, що зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 03/03-16 від 03.03.2016 ОСОБА_1 виконала у повному обсязі, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів на загальну суму 3 662 981,50 грн., а саме N 8 від 23.02.2017 на суму 662981,50 грн., N 9 від 24.02.2017 на суму 800000,00 грн., N 10 від 27.02.2017 на суму 750000,00 грн., N 11 від 28.02.2017 на суму 890000,00 грн., N 12 від 28.02.2017 на суму 560000,00 грн.

Також, ставлячи під сумнів дійсність наданих ОСОБА_1 доказів, позивач сам фактично відмовився від проведення експертизи, а причини порушення директором ТОВ «АГРОБОНУС СХІД» ОСОБА_2 вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо передачі арбітражному керуючому -ліквідатору бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута - відповідачу невідомі, і відповідач не може нести відповідальність за порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні посадовими особами ТОВ «АГРОБОНУС СХІД».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 апеляційну скаргу у справі №911/2548/17 (911/3562/23) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи №911/2548/17(911/3562/23).

05.03.2025 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи №911/2548/17(911/3562/23).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 поновлено ТОВ "Агробонус Схід" строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/3562/23), відкрито апеляційне провадження у справі №911/2548/17 (911/3562/23) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" ліквідатора Шмуйло Андрія Дмитровича на рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2024, зупинено дію оскаржуваного рішення, розгляд справи призначено на 25.03.2025.

Відповідно до статті 64 Конституції України, права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 25.03.2025 з`явились представники: позивача (скаржника) - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" в особі ліквідатора Шмуйло Андрія Дмитровича та відповідача - ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні 25.03.2025 підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2024 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 25.03.2025 представник відповідача заперечував проти вимог, викладених у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на правомірність висновків суду першої інстанції про відмову у позові, з підстав, викладених у оскаржуваному рішенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи і що перевірено судом апеляційної інстанції, з матеріалів справи №911/2548/17 (зокрема Звіту щодо аналізу фінансової звітності підприємства за 2015-2017 роки, виконаного Аудиторською фірмою "Нінель" від 2020 року), вбачається, що керівником та підписантом ТОВ "Агробонус Схід" у період з 31.01.2015 по 21.02.2017 була ОСОБА_1 .

На підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Агробонус Схід" №12 від 21.02.2017, було внесено зміни у склад засновників, затверджено нову редакцію Статуту, та призначено нового керівника.

Відтак, з 22.02.2017 до моменту призначення судом арбітражного керуючого (розпорядника майна, ліквідатора) єдиним засновником, керівником та підписантом ТОВ "Агробонус Схід" була ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджується, що керівник ТОВ "Агробонус Схід" всупереч вимогам ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом п`ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора не передала бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору.

Також, суд першої інстанції встановив, що ухвалою від 04.05.2018 у справі №911/2548/17 задоволено клопотання ліквідатора та витребувано від ПАТ КБ "ПриватБанк", ПАТ "Креді Агріколь Банк" та ПАТ Акціонерний банк "Південний" інформацію про рух коштів та залишок коштів по рахунках ТОВ "Агробонус Схід" (код 39141465), що були відкриті в цих установах банків, за період з 01.04.2014 по 31.12.2016, і виписки по рахункам позивача у ПАТ "Креді Агріколь Банк" за період 17.01.2015 - 31.12.2016 надійшли до матеріалів справи 11.06.2018 із супровідним листом від 05.06.2018 №12200/2052-БТ (том 5 справи №911/2548/17); виписки по рахункам позивача у АТКБ "Приватбанк" за період з 01.04.2014 по 31.12.2016 надійшли до матеріалів справи 06.08.2018 із супровідним листом від 10.07.2018 №20.1.0.0.0/7-20180709/52842 (том 6 справи №911/2548/17). Інформація від ПАТ Акціонерний банк "Південний" надійшла 21.05.2018 (том 4 справи №911/2548/17).

З наявних в матеріалах справи виписок по рахункам ТОВ "Агробонус Схід" вбачається, що товариством "Агробонус Схід" надана фінансова допомога ОСОБА_1 в загальному розмірі 5 163 830,00 грн., із посиланням у призначенні платежу на Договір №03/03-16 від 03.03.2016. Із отриманих від банківських установ виписок також вбачається, що ОСОБА_1 повернула частину наданої позики в розмірі 1 500 848,50 грн. у безготівковому порядку. Вказані обставини обома сторонами визнаються.

Ухвалою від 10.09.2019 у справі №911/2548/17 задоволено клопотання ліквідатора про витребування документів, витребувано від юридичних осіб та фізичних осіб - потенційних дебіторів банкрута, у тому числі від ОСОБА_1 , документи, на підставі яких вказаним особам з боку ТОВ "Агробонус Схід" надавалась фінансова допомога, та інформацію щодо її повернення.

Копія вказаної ухвали була направлена відповідачу на належну адресу, не була вручена адресату та повернулась на адресу суду з довідкою підприємства зв`язку про закінчення терміну зберігання. Витребувані документи відповідачем не були надані ані ліквідатору, ані суду на вимогу ухвали від 10.09.2019.

Ліквідатор ТОВ "Агробонус Схід" листом з описом від 27.09.2023 №180 звертався до ОСОБА_1 із претензією щодо погашення заборгованості в розмірі 3 662 981,50 грн. Як вбачається з роздруківки трекінгу відстеження пересилання поштового відправлення №180, претензію відповідач отримала особисто 29.09.2023. Доказів надання відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Позивач у позові стверджує, що залишок неповернутої фінансової допомоги за Договором №03/03-16 в сумі 3 662 981,50 грн. та просив стягнути з ОСОБА_1 частину вказаної суми в розмірі 400 000,00 грн.

Також, на вимогу ухвали суду першої інстанції від 21.12.2023, відповідач подала оригінал та копію Договору №03/03-16 про надання поворотної фінансової допомоги від 03.03.2016, відповідно до якого позикодавець ТОВ "Агробонус Схід" надає позичальнику ОСОБА_1 поворотну фінансову допомогу в розмірі 6 000 000,00 грн. (пункт 2.1) на безоплатній основі (пункт 2.2) частинами протягом строку дії договору у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позичальника (пункт 2.3).

Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню у строк до 28.02.2017 (пункт 3.1) у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця, або у готівковому порядку шляхом внесення позичальником грошових коштів в касу позикодавця (пункт 3.2).

Позичальник має право достроково повернути отриману фінансову допомогу (пункт 7.1).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 28.02.2017 (8.1).

Договір з боку позикодавця підписано ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від 02.03.2016 за підписом директора ТОВ "Агробонус Схід" ОСОБА_1., за якою ОСОБА_4 була уповноважена підписати Договір №03/03-16 від 03.03.2016, погоджений учасниками товариства у протоколі №10 загальних зборів учасників ТОВ "Агробонус Схід" від 02.03.2016, та підписувати всі додаткові угоди до договору, акти приймання-передачі, вчиняти інші необхідні дії для підписання вказаного договору від імені товариства.

Тобто, між ТОВ "Агробонус Схід" та ОСОБА_1 , яка також у період дії договору була директором ТОВ "Агробонус Схід", виникли правовідносини з надання поворотної фінансової допомоги.

До матеріалів справи додано копії банківських виписок, з яких вбачається, що у період з березня 2016 року по лютий 2017 року позивачем була надана фінансова допомога відповідачу у безготівковому порядку частинами у загальній сумі 5 163 080,00 грн.

Також з доданих до матеріалів справи банківських виписок вбачається, що у період з 17.02.2017 по 22.02.2017 позичальник ОСОБА_1 повернула у безготівковому порядку позику частинами у загальній сумі 1 500 848.50 грн.

Також, матеріали справи містять належним чином засвідчені копії, і судом першої інстанції також були досліджені оригінали квитанцій до прибуткових касових ордерів на загальну суму 3 662 981,50 грн., а саме № 8 від 23.02.2017 на суму 662981,50 грн., № 9 від 24.02.2017 на суму 800000,00 грн., № 10 від 27.02.2017 на суму 750000,00 грн., № 11 від 28.02.2017 на суму 890000,00 грн., № 12 від 28.02.2017 на суму 560000,00 грн.

Вказані квитанції засвідчені печаткою ТОВ "Агробонус Схід" та містять підпис від імені ОСОБА_2 .

Відповідач вказував, що залишок заборгованості в сумі 3 662 981,50 грн. за прибутковими касовими ордерами були внесені готівкою у касу ТОВ "Агробонус Схід", із видачею позичальнику відповідних квитанцій, що відповідає умовам пункту 3.2 Договору, внаслідок чого зобов?язання відповідача за договором щодо повернення позики є припиненими з підстав їх виконання належним чином.

Проте, позивач наголошував, що станом на дати, вказані у квитанціях, ОСОБА_1 продовжувала розпоряджатися коштами на банківських рахунках ТОВ "Агробонус Схід", спірні готівкові кошти не були внесені на рахунок позикодавця - юридичної особи, передання готівки фізичній особі не свідчить про повернення позики позикодавцю ТОВ "Агробонус Схід".

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що надані відповідачем квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 3 662 981,50 грн., а саме N 8 від 23.02.2017 на суму 662981,50 грн., N 9 від 24.02.2017 на суму 800000,00 грн., N 10 від 27.02.2017 на суму 750000,00 грн., N 11 від 28.02.2017 на суму 890000,00 грн., N 12 від 28.02.2017 на суму 560000,00 грн. є належними доказами, які підтверджують проведення розрахунків за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 03/03-16 від 03.03.2016, у зв?язку з чим, оцінивши наданні позивачем та відповідачем докази та обставини справи, у тому числі із застосуванням стандарту "вірогідності доказів" суд першої інстанції вважає, що вимоги позивача є не доведені, відповідачем спростовані, відтак не належать до задоволення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного оскарження, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Відповідно до ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий, з поміж іншого, зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

Згідно зі статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, між ТОВ "Агробонус Схід" та ОСОБА_1 , яка також у період дії договору була директором ТОВ "Агробонус Схід", внаслідок укладення договору №03/03-16 від 03.03.2016 виникли правовідносини з надання поворотної фінансової допомоги.

Норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України не містять визначення поняття поворотної фінансової допомоги.

Зміст вказаного поняття наведено в п.п. 14.1.257 Податкового кодексу України, за яким поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Разом з цим, за своїм правовим характером вказані правовідносини відносяться до договору позики, який підпадає під правове регулювання статей 1046-1050 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

До матеріалів справи додано копії банківських виписок, з яких вбачається, що у період з березня 2016 року по лютий 2017 року позивачем була надана фінансова допомога відповідачу у безготівковому порядку частинами у загальній сумі 5 163 080,00 грн.

Також з доданих до матеріалів справи банківських виписок вбачається, що у період з 17.02.2017 по 22.02.2017 позичальник ОСОБА_1 повернула у безготівковому порядку позику частинами у загальній сумі 1 500 848.50 грн., що учасниками спору визнається, і що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які долучені до позову (відомостями щодо дат та сум перерахованих коштів, сформованих позивачем та відповідними банківськими виписками).

Відповідно до частини 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Банківські виписки з рахунків є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів на загальну суму 3 662 981,50 грн. (копії яких долучені до матеріалів справи), а саме № 8 від 23.02.2017 на суму 662981,50 грн., № 9 від 24.02.2017 на суму 800000,00 грн., № 10 від 27.02.2017 на суму 750000,00 грн., № 11 від 28.02.2017 на суму 890000,00 грн., № 12 від 28.02.2017 на суму 560000,00 грн., відповідачем повернуто відповідачу грошові кошти загалом на суму 3 662 981,50 грн.

Вказані квитанції засвідчені печаткою ТОВ "Агробонус Схід" та містять підпис від імені ОСОБА_2 .

Відповідач наголошував, що залишок заборгованості 3 662 981,50 грн. за прибутковими касовими ордерами були внесені готівкою у касу ТОВ "Агробонус Схід", із видачею позичальнику відповідних квитанцій, що відповідає умовам пункту 3.2 Договору, з чим позивач не погоджується, посилаючись на те, що станом на дати, вказані у квитанціях, ОСОБА_1 продовжувала розпоряджатися коштами на банківських рахунках ТОВ "Агробонус Схід", спірні готівкові кошти не були внесені на рахунок позикодавця - юридичної особи, передання готівки фізичній особі не свідчить про повернення позики позикодавцю ТОВ "Агробонус Схід".

Проте, судом апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними доводами позивача з огляду на наступне.

Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою правління НБУ від 29.12.2017 №148, на яке посилається позивач, не було чинним станом на лютий 2017 року.

Відповідно до пункту 1.2 чинного станом на лютий 2017 року Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (далі Положення №637), касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі; касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Відповідно до пунктів 2.6, 3.3 вказаного Положення, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Відповідно до пунктів 4.2, 4.4 вказаного Положення №637, усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Підприємства за умови забезпечення належного зберігання касових документів можуть вести касову книгу в електронній формі за допомогою комп`ютерних засобів. Програмне забезпечення, за допомогою якого ведеться касова книга, має забезпечувати візуальне відображення і роздрукування кожної з двох частин аркуша касової книги ("Вкладний аркуш касової книги" та "Звіт касира"), які за формою і змістом мають відтворювати форму та зміст касової книги в паперовій формі.

Матеріалами справи підтверджується, що з 22.02.2017 керівником та підписантом ТОВ "Агробонус Схід" стала ОСОБА_2, у зв?язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що засвідчені печаткою підписані вказаною посадовою особою позивача квитанції до прибуткових касових ордерів - є первинними документами та свідчать не про передачу готівки фізичній особі ОСОБА_2, а про внесення відповідачем готівки в касу ТОВ "Агробонус Схід", а за відсутності касової книги у паперовому або електронному вигляді у суду апеляційної інстанції також відсутні підстави для тверджень про неоприбуткування готівки саме у касу підприємства. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Згідно із пунктом 2.8 вказаного Положення №637, підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов`язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Відповідно до підпункту а) пункту 5.1, пункту 5.2 Положення №637, строки здавання підприємствами готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках визначаються підприємством і встановлюються за погодженням з відповідним банком (у якому відкрито рахунок підприємства, на який зараховуються кошти) відповідно до таких вимог: для підприємств, що розташовані в населених пунктах, де є банки, - щодня (у день надходження готівкової виручки (готівки) до їх кас). Якщо підприємство в окремі дні не має перевищення ліміту каси, то таке підприємство може в ці дні не здавати в установлені строки готівку.

Установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 8), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Для кожного підприємства та його відокремленого підрозділу складається окремий розрахунок встановлення ліміту залишку готівки в касі.

Згідно із пунктами 5.8, 5.9 Положення №637, якщо підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення), то ліміт такої каси вважається нульовим. У цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана підприємством відповідно до вимог цього Положення, вважається понадлімітною.

Готівкові кошти не вважаються понадлімітними в день їх надходження, якщо вони були здані в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня банку або були видані для використання підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання їх до банку і одночасного отримання з каси банку на зазначені потреби) наступного дня на потреби, які пов`язані з діяльністю підприємства.

Не вважаються понадлімітними в день їх надходження і ті готівкові кошти, що надійшли до кас підприємств у вихідні та святкові дні та були здані в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків наступного робочого дня банку та підприємства або були видані для використання підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання їх до банку і одночасного отримання з каси банку на зазначені потреби) наступного робочого дня на потреби, які пов`язані з діяльністю підприємства.

В свою чергу, дослідивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не було спростовано в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України як факт внесення спірних коштів відповідачем готівкою в касу позивача, так і відсутність факту здачі готівки у банківську установу.

По-перше, в матеріалах справи відсутні відомості про встановлений ТОВ "Агробонус Схід" та погоджений банком ліміт каси. По-друге, в матеріалах справи відсутні повні відомості про рух коштів на всіх рахунках ТОВ "Агробонус Схід" у лютому 2017 року, позаяк, за клопотанням ліквідатора суд ухвалою від 04.05.2018 у справі №911/2548/17 витребував від ПАТ КБ "ПриватБанк", ПАТ "Креді Агріколь Банк" та ПАТ Акціонерний банк "Південний" інформацію про рух коштів та залишок коштів по рахунках ТОВ "Агробонус Схід" за період з 01.04.2014 по 31.12.2016.

Матеріали справи №911/2548/17 містять відомості про рух коштів у період з 01.01.2017 по 30.06.2017 по рахункам, відкритим в одному з трьох банків - ПАТ "Креді Агріколь Банк" (том 6), які дійсно не відображають факту внесення готівки в банк. Однак, зазначене не є підставою для висновку про невиконання позичальником зобов`язань з повернення позики, позаяк з 22.02.2017 єдиним засновником, керівником та підписантом ТОВ "Агробонус Схід", а отже - особою, відповідальною за дотримання порядку здійснення касових операцій була саме ОСОБА_2, а невиконання вказаною особою вимог законодавства не може бути підставою для висновку про невиконання відповідачем своїх зобов?язань по договору щодо повернення спірної суми позики готівкою у касу підприємства, і повернення такої суми відповідачем підтверджено більш вірогідними доказами, наданими відповідачем.

Позивач посилається на те, що за офіційною інформацією банку, після 22.02.2017 були відсутні зміни права підпису, отже ОСОБА_1 продовжувала розпоряджатися банківськими рахунками боржника, проте, вказані доводи обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на те, що документи, які надійшли до справи від банківських установ, такої інформації не містять, а до матеріалів справи додано роздруківку із системи "Клієнт-Банк" заяви ТОВ "Агробонус Схід" про купівлю іноземної валюти від 23.02.2017 із строком дії до 10.03.2017, яка не містить відомостей про ПІБ осіб, які її підписали, лише посилання на те, що електронні підписи керівника та головного бухгалтера ідентифіковані системою "Клієнт-Банк".

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №910/16586/18, від 12.01.2021 у справі №910/3726/20.

Разом із тим, застосування стандарту "вірогідності доказів" не означає можливості для суду керуватися припущеннями.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду, повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Отже, оцінивши наданні позивачем та відповідачем докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, обставини справи, у тому числі із застосуванням стандарту "вірогідності доказів", суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача є не доведеними в розумінні ст. ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України, були спростовані відповідачем більш вірогідними доказами в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, а тому задоволенню не підлягають. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Також, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, з огляду на наступне.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 Цивільного кодексу України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем ( постанови Великої Палати Верхового Суду від 22.08.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 61), №522/2201/15-ц (пункт 62) та №522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 (пункт 134), від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц (пункт 51), від 07.07.2020 у справі N 712/8916/17-ц (пункт 28), 29.06.2021 у справі №904/3405/19 (пункт 57), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 129)).

Так, за заявленим позовом позовна давність у порядку частини 5 ст. 261 Цивільного кодексу України почала перебіг з дати спливу строку повернення позики, зазначеної у договорі, проте, у даному випадку не доведено наявності матеріально-правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим у позові відмовлено по суті, а не з підстав пропуску позовної давності.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції у даній справі, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким відмовлено у задоволенні позову повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 у справі № 911/2548/17 (911/3562/23), за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Також, оскільки за наслідками апеляційного розгляду справи рішення суду першої інстанції залишено без змін, а тому його дія підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" в особі ліквідатора Шмуйло Андрія Дмитровича на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 у справі № 911/2548/17 (911/3562/23) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 у справі № 911/2548/17 (911/3562/23) - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 у справі № 911/2548/17 (911/3562/23).

5. Матеріали справи №911/2548/17 (911/3562/23) повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана: 21.04.2025.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков