УХВАЛА

16 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 905/946/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк ?Укргазбанк?

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 (колегія суддів: Склярук О. І. - головуючий, Россолов В. В., Хачатрян В. С.) та рішення Господарського суду Донецької області від 07.10.2024 (суддя Демідова П. В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк ?Укргазбанк?

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю ?СК - ЛТД?

2. ОСОБА_1

3. ОСОБА_2

4. Товариства з обмеженою відповідальністю ?Гранум?

про стягнення суми

за участю:

позивача: Легезін О. Г. (самопредставництво)

відповідача-1: Макіян Г. М. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк ?Укргазбанк? (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ?СК - ЛТД? (далі - відповідач - 1), ОСОБА_1 (далі - відповідач - 2), ОСОБА_2 (далі - відповідач - 3), Товариства з обмеженою відповідальністю ?Гранум? (далі - відповідач - 4), у якому просило стягнути з солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 10.07.2020 № 948/2020/СРД-МСБ, розрахованої станом на 27.02.2024 в загальному розмірі 3 028 782,25 грн, яка складається із заборгованості по кредиту 2 489 231,50 грн, заборгованість по процентах 539 551,05 грн з 01.02.2022 по 05.01.2024.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, у результаті чого виникла прострочена заборгованість за зобов`язаннями по кредитному договору.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.10.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025, позов задоволено частково, стягнуто солідарно з:

- відповідача - 1 та відповідача - 2 на користь позивача заборгованість по кредиту у розмірі 2 489 231,50 грн, заборгованість по процентах у сумі 445 999,50 грн;

- відповідача - 1 та відповідача - 3 на користь позивача заборгованість по кредиту у розмірі 2 489 231,50 грн, заборгованість по процентах у сумі 445 999,50 грн;

- відповідача - 1 та відповідача - 4 на користь позивача заборгованість по кредиту у розмірі 2 489 231,50 грн, заборгованість по процентах у сумі 445 999,50 грн.

В іншій частині, а саме у стягненні 539 550,75 грн заборгованості по кредиту та у стягненні 93 551,55 грн заборгованості по процентам, відмовлено.

2.2 Судові рішення мотивовано тим, що відповідач - 1 не заперечує наявності заборгованості по кредиту, але враховуючи здійснену ним часткову оплату тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, позивач безпідставно заявив до стягнення 539 550,75 грн заборгованості по кредиту та 93 551,55 грн заборгованості по процентам, тому вимоги про солідарне стягнення заборгованості по кредиту та процентам підлягають задоволенню частково. При цьому суд зазначив, що позивач безпідставно нарахував відповідачу - 1 відсотки за підвищеною процентною ставкою за період з 01.08.2023 по 15.12.2023 незважаючи на сплату ним частини заборгованості по кредиту достроково у більшому розмірі ніж передбачено графіком.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі позивач просить скасувати вище вказані судові рішення в частині відмови у стягненні 93 551,55 грн заборгованості по процентам та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що судові рішення в оскаржуваній частині прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, та у якій міститься посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4. Мотивувальна частина

4.1 Суди встановили, що правовідносини позивача та відповідача - 1 врегульовані кредитним договором, з урахуванням додаткових угод, на виконання умов якого, в період з 10.07.2020 по 27.02.2024, позивач видав відповідачу - 1 кредит у розмірі 8 517 600, 00 грн, який останнім погашений частково у сумі 6 028 368,50 грн. У зв`язку з чим, у відповідача - 1 утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 2 489 231,50 грн, що не заперечується учасниками справи.

4.2 Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.3 Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.4 Предметом касаційного оскарження є судові рішення в частині незгоди із відмовою у задоволені вимоги про стягнення процентів, що становить 93 551,55 грн.

4.5 Суди встановили, що позивачем на підставі вище вказаного кредитного договору нараховано та заявлено до стягнення заборгованість по процентам у загальній сумі 539 551,05 грн за період з 01.02.2022 по 05.01.2024, розмір якої за висновками судів розрахований не правильно, оскільки: позивач безпідставно збільшив розмір процентної ставки без обґрунтування, які саме вимоги договору не були дотримані позичальником та стали підставою для їх застосування; відповідач - 1 частково погасив заборгованість по процентам в загальній сумі 39 882, 63 грн; позивач не врахував сплату відповідачем - 1 частини заборгованості по кредиту достроково у більшому розмірі ніж передбачено графіком, що виключало правові підстави для нарахування відсотків за підвищеною процентною ставкою.

4.6 Зважаючи на викладене, суди в оскаржуваній позивачем частині, дійшли висновку про те, що за судовим підрахунком сума процентів за користування кредитом за період з 01.02.2022 по 05.01.2024, з урахуванням здійсненої відповідачем - 1 часткової оплати заборгованості по процентам у розмірі 39 882,63 грн, складає 445 999,50 грн (485 882,13 грн - 39 882,63 грн), тому у стягненні 93 551,55 грн заборгованості по процентам (539,551,05 грн сума процентів заявлена до стягнення - 445 999,50 грн судом процентів за підрахунком суду = 93 551,55 грн) слід відмовити, оскільки ця сума заявлена позивачем безпідставно.

4.7 За цих обставин апеляційний суд, погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення процентів у сумі 93 551,55 грн.

4.8 У касаційній скарзі позивач, як підставу для касаційного оскарження зазначає, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведеній постанові Верховного Суду.

4.9 Посилаючись на вказані у касаційній скарзі постанови Верховного Суду, які зазначені вище, позивач цитує їх пункти, наводить міркування Верховного Суду щодо стандартів доказування, зокрема стандарту доказування та вірогідності доказів, обов`язку і тягаря доказування в розрізі змагальності господарського процесу.

4.10 Утім, колегія суддів зазначає, що загальні вказівки про застосування норм процесуального права (принципу змагальності, доказування тощо) є універсальними.

4.11 У наведеній скаржником у касаційній скарзі постанові Верховного Суду, у якій міститься посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, суд касаційної інстанції застосовуючи положення процесуального законодавства щодо стандарту доказування та вірогідності доказів виходив із встановлених судами обставин справи та поданих доказів, на підставі яких Верховний Суд погодився із наявністю правових підстав вважати існування відповідної заборгованості у спірних правовідносинах.

4.12 Натомість у даній справі суди виходили із поданих сторонами та досліджених доказів, на підставі яких дійшли інших висновків та частково задовольнили позов.

4.13 Отже, обставини, які досліджувалися у справі, яка переглядається не є подібними з тими, що встановлені судами у наведених скаржником справах.

4.14 За вказаних обставин безпідставними є посилання на неврахування висновків Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норм права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення для вирішення спору.

4.15 З огляду на зазначене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

4.16 Отже, після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у наведеній постанові Верховного Суду, та на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.17 За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою заявника підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

4.18 У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк ?Укргазбанк? на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 905/946/24, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов