ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р. Справа №921/315/24

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" від 11.11.2024 (вх..№ЗАГС 01-05//24 від 12.11.2024)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2024 (повний текст рішення складено та підписано 23.10.2024, суддя Охотницька Н.В.)

та на додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2024 (повний текст додаткового рішення складено та підписано 06.11.2024, суддя Охотницька Н.В.)

у справі № 921/315/24

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (надалі АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця"), м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (надалі ТзОВ "Євротранстелеком"), м. Київ

про встановлення безстрокового оплатного земельного сервітуту та зобов`язання вчинити дії,

за участю представників:

від позивача (в режимі відеоконференції) : Тарарук Л.Р.;

від відповідача (в режимі відеоконференції): Хитрук Н.І.

ВСТАНОВИВ:

АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ "Євротранстелеком" про встановлення з моменту набрання рішенням суду законної сили на користь ТзОВ Євротранстелеком безстрокового оплатного земельного сервітуту, площею 0,1400 га стосовно земельної ділянки, кадастровий номер: :02:026:0050 (загальна площа земельної ділянки 2,3505 га), що знаходиться на території міста Тернопіль Тернопільської області, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту, правовий режим земельної ділянки - на праві постійного користування АТ "Укрзалізниця", оплата сервітуту - становить 2 763,94 грн. з ПДВ в місяць або 33 167,23 грн. з ПДВ в рік на користь АТ "Укрзалізниця", вид сервітуту - для експлуатації та обслуговування волоконно-оптичного кабелю/ліній зв`язку ТзОВ "Євротранстелеком" та зобов`язання відповідача внести відомості про земельний сервітут ділянки з кадастровим номером :02:026:0050 до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на належній позивачеві на праві постійного користування земельній ділянці знаходяться прокладені волоконно-оптичні лінії зв`язку (кабелі), що є власністю ТзОВ "Євротранстелеком". Однак, станом на момент звернення до суду з цим позовом жодних додаткових договорів щодо використання відповідачем частини земельної ділянки, на якій прокладені волоконно-оптичні лінії зв`язку, не укладено. Наведеними обставинами відповідач позбавляє позивача правової визначеності (встановлення чітких прав та обов`язків сторін) і, враховуючи юридичну нерозривну взаємопов`язаність позивача та відповідача, відмова відповідача визначити взаємні права та обов`язки шляхом укладення договору особистого земельного сервітуту є порушенням прав та інтересів позивача.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2024 у справі №921/315/24 (суддя Н.В. Охотницька) в задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, власник (користувач) земельної ділянки у певних випадках має такі ж самі права на звернення до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту, як і інша особа, яка має необхідність у використанні його земельної ділянки, за умови дотримання інших умов, передбачених законодавством, та конкретних обставин, які спонукали його до такого звернення. Водночас, дослідивши обставини справи та докази, подані сторонами в підтвердження своїх доводів та заперечень, суд дійшов висновку про недоведеність обставин, на які покликається позивач при обґрунтуванні заявлених вимог. Судом з`ясовано, що прокладання та експлуатація мережі, яка належить позивачу, здійснювалась в рамках співпраці сторін за Генеральною угодою про співробітництво №589/01, укладеною 27 грудня 2001 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та ТзОВ "Євротранстелеком" та Угодою про співробітництво, укладеною між Львівською залізницею та ТзОВ "Євротранстелеком" від 17 січня 2002 року. При цьому, волоконно-оптичний кабель ТзОВ "Євротранстелеком" прокладений в кабельній каналізації електронних комунікаційних мереж Львівської залізниці, а не в ґрунті, про що також зазначено у долученому позивачем схематичному плані від 16.05.2024. Суд зазначив, що питання доступу до кабельної каналізації електронних комунікаційних мереж не стосується використання земельної ділянки. Отже, питання використання кабельної каналізації електронних комунікаційних мереж не стосується використання земельної ділянки, оскільки волоконно-оптичний кабель прокладався безпосередньо в ККЕ, що належить позивачу. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач не довів необхідності та наявності у нього підстав для звернення з позовом про встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0050.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести відомості про земельний сервітут до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, суд зазначив, що така вимога задоволенню не підлягає, як похідна вимога, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісної вимоги.

Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2024 у даній справі (суддя Н.В. Охотницька) клопотання ТзОВ "Євротранстелеком» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 921/315/24 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" 29 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог - відмовлено.

При ухваленні додаткового рішення суд, надавши оцінку поданим відповідачем документам на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, при цьому, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та врахувавши клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, дійшов висновку про часткове задоволення поданої адвокатом відповідача заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29 500,00 грн. В решті вимог відмовив.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, АТ Українська залізниця звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2024 у справі № 921/315/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, додаткове рішення від 31.10.2024 у даній справі скасувати. У разі коли суд апеляційної інстанції прийде до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення по суті спору додатково зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Зокрема, скаржник вважає оскаржувані рішення незаконними, необґрунтованими, прийнятими при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважає, що наведені у рішенні суду правові норми не стосуються предмета доказування у даній справі, оскільки укладення договору на користування елементами інфраструктури кабельної каналізації суб`єкта господарювання не замінює і не виключає укладення окремого договору земельного сервітуту, так як ці елементи знаходяться безпосередньо у ґрунті. Звертає увагу, що за умовами договору №280/Ш на технічне обслуговування і аварійне відновлення від 01.08.2005, технічне обслуговування та аварійне відновлення волоконно-оптичних ліній зв`язку здійснюють Виконавець та Замовник спільно. Цим самим спростовується твердження суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачу для доступу чи експлуатації вже прокладених (ще у 2004 році в рамках угод про співробітництво) в мережі позивача кабелів є необхідним доступ до земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні позивача. Також скаржник вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що АТ «Українська залізниця» не обґрунтувала площу земельної ділянки (0,1400 га) стосовно якої заявлено вимогу щодо встановлення безстрокового оплатного земельного сервітуту. З метою усунення розбіжностей між позивачем та відповідачем стосовно можливості встановлення земельного сервітуту, його площі в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0050 27.09.2024 у направленому на адресу суду письмовому поясненні позивач пропонував призначити земельно-технічну експертизу у даній справі за ініціативою суду. Однак, без належного обґрунтування суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення у цій справі земельно-технічної експертизи. Судом не враховано, що при встановленні розміру плати за користування земельним сервітутом позивач виходив не лише з розміру нормативної грошової оцінки землі, оскільки позивач, як землекористувач крім обов`язку зі сплати земельного податку, несе додаткові витрати з утримання земельної ділянки.

Щодо додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що з метою захисту своїх прав та законних інтересів АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» було заявлено дванадцять позовів до ТзОВ «Євротранстелеком» у різних господарських судах України. Суть даних справ ідентична із справою № 921/315/24, змінювались тільки населені пункти в адміністративних межах, яких в смузі відведення залізниці, ТзОВ «Євротранстелеком» прокладено систему волоконно- оптичних ліній зв`язку (кабелів). Враховуючи той факт, що правова позиція ТзОВ «Євротранстелеком» викладена у відзивах на позовні заяви, по всіх дванадцяти позовах є ідентичною, та обґрунтовується фактично ідентичними у всіх справах доказами, вважає, що зазначена у додатку №1 до акта приймання-передачі наданих послуг №8 від 18.10.2024, доданому до клопотання, кількість затрачених годин на правову допомогу зі складання процесуальних документів є необґрунтованою. Крім того, вважає, що вартість юридичної послуги - представництво інтересів відповідача в судовому засіданні 2 500,00 грн. явно не відповідає ринковим цінам в умовах воєнного стану.

ТзОВ Євротранстелеком у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає такі безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції від 17.10.2024 та додаткове рішення від 31.10.2024 у даній справі законними прийнятими у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Зауважує, що суд першої інстанції належним чином встановив, що з наявних у справі доказів не вбачається можливість виникнення між сторонами земельних відносин, які могли б бути врегульовані шляхом встановлення земельного сервітуту. При цьому, відповідач звертає увагу, що на схематичному зображенні від 16.052024, доданому позивачем, яким останній визначає координати прокладання волоконно-оптичного кабелю вказано, що волоконно-оптичний кабель знаходиться в зв`язковій каналізації ШЧ 8 (ККЕ). Витягом з виконавчої документації Будівництво волоконно-оптичної лінії зв`язку Київ-Львів та вибором траси прокладання ВОК на дільниці Тернопіль-Красне, Тернопіль-Підволочиськ, які наявні в матеріалах справи, визначається прокладання ВОК на зазначеному позивачем відрізку в ККЕ. Також, за результатами комісійного огляду ККЕ, ініційованого представниками ТзОВ «Євротранстелеком», представники позивача та відповідача підтвердили факт перебування волоконно-оптичного кабелю в ККЕ. Отже, факт перебування волоконно-оптичного кабелю в напрямку, що зображений на схематичному зображенні, в кабельній каналізації електронних комунікаційних мереж, що належить АТ «Українська залізниця», є обставиною, яка була визнана обома сторонами. Відповідач наголошує, що укладаючи Генеральну угоду № 589/01 та Угоду про співробітництво від 17.012002, договір № 280/Ш та інші правочини в рамках цих угод сторони врегулювали між собою правовідносини щодо прокладання та наступного використання, експлуатації, технічного обслуговування та ремонту волоконно-оптичних ліній зв`язку. Діючими угодами сторін спору передбачено, що предметом угод є співробітництво сторін з будівництва та експлуатації Мережі в межах земель транспорту, для задоволення потреб Залізниці та для комерційних цілей ЄТТ. Таким чином, сторони діяли спільно, в інтересах обох суб`єктів господарювання під час підписання вищезазначених угод. Більше того, саме позивач взяв на себе обов`язок здійснювати подальшу експлуатацію Мережі. Фактично надання в оренду волоконно-оптичного кабелю на пільгових умовах є вкладом відповідача у співпрацю сторін. Разом з тим, вкладом позивача у співпрацю виступало надання доступу відповідачу на прокладення волоконно-оптичного кабелю в межах земель транспорту та з використанням інфраструктури позивача на весь термін експлуатації Мережі. Таким чином, позивач не обґрунтував порушення відповідачем його прав чи законних інтересів, а також підстав для встановлення сервітуту на користь відповідача. Просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2024 у справі № 921/315/24 залишити без змін.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції від 31.10.2024 відповідач вважає, що витрати, заявлені ТзОВ Євротранстелеком, пов`язані з розглядом справи є пропорційними предмету спору та значенню справи для відповідача, оскільки позивач намагався створити для відповідача безпідставно безстрокові фінансові зобов`язання. Таким чином, розмір реальних витрат, які намагався позивач створити для відповідача, не обмежуються конкректними сумами та є фактично необмеженими. При цьому відповідач врахував ту обставину, що позивач звернувся із рядом позовів до відповідача з метою встановлення сервітуту, які розглядаються чотирма різними господарськими судами. Тому загальна кількість годин, затрачена адвокатом на підготовку відзиву та заперечення на відповідь на відзив, включає виключно час, необхідний для аналізу матеріалів конкретної справи № 921/315/24, вивчення технічної документації по конкретній земельній ділянці з метою формування позиції по конкретній справі з урахування фактичних обставин справи, та, безпосередньо оформлення та подання відзиву і заперечення на відповідь на відзив до суду. Водночас, кожна окрема справа, ініційована позивачем, потребувала детального аналізу. У більшості справ волоконно-оптичний кабель прокладався безпосередньо в ґрунті, водночас в справі № 921/315/24 - в кабельній каналізації електронних комунікаційних мереж поза межами земельної ділянки, стосовно якої позивач просив встановити сервітут. Відповідно, правова позиція по таким справам відрізнялась від позиції у справі № 921/315/24. Незважаючи на той факт, що суд першої інстанції не задовольнив заяву про стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, відповідач вважає справедливим розподіл витрат таким чином та не вважає за доцільне оскаржувати додаткове рішення чи ставити під сумнів його об`єктивність.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.

Відповідач просив залишити без змін оскаржувані рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

02.10.2001 між Фондом державного майна України та Державним підприємством - Центральна станція зв`язку Державної адміністрації залізничного транспорту України (Підприємство) укладено договір про спільну діяльність по створенню Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (т. 1, а.с. 88-89).

Відповідно до розділу 1 договору сторони зобов`язалися діяти спільно для організації на території України ТзОВ "Євротранстелеком", управління його господарською діяльністю з метою одержання прибутку, надання послуг зв`язку, для задоволення потреб залізничного транспорту України та ринкового попиту у послугах зв`язку.

Згідно зі Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком", затвердженого загальними Зборами учасників Товариства, протокол №1 від 02 жовтня 2001 року, Товариство створене для цілей задоволення потреб залізничного транспорту України та ринкового попиту в Україні у послугах зв`язку, фінансових та інвестиційних послугах та одержання прибутку в мережі зв`язку. Товариство, у відповідності з ліцензіями, наданими Товариству (та/або такими, що будуть одержані ним), здійснює діяльність у галузі зв`язку та, зокрема, (і) будує, надає, утримує, обслуговує та експлуатує мережу зв`язку, (іі) здійснює будь-яку іншу діяльність у галузі зв`язку згідно з чинним законодавством України (п.п. 5.1, 5.2 Статуту) (т. 1, а.с. 111-125).

Предметом діяльності Товариства, зокрема, є: будівництво та технічне обслуговування мереж міжнародного, міжміського і місцевого телефонного зв`язку та надання таких послуг зв`язку у відповідності з ліцензіями, що видаються уповноваженими державними органами; будівництво та технічне обслуговування загальнодержавних мереж передачі даних і документального зв`язку та надання таких послуг зв`язку у відповідності з ліцензіями, що видаються уповноваженими державними органами (підпункти 5.2.1, 5.2.2 пункту 5.2 Статуту).

Відповідно до п.3.1 Статуту одним із учасників Товариства виступав Фонд державного майна України, що діяв в інтересах Центральної Станції Зв`язку Державної адміністрації залізничного транспорту України ("ЦСЗ").

27 грудня 2001 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) (правонаступником є АТ "Укрзалізниця") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (ЄТТ) укладено Генеральну угоду про співробітництво №589/01, згідно з розділои 2 якої є співробітництво сторін з будівництва і експлуатації Мережі зв`язку для задоволення потреб Укрзалізниці і надання послуг зв`язку з використанням ресурсів Мережі (т.1, а.с. 9-13).

У розділі 1 Генеральної угоди зазначено, що:

"Мережа" - означає сукупність засобів і споруд зв`язку ЄТТ, об`єднаних у єдиному технологічному процесі для забезпечення пропуску телекомунікаційного трафіка на базі волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах земель що встановило і використовує ТТ.;

"Землі транспорту" означає землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовим, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту;

"Канальний ресурс" цифрові потоки та канали зв`язку, що утворені в результаті ущільнення волоконно-оптичного кабелю Мережі.

У розділі 3 Генеральної угоди передбачено, що ЄТТ у рамках Угоди приймає на себе наступні зобов`язання: 3.1.1. Розробка бізнес-плану побудови Мережі; 3.1.2. Фінансування проектування, будівництва і експлуатації Мережі; 3.1.3. Організація постачання необхідного обладнання, кабельної продукції, вимірювальної техніки, витратних матеріалів для створення Мережі і її подальшої експлуатації; 3.1.4. Укладення договорів на проектування, будівництво і експлуатацію Мережі; 3.1.5. Взаємодія із постачальниками з питань гарантійного і післягарантійного обслуговування обладнання; 3.1.6. Виконання функцій Оператора і забезпечення керування Мережею; 3.1.7. При будівництві та експлуатації Мережі вживати заходи по недопущенню пошкодження майна залізничного транспорту, у тому числі засобів та споруд зв`язку.

В свою чергу, Укрзалізниця в рамках Угоди зобов`язалась:

3.2.1. Надати Залізницям України право визначення у взаємовідносинах з ЄТТ в будівництві та експлуатації Мережі відповідно до пункту 3.3. даної Угоди.

3.2.2. Забезпечити координацію Залізниць України та інших підприємств Укрзалізниці у взаємодії з ЄТТ в будівництві та експлуатації Мережі та виконання відповідних окремих двосторонніх договорів передбачених пунктом 3.3.

За умовами пункту 3.3. Генеральної угоди, Залізниці України та Центральна станція зв`язку Укрзалізниці за окремими договорами із ЄТТ в рамках Угоди: надають право прокладення волоконно-оптичного кабелю в межах Земель транспорту, яке буде оформлене сторонами відповідними актами (пп. 3.3.1.); беруть участь у здійсненні комплексу робіт по перед проектній підготовці і проектуванню Мережі, включаючи участь у розробці технічного завдання з побудови Мережі (пп.3.3.2).

У розділі 4 Генеральної угоди №589/01 сторонами врегульовано питання щодо використання і розподілу ресурсу Мережі.

Так, згідно з пп. 4.1.1, ресурс лінійних споруд зв`язку Мережі у кількості 4-х оптичних волокон на всій протяжності магістральної мережі виділяється Залізницям України в безоплатне користування на термін її експлуатації і використовується Залізницями відповідно до їх технологічних потреб для створення власної корпоративної мережі без права продажу та передачі в користування третім особам. Ресурс лінійних споруд Мережі використовується ЄТТ для комерційних цілей (пп. 4.2.2).

Згідно з пп. 4.2.1., 4.2.2 Генеральної угоди канальний ресурс ЄТТ використовується ним для комерційних цілей. Канальний ресурс Залізниць України може бути використаний для власних технологічних потреб.

Угода набирає сили з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом терміну будівництва та експлуатації Мережі (п. 9.1 Генеральної угоди).

17 січня 2002 року між "Львівська державна залізниця" (Залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (ЄТТ) укладено Угоду про співробітництво (т. 1, а.с. 14-18).

Предметом даної Угоди є співробітництво сторін з будівництва і експлуатації корпоративних мереж Укрзалізниці, Залізниці та Мережі ЄТТ для задоволення потреб Укрзалізниці, Залізниці та для комерційних цілей ЄТТ з використанням ресурсів Мережі (розділ 2 Угоди).

Пунктом 3.2 Угоди передбачено, що Залізниця за окремими договорами з ЄТТ та в рамках цієї угоди приймає на себе наступні зобов`язання, зокрема: надає право прокладення волоконно-оптичного кабелю в межах земель транспорту, яке буде оформлене сторонами відповідним актом (п.п.3.2.1); надає опори контактної мережі, високовольтних ліній, мости, естакади, інші споруди для підвіски або прокладки кабелю (п.п.3.2.4); забезпечує технічну експлуатацію лінійно-кабельних споруд, установок електроживлення та кондиціонерів і проведення відповідних ремонтно-відновлювальних робіт при пошкодженнях (п.п.3.2.8).

Угода набирає сили з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом терміну будівництва та експлуатації Мережі (п.9.1 Угоди).

Пунктами 6.1 Генеральної угоди про співробітництво №589/1 від 27.12.2001 та Угоди про співробітництво від 17.01.2002, сторони погодили, що після закінчення будівництва Мережі взаємовідносини з питань експлуатації будуть здійснюватися на підставі додаткових договорів, укладених сторонами.

У 2004 році в межах виконання п.3.2.1 Угоди про співробітництво від 17.01.2002, сторони склали акт про надання права на прокладання волоконно-оптичних ліній зв`язку (ВОЛЗ), відповідно до якого Львівська залізниця надає право ТзОВ "Євротранстелеком" на проведення робіт з прокладання волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах земель транспорту на весь термін будівництва мережі зв`язку (т. 1, а.с. 90).

05 липня 2004 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (ЄТТ) підписано доповнення №1 до Генеральної угоди про співробітництво від 27.12.2001 №589/01, яким внесено зміни в розділ 1, підрозділи 3.1 та 3.3 розділу 3 Генеральної угоди, доповнивши їх новими пунктами.

Зокрема, Розділ 1 Генеральної угоди "Терміни, що використовуються в Угоді" доповнено наступним:

"Термін експлуатації Мережі" - інтервал часу з моменту введення в експлуатацію однієї з споруд Мережі до моменту припинення експлуатації всіх споруд і засобів Мережі в результаті фізичного зношування, але не менше розрахункового строку служби волоконно-оптичного кабелю 25 років" (т. 1, а.с. 84-85).

Відповідно до акта робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва волоконно-оптичної лінії зв`язку, затвердженого генеральним директором ТзОВ "Євротранстелеком" 08.12.2004, пред`явлені лінійно-кабельні споруди волоконно-оптичної лінії зв`язку Київ-Львів на дільницях Київ пасс. - Фастів, Фастів - Попельня, Попельня - Козятин, Козятин - Вінниця, Вінниця - Жмеринка, Жмеринка - Деражня, Деражня Підволочиськ, Підволочиськ - Тернопіль, Тернопіль - Золочів, Золочів - Красне, Красне - Львів магістральної мережі ТОВ "Євротранстелеком" прийнято в експлуатацію (т. 1, а.с.182-186).

В п.10 акта зазначено, що технологічні та архітектурно-будівельні рішення по об`єкту характеризуються такими даними: прокладання кабелю здійснювалось в захисній поліетиленовій трубі: по залізничних станціях - в існуючій каналізації та в ґрунті, на перегонах - в земляному полотні залізної дороги. Для розміщення кінцевих пристроїв використовувались окремі площі в існуючих приміщеннях вузлів зв`язку Придніпровської та Донецької залізниць.

Відповідно до акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 21 липня 2005 року, затвердженого наказом Мінтрансзв`язку від 09.06.2006 №550, волоконно-оптична лінія зв`язку "Київ-Львів. Лінійні споруди" прийнята в експлуатацію (т.1, а.с. 187-191).

Згідно з пунктом 1 акта - будівництво здійснено на підставі Генеральної угоди про співробітництво №589/01 від 27 грудня 2001 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком", угодами про співробітництво між Державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" та ТОВ "Євротранстелеком" від 18 січня 2002 року, угодою про співробітництво між "Львівською державною залізницею" та ТОВ "Євротранстелеком" від 17 січня 2002 року та наказу Генерального директора ТОВ "Євротранстелеком" від 02 липня 2004 року №20а.

В акті, серед іншого, перелічено показники об`єкта окремо по кожній з дільниць, серед яких: захисні поліетиленові труби ЗПТ 40/33, тип кабелю (ВОК-48, ВОК-30, ВОК-18, ВОК 12), його протяжність, а також зазначено, що такі прокладено в тілі земляного полотна залізниці/ в ґрунті в смузі відводу залізниці.

01.08.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (Замовник) та Львівською державною залізницею (Виконавець) було укладено договір № 280/Ш на технічне обслуговування і аварійне відновлення (т. 1, а.с. 147-153).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що у відповідності з Угодою про співробітництво від 17.01.2002, що сторони уклали між собою, Виконавець приймає на себе зобов`язання щодо виконання робіт з технічного обслуговування і аварійного відновлення ліній зв`язку (оптичних волокон волоконно-оптичної лінії зв`язку (ВОЛЗ), а Замовник сплачує вартість цих робіт.

28.12.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (Орендодавець) та Львівською державною залізницею (Орендар) укладено договір оренди майна №Л/Ш-051674/НЮ, відповідно до п. п. 2.1, 4.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно - оптичні волокна волоконно-оптичної лінії зв`язку у кількості 2-х оптичних пар (4-х оптичних волокон), які прокладені на всій протяжності Мережі, що побудована згідно з Генеральною Угодою про співробітництво Укрзалізниці та ТзОВ "Євротранстелеком" від 27.12.2001 №589/01. Орендна плата сплачується Орендарем щомісячно. Її розмір становить 0,05 грн. за один кілометр волокон за місяць без ПДВ (т. 1, а.с. 126-129).

24.03.2006 між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (ЄТТ) підписано доповнення № 2 до Генеральної угоди про співробітництво від 27.12.2001 №589/01, яким внесено доповнення в розділи 1, 3, 4 Генеральної угоди, доповнивши їх новими пунктами (т. 1, а.с. 86-87).

18.05.2006 між Державним територіально-галузевим об`єднанням "Львівська залізниця" (залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком"(ЄТТ) підписано доповнення №2 до Угоди про співробітництво від 17.01.2002, яким внесено зміни в розділи 1, 3, 4, 5 Угоди, доповнивши їх новими пунктами (т.1, а.с. 100-101).

Зокрема, підпункт 4.1.1 Розділу "4. Використання і розподіл ресурсу Мережі" Генеральної угоди про співробітництво від 27.12.2001 №589/01 та Угоди про співробітництво від 17.01.2002 викладено в наступній редакції: "4.1.1. Лінійний ресурс Мережі у кількості 4-х оптичних волокон на всій протяжності магістральної мережі виділяється Залізницям України в довгострокову оренду по фіксованій платі 5 копійок без ПДВ за 1 км. ВОЛЗ на термін її експлуатації і використовується Залізницями відповідно до їх технологічних потреб для створення власної корпоративної мережі без права продажу та передачі в користування третім особам".

У 2004 році між Львівською державною залізниця (Залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (ЄТТ) підписано додаткову угоду №1 до Угоди про співробітництво від 17.01.2022 №1/Ш (стосовно технічного нагляду за виконанням будівельно-монтажних робіт на лініях зв`язку), у відповідності до якої, на виконання Угоди в частині забезпечення чіткої організації будівництва, систематичного технічного нагляду за виконанням будівельно-монтажних робіт у відповідності з проектними рішеннями і технічними нормами, у т.ч. положенням "Керівництва щодо будівництва лінійних споруд ВОЛЗ КНД-45-141-99)", Залізниця прийняла на себе виконання робіт з технічного нагляду за будівництвом ліній зв`язку, які належать ЄТТ. (т. 1, а.с. 96-99).

30 липня 2014 року між Державним територіально-галузевим об`єднанням "Львівська залізниця" (Залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (ЄТТ) укладено додаткову угоду №2 до Угоди про співробітництво від 17.01.2002, якою пункт 3.2.4. викладено в новій редакції, за якою Залізниця приймає на себе зобов`язання: "Надає опори контактної мережі, високовольтних ліній, мости, естакади, лінійно-кабельні та інші споруди для підвіски або прокладки кабелю, що складає сукупність засобів і споруд, об`єднаних в єдиному технологічному процесі залізниці для організації корпоративної мережі зв`язку з використанням волоконно-оптичного кабелю ЄТТ, без укладання окремих договорів на всій протяжності мережі на підставі цієї Угоди" (т. 1, а.с. 102).

Дана додаткова угода №2 набирає чинності з дати підписання її Сторонами і діє протягом терміну дії Угоди про співробітництво (п.2).

Як зазначає позивач у позовній заяві, волоконно-оптичні лінії зв`язку (кабелі), що є власністю ТзОВ "Євротранстелеком", прокладені через земельну ділянку із кадастровим номером :02:003:0015, що підтверджується актом комісійного обстеження частини земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні АТ "Укрзалізниця", складеним 04.12.2019 (т. 1, а.с. 19-20).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформаційна довідка №59911337 від 26.05.2016) правокористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0050, площею 2,3505 га, яка розташована за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (на даний час АТ "Українська залізниця" згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 "Деякі питання акціонерного товариства "Українська залізниця"). Підставою для виникнення речового права права постійного користування зазначеною земельною ділянкою зазначено: розпорядження №592-од, видане 30.09.2015; видавник: Тернопільська обласна державна адміністрація. Власником зазначеної земельної ділянки є Тернопільська обласна державна адміністрація; форма власності державна (т. 1, а.с. 6-7).

До Реєстру також внесено відомості щодо цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0050 для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту.

АТ "Укрзалізниця" в особі РФ "Львівська залізниця" зверталось до ТзОВ "Євротранстелеком" з пропозицією щодо врегулювання питання встановлення сервітуту та використання земельної ділянки, на яких прокладені волоконно-оптичні кабелі, листами від 27.07.2017 №02-49, від 04.11.2019 №НЗІ-10/5735 та від 25.01.2024 №НКМ-12/5 (т. 1, а.с. 25, 27, 31).

Так, у листі від 27 липня 2017 року №02-49 Регіональна філія "Львівська залізниця" повідомила ТзОВ "Євротранстелеком" про те, що у межах смуги відведення ПАТ "Укрзалізниця" прокладено волокно-оптичний кабель ТОВ "Євротранстелеком". Відповідно до земельного законодавства України на об`єкти майна, які знаходяться на території інших юридичних (фізичних) осіб необхідно укласти договори про встановлення земельних сервітутів. Враховуючи вимоги земельного законодавства України та для подальшої співпраці, Залізниця просила укласти договори про встановлення земельних сервітутів на частини земельних ділянок залізниці, на яких знаходяться об`єкти згідно переліку земельних ділянок ПАТ "Укрзалізниця" в межах Львівської області Золочівського району та Тернопільської області (однак без зазначення інформації щодо кадастрових номерів земельних ділянок); для укладення даного договору в найкоротший термін надати наступні документи: заяву (клопотання), щодо укладання договорів про встановлення земельних сервітутів із зазначенням їхніх видів, строку дії, площі та місця (за наявності адреси) розташування; засвідчену належним чином копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (для юридичних осіб); завірену належним чином копію технічних умов на розміщення об`єктів та/або укладання інженерних мереж (за умови їх наявності); розробити Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення земельного сервітуту, визначену Законом України "Про землеустрій" (т. 1, а.с. 25).

У відповідь на вказане звернення, ТзОВ "Євротранстелеком" у листі №766 від 15 серпня 2017 року зазначило, що 23 травня 2017 року ТзОВ "Євротранстелеком" надало в робочому порядку свої зауваження та пропозиції щодо протоколу наради керівників ряду департаментів ПАТ "Українська залізниця" та представників ТзОВ "Євротранстелеком", в частині процедурних питань договору сервітуту, які, окрім іншого, стосувалися наступного:

1. Визначення предмету договору, а саме визначення об`єму прав, що будуть передані від ПАТ "Українська залізниця" до ТОВ "Євротранстелеком", оскільки ці права не можуть бути абстрактними, передані права мають бути чітко, точно і повно визначені. Крім того, в предметі (іншій частині договору) мають бути зазначені конкретні механізми та способи реалізації (використання) переданих прав.

2. Визначення ціни договору, а саме механізму обґрунтованого розрахунку вартості договорів.

3. Вирішення ПАТ "Українська залізниця" процедурних проблем реєстрації об`єкта сервітуту, реєстрації переданих прав, та здійснення державної реєстрації договорів.

Проте, оскільки на момент підготовки даного листа, жодне з визначених на нараді питань ПАТ "Українська залізниця" не було опрацьовано (ТзОВ "Євротранстелеком" про жодні результати відповідного опрацювання не повідомлене), ТзОВ "Євротранстелеком" пропонувало перейти до укладання договорів сервітутів після того як ПАТ "Укрзалізниця", як ініціатор укладання договорів сервітуту, вирішить та надасть Товариству відповідь і пропозиції стосовно зазначених питань (т. 1, 27-28).

У листі від 04.11.2019 №НЗІ-10/5735 Регіональна філія "Львівська залізниця" повідомила ТзОВ "Євротранстелеком" про те, що відповідно до вимог підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Угоди співробітництво від 17.01.2002, укладеної між Львівською державною залізницею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком", Залізниця за окремими договорами надає право прокладання волоконно-оптичного кабелю в межах земель транспорту. В межах земель, які знаходяться в постійному користуванні АТ "Укрзалізниця", прокладені волоконно-оптичні лінії зв`язку, що є власністю ТзОВ "Євротранстелеком", а відтак, з метою дотримання вимог глави 32 Цивільного кодексу України та глави 16 Земельного кодексу України, Залізниця просила укласти з АТ "Укрзалізниця" договори на право встановлення земельних сервітутів з метою прокладання та експлуатації ліній зв`язку, на земельних ділянках згідно з переліком, що надається, та надіслати до Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" заяву (клопотання), у якій зазначити строк дії сервітуту, площі та місця (адреси) розташування волоконно-оптичних ліній зв`язку (т. 1, а.с. 29).

У листі від 25.01.2024 №НКМ-12/5 Регіональна філія "Львівська залізниця" повторно просила ТзОВ "Євротранстелеком" укласти з АТ "Укрзалізниця" договори на право встановлення земельних сервітутів з метою прокладання та експлуатації ліній зв`язку, на земельних ділянках згідно з переліком , та повідомила, що для того щоб розпочати процедуру укладання договорів, ТОВ "Євротранстелеком" необхідно скерувати до Регіональної філії відповідне звернення, вказавши в ньому інформацію, а саме: обґрунтування необхідності встановлення земельного сервітуту із зазначенням його виду (у цьому випадку - для прокладання та експлуатації ліній зв`язку), строку дії, орієнтовної площі та місця (адреси) розташування (т. 1, а.с. 31).

У відповідь на вказане звернення, у листі №81 від 15 лютого 2024 року ТзОВ "Євротранстелеком" залишило запит Залізниці без задоволення, зокрема зазначивши, що правові підстави прокладання волоконно-оптичної лінії зв`язку визначені Генеральною угодою №598/01 та Угодою від 17.01.2002 року та не потребували встановлення сервітуту. Вказані договори є дійсними та такими, що регулюють відносини ТзОВ "Євротранстелеком" та Львівської залізниці. Крім цього, договори були укладені, в тому числі для задоволення потреб Укрзалізниці в корпоративній мережі. Львівська залізниця надала право прокладення волоконно-оптичного кабелю в межах Земель транспорту за Угодою від 17.01.2002 року, а ТзОВ "Євротранстелеком", у свою чергу, отримало право здійснювати прокладення волоконно-оптичного кабелю та ефективно використовувало Мережу з 2002 року. Тобто сторони визначили оптимальний спосіб використання майна ТзОВ "Євротранстелеком" без встановлення обтяжень стосовно земельної ділянки. Також, у листі звернуто увагу на те, що відповідно до законодавства України з правом вимоги про встановлення сервітуту може звернутись виключно особа, яка має намір користуватись земельною ділянкою. Таким чином, ТзОВ "Євротранстелеком" вважає, що відсутні правові підстави звертатись до Залізниці з метою встановлення сервітуту (т. 1, а.с. 32-34).

Оскільки домовленості щодо укладення договору сервітуту на земельних ділянках, на яких прокладено Мережу, позивач з відповідачем не досягли, АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося з даним позовом до господарського суду.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Приписами статті 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, якими відповідно до частини 1 цієї норми є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Згідно з частиною 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч.2 ст.401 ЦК України).

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до частин 1-3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ч.5 ст.403 ЦК України).

Частиною 1 ст. 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

За змістом частин 2-4 статті 98 ЗК України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, перелік окремих видів яких наведено у статті 99 ЗК України, зокрема - право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій.

У відповідності до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема: право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; інші земельні сервітути.

Згідно зі статтею 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

При цьому, спосіб встановлення сервітуту впливає на можливість обрання способу захисту і, як вбачається, якщо законом передбачено можливість встановлення сервітуту як договором, так і рішенням суду, то, відповідно, і способами захисту в такому випадку можуть бути як звернення до суду з вимогою про визнання договору укладеним, так і з вимогою про встановлення сервітуту за рішенням суду (наведене підтверджується практикою Верховного Суду відповідно до якої переглядались рішення у справах з вимогами як про визнання укладеним договору сервітуту (постанови Верховного Суду від 20.09.2018 справа №918/370/17, від 03.12.2020 справа №925/27/18), так і про встановлення сервітуту судом без укладення відповідного договору (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 справа №911/2701/17, Верховного Суду від 21.03.2019 справа №915/483/17, від 29.01.2020 справа №920/1204/17).

Виходячи з правового аналізу наведених законодавчих норм, якими врегульовано встановлення земельного сервітуту, і зокрема, за рішенням суду, слід дійти висновку, що зазначені норми, окрім іншого, встановлюють коло осіб (суб`єктний склад сервітутних відносин), між якими можуть виникнути сервітутні правовідносини та умови їх виникнення, без обмеження щодо того хто має право ініціювання встановлення сервітутів та звернення до суду у випадку виникнення спору з цього питання.

Отже, власник (користувач) земельної ділянки у певних випадках має такі ж самі права на звернення до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту, як і інша особа, яка має необхідність у використанні його земельної ділянки, за умови дотримання інших умов, передбачених законодавством, та конкретних обставин, які спонукали його до такого звернення.

При цьому, обов`язковою умовою для встановлення сервітуту є вжиття особою (позивачем), яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту в добровільному порядку, а якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи відносно обмеженого користування чужим майном.

Частиною 1 статті 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що прокладання та експлуатація Мережі, яка належить позивачу, здійснювалась в рамках співпраці сторін за Генеральною угодою про співробітництво №589/01, укладеною 27 грудня 2001 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та ТзОВ "Євротранстелеком" та Угодою про співробітництво, укладеною між Львівською залізницею та ТзОВ "Євротранстелеком" від 17 січня 2002 року.

При цьому, волоконно-оптичний кабель ТзОВ "Євротранстелеком" прокладений в кабельній каналізації електронних комунікаційних мереж Львівської залізниці, а не в ґрунті, про що також зазначено у долученому позивачем схематичному плані від 16.05.2024.

Відповідно до акта комісійного обстеження від 23.09.2024, складеного на прохання відповідача (лист №507 від 19.09.2024) за участі представників відокремленого підрозділу "Тернопільська дистанція сигналізації та зв`язку" АТ "Укрзалізниця" та ТзОВ "Євротранстелеком", на ділянках: ВОЛЗ Тернопіль-Красне та ВОЛЗ Тернопіль-Хмельницький магістральний волоконно-оптичний кабель зв`язку ТзОВ "Євротранстелеком" (ВОЛЗ Київ - Львів) прокладено в кабельній каналізації електрозв`язку, яка є власністю відокремленого підрозділу "Тернопільська дистанція сигналізації та зв`язку" АТ "Укрзалізниця". На всіх ділянках кабель прокладено в захисній поліетиленовій трубі зовнішнім діаметром 32 мм (т. 2, а.с. 30).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що питання використання кабельної каналізації електронних комунікаційних мереж не стосується використання земельної ділянки, оскільки волоконно-оптичний кабель прокладався безпосередньо в ККЕ, що належить позивачу.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що саме позивач здійснює обслуговування та експлуатацію мережі згідно з умовами договору №280/Ш на технічне обслуговування і аварійне відновлення від 01.08.2005 (що зумовлює необхідність доступу до земельної ділянки, на якій така прокладена), за що отримує плату.

Водночас, як слушно зауважив суд першої інстанції позивачем не обґрунтовано: площу земельної ділянки (0,1400 га), стосовно якої заявлено вимогу щодо встановлення безстрокового оплатного земельного сервітуту. При цьому, проведені працівниками позивача заміри, вказані в акті комісійного обстеження 04.12.2019 (з урахуванням охоронних зон), є орієнтовними (т. 1, а.с. 19-20).

Поряд з цим, як акт комісійного обстеження від 04.12.2019, так і схематичний план від 16.05.2024 складені в односторонньому порядку працівниками підрозділів позивача. Акт обстеження не містить посилання на спосіб обстеження земельної ділянки, залучення до таких дій сертифікованих інженерів-землевпорядників тощо. Водночас, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, з визначенням реальної площі та меж земельної ділянки, де було побудовано волоконно-оптичну лінію зв`язку, в матеріалах справи відсутня.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідач не заперечує обставину знаходження кабелю на земельній ділянці з кадастровим номером :02:026:0050, проте, вказує на те, що такий кабель був прокладений в кабельній каналізації електронних комунікаційних мереж Львівської залізниці, а не в ґрунті.

Вітдак, обставина щодо знаходження кабелю ТОВ "Євротранстелеком" на земельній ділянці з кадастровим номером :02:026:0050, прокладеного в кабельній каналізації електронних комунікаційних мереж, що належить позивачу, сторонами визнається.

Метою встановлення земельного сервітуту на певний строк чи без визначення строку є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки у ефективному її використанні. При цьому однією з основних ознак сервітуту, який підлягає встановленню за рішенням суду, є неможливість задоволення такої потреби землекористувача у будь-який інший спосіб.

Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої заінтересованої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном сервітуту (аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 910/6925/22).

Водночас, з наявних у справі доказів не вбачається можливість виникнення між сторонами земельних відносин, які могли б бути врегульовані шляхом встановлення земельного сервітуту. Питання використання кабельної каналізації електронних комунікаційних мереж не стосується використання земельної ділянки, оскільки волоконно-оптичний кабель прокладався безпосередньо в ККЕ, що належить позивачу.

Отже, факт знаходження волоконно-оптичного кабелю в ККЕ, а не ґрунті, виключає виникнення земельних відносин між сторонами і, відповідно, можливості встановлення сервітуту.

При цьому колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що укладення договору на користування елементами інфраструктури кабельної каналізації суб`єкта господарювання не замінює і не виключає укладення окремого договору земельного сервітуту, оскільки ці елементи знаходяться безпосередньо у ґрунті. Водночас така позиція скаржника (позивача) суперечить законодавству та безпосередньо підставам позову, на які він посилається, оскільки земельний сервітут стосується питання використання земельної ділянки, а не використання інфраструктури кабельної каналізації електронних комунікаційних мереж, яка є окремою послугою та виключає виникнення земельних відносин сторін.

Колегія суддів зауважує, що, укладаючи Генеральну угоду № 589/01 та Угоду про співробітництво від 17.012002, договір № 280/Ш та інші правочини в рамках цих угод сторони врегулювали між собою правовідносини щодо прокладання та наступного використання, експлуатації, технічного обслуговування та ремонту волоконно-оптичних ліній зв`язку. Діючими угодами сторін спору передбачено, що предметом угод є співробітництво сторін з будівництва та експлуатації Мережі в межах земель транспорту, для задоволення потреб Залізниці та для комерційних цілей ЄТТ. Таким чином, сторони діяли спільно, в інтересах обох суб`єктів господарювання під час підписання вищезазначених угод. Більше того, саме позивач взяв на себе обов`язок здійснювати подальшу експлуатацію Мережі.

При укладенні цих угод сторони виходили з того, що волоконно-оптичні лінії зв`язку прокладаються на земельних ділянках та з використанням інфраструктури АТ «Укрзалізниця», яке буде здійснювати їх технічне обслуговування та аварійний ремонт.

З врахуванням наведених норм права та фактичних обставин даної справи, колегія суддів вважає підставним висновок місцевого господарського суду, що позивач не довів наявності обґрунтованих підстав для встановлення безстрокового оплатного земельного сервітуту, площею 0,1400 га стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0050 для експлуатації та обслуговування волоконно-оптичного кабелю/ліній зв`язку ТзОВ "Євротранстелеком", як і не довів неможливість задовольнити потреби у ефективному використанні земельної ділянки в інший спосіб.

Враховуючи, що позовна вимога про зобов`язання відповідача внести відомості про земельний сервітут до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є похідною від первісної вимоги, місцевий господарський суд підставно відмовив у її задоволенні.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2024 у даній справі, яким частково задоволено клопотання ТзОВ "Євротранстелеком" про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" витрат на професійну правничу допомогу у справі № 921/315/24 та стягнуто з позивача на користь відповідача 29 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в решті вимог відмовлено, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в чому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання наведених вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон), згідно зі статтею 26 якого адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Матеріалами даної справи підтверджено, що правова допомога ТзОВ "Євротранстелеком" у цій справі надавалась адвокатом Хитрук Наталією Ігорівною на підставі ордера серії АІ №1623462 від 30.05.2024.

У відзиві на позов б/н від 30.05.2024 представник відповідача вказав попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести, у зв`язку з розглядом цієї справи та зауважив, що такі становлять 40 500,00 грн.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.3 ст.124 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 46 500,00 грн. звернувся до суду першої інстанції 22.10.2024, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення, попередньо зробивши про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 46 500,00 грн. представником відповідача надано наступні документи: договір про надання правової допомоги №16/04/2024-1 від 16 квітня 2024 року; додаткову угоду №11 до договору №16/04/24-1 про надання правової допомоги від 22 травня 2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг №8 від 18 жовтня 2024 року та додаток №1 до акта приймання-передачі; платіжну інструкцію №3289 від 21.10.2024; виписку по поточному рахунку в АТ "ПриватБанк".

16.04.2024 між ТзОВ "Євротранстелеком" (Клієнт) та адвокатом Хитрук Наталією Ігорівною (Адвокат) укладено договір №16/04/24-1 про надання правової допомоги.

За умовами пунктів 1.1, 1.2 договору Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту у обсягах, визначених додатками до цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору Клієнт зобов`язаний відшкодовувати Адвокату фактичні витрати (понесені чи майбутні), необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 3.1 договору отримання винагороди Адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю Адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів Клієнта; особливі або додаткові вимоги Клієнта стосовно строків-виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин Адвоката з Клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація Адвоката.

У пунктах 3.3-3.6 договору сторони визначили, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт. Сума гонорару подвоюється у разі надання Адвокатом послуг Клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Сторони домовились, що розмір гонорару встановлюється сторонами на підставі додатків до договору.

Даний договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 15 квітня 2025 року (п.4.1 договору).

У п. 4.6 договору сторони передбачили, що будь-які зміни і доповнення до договору вчиняються у письмовій формі, шляхом підписання додаткової угоди.

В подальшому між ТзОВ "Євротранстелеком" (Клієнт) та адвокатом Хитрук Наталією Ігорівною (Адвокат) укладено додаткову угоду №11 до договору №16/04/24-1 про надання правової допомоги, відповідно до якої Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання здійснювати представництво Клієнта в господарському (-их) суді (ах) у справі №921/315/24 за позовом Акціонерного товариства "Українська Залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" про встановлення земельного сервітуту та зобов`язання внести відомості про нього.

Відповідно до пунктів 2, 3 додаткової угоди під час виконання доручення Адвокат користується правами, визначеними договором та законодавством України. Гонорар Адвоката становить 2 000,00 грн. за годину надання послуг Адвокатом, окрім випадків, визначених п. 5 цієї додаткової угоди.

У п. 4 сторони погодили наступний попередній розрахунок розміру гонорару Адвоката: ознайомлення із матеріалами справи, правовий аналіз матеріалів справи, збирання доказів по справі; кількість затрачених годин 6; вартість 12 000,00 грн. Підготовка відзиву на позовну заяву - кількість затрачених годин 10; вартість 20 000,00 грн. Підготовка заперечення на відповідь на відзив - кількість затрачених годин 3; вартість 6 000,00 грн.

Згідно з п. 5 додаткової угоди сторони погодили, що вартість участі у кожному судовому засіданні у справі становить 2 500,00 грн. Плата за участь у судовому засіданні стягується не залежно від того чи фактично відбулось судове засідання у справі, окрім випадків, якщо таке засідання не відбулось із вини адвоката.

Відповідно до пунктів 6, 7 додаткової угоди остаточний перелік послуг та вартість послуг Адвоката визначається сторонами за результатами наданих послуг на підставі акта приймання-передачі наданих послуг та розрахунку розміру винагороди Адвоката. Клієнт здійснює оплату гонорару протягом 30 днів з моменту підписання акта приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 18.10.2024 №8, підписаного представником Клієнта і адвокатом Хитрук Н.І., на підставі договору №16/04/24-1 про надання правової допомоги від 16 квітня 2024 року, Адвокатом були надані Клієнту наступні послуги: послуги правової допомоги, кількість 1, од. грн., ціна 46 500,00 грн., сума 46 500,00 грн.

Водночас 18 жовтня 2024 року сторонами підписано додаток №1 до акта приймання-передачі наданих послуг №8 від 18 жовтня 2023 року розрахунок розміру винагороди Адвоката.

Відповідно до п. 1 якого у відповідності до умов договору та додаткової угоди №11 до договору Адвокат надав, а Клієнт прийняв наступні послуги правової допомоги: правовий аналіз матеріалів справи №921/315/24, збирання доказів по справі та підготовка відзиву на позовну заяву; кількість затрачених годин 8; вартість 16 000 грн.; підготовка заперечення на відповідь на відзив; кількість затрачених годин 3; вартість 6 000 грн.; підготовка клопотання про долучення доказів від 26 вересня 2024 року; кількість затрачених годин 3 години; вартість 6 000 грн.; підготовка письмових пояснень від 26 вересня 2024 року; кількість затрачених годин 3; вартість 6 000 грн.; участь у судовому засіданні по справі №921/315/24 що відбулось 17 червня 2024 року кількість затрачених годин 1 години; вартість 2 500 грн.; участь у судовому засіданні по справі №921/315/24 що відбулось 15 липня 2024 року кількість затрачених годин 1 години; вартість 2 500 грн.; участь у судовому засіданні по справі №921/315/24 що відбулось 19 вересня 2024 року кількість затрачених годин 1 години; вартість 2 500 грн.; участь у судовому засіданні по справі №921/315/24 що відбулось 30 вересня 2024 року кількість затрачених годин 1 години; вартість 2 500 грн.; участь у судовому засіданні по справі №921/315/24 що відбулось 17 жовтня 2024 року кількість затрачених годин 1 години; вартість 2 500 грн. Остаточна вартість послуг становить 46 500,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів зауважує, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат вправі самостійно визначатися зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Водночас вважається неприпустимим штучне збільшення обсягу наданих адвокатом послуг, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою і необхідною.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір таких витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Місцевий господарський суд, проаналізувавши характер спору, складність справи, врахувавши клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зауваживши, що в провадженні Господарського суду Тернопільської області перебували дві справи №921/314/24 та №921/315/24 між тими ж сторонами, з подібним предметом спору, які виникли з подібних підстав. При цьому, як у справі №921/314/24, так і в справі №921/315/24 відповідачем спростовувалась позиція позивача щодо прокладання кабелю на вказаних позивачем земельних ділянках безпосередньо в ґрунті та подавались докази в підтвердження знаходження такого в кабельній каналізації електронних комунікаційних мереж позивача. Відмінність у вказаних справах полягала у прокладанні такого кабелю в межах (справа №921/315/24) чи поза межами (справа №921/314/24) земельної ділянки, належної позивачу на праві постійного користування, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу у даній справі.

Беручи до уваги наведені вище правові норми, надавши оцінку поданим заявником (відповідачем) доказам на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв обґрунтованості, пропорційності (співмірності) до предмета спору, справедливості та розумності таких витрат, колегія суддів констатує наявність правових підстав для часткового задоволення заяви та стягнення з позивача на користь відповідача 29 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і ці витрати є співрозмірними з виконаною роботою, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2024 року та додаткового рішення від 31.10.2024 року у справі №921/315/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

У даній справі суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законні та обґрунтовані судові рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому їх необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 244, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

у х в а л и в:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.10.2024 та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2024 у справі № 921/315/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук