ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/1637/24

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Костянтина ДОВГАНЯ, із секретарем судового засідання Тетяною ДЯЧЕНКО, за участю представників: позивача Віталія Бондарчука (самопредставництво), відповідача Дмитра Гаврилова (адвоката за довіреністю), розглянувши у підготовчому засіданні в м. Черкаси справу за позовом ДЕРЖРИБАГЕНСТВА до Приватного підприємства «Рибак» про стягнення 2205001,00 грн,

УСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 2205001,00 грн заборгованості по сплаті за спеціальне використання водних біоресурсів по договору КР33mid на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 09.03.2023, а також 26460,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державним агентством меліорації та рибного господарства 23.02.2023 було оголошено проведення аукціону з продажу лота «Право використання водних біоресурсів Кременчуцьке водосховище КР33mid», за результатами якого, відповідач визначений переможцем електронного аукціону та 09.03.2023 був укладений Договір на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) за КР33mid.

Пунктом 21 цього Договору була визначена його ціна 2 205 001,00 гривень на рахунок НОМЕР_1 за кодом бюджетної класифікації 13070200.

Позивач вказав, що відповідно до вимог пункту 16 Порядку та підпункту 7 пункту 8 цього Договору, відповідач зобов`язався щоквартально вносити плату за спеціальне використання водних біоресурсів за кодом бюджетної класифікації 13070200 та здійснити справляння не менш як 25 відсотків ціни реалізації лота на рахунок, зазначений організатором в оголошенні та договорі, протягом десяти робочих днів з дня опублікування договору в електронній торговій системі. Справляння решти ціни реалізації лота здійснюється щокварталу до 10 числа першого місяця кварталу, що настає за днем опублікування договору в електронній торговій системі, рівними частинами, але не пізніше 10 жовтня року, на який укладено договір.

Тобто, як зазначив позивач, враховуючи вимоги чинного законодавства та умови Договору відповідач зобов`язаний був сплатити 2 205 001,00 грн. Проте, станом на дату подання позовної заяви у відповідача існує наявна заборгованість по вищевказаному Договору в розмірі 2 205 001,00 грн.

У відповідь на претензію-вимогу позивача відповідач повідомив про відмову здійснити перерахування вказаної суми через неможливість виконання умов цього Договору.

Справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

27.01.2025 відповідач подав відзив на позов, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити повністю з тих підстав, що 21.03.2023 підприємство направило до Держрибагентства засобами електронного зв`язку на електронну адресу та на юридичну адресу через відділення АТ «Укрпошта» заяву про відмову від договору, проте відповідь не отримало.

Відповідач вказав, що 12.05.2023 він повторно направив заяву до позивача щодо розгляду заяви про відмову від договору, а 17.11.2023 направив відповідь на претензію Держрибагентства, що підтверджується скріншотм з електронної пошти.

11.02.2025 позивач подав до суду письмове пояснення по суті спору, в якому заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов посилаючись на те, що відповідач навмисно вводить суд в оману, приховуючи факт отримання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах по Договору КР33mid.

Позивач вважає, що Договір КР33mid набрав чинності з дня отримання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), а саме з 16.03.2023.

Позивач стверджує, що відповідач заявою від 12.05.2023 повідомив Держрибагентство лише про відмову від договору, а не про відмову від права на спеціальне на спеціальне використання водних біоресурсів.

Позивач зазначив, що оскільки договір КР33mid укладено у письмовій формі, то його розірвання повинно вчинятися в письмовій формі, шляхом підписання додаткової угоди про розірвання договору. Тобто, на думку позивача, відповідач своїм законним правом на розірвання договору не скористався, а лише проінформував Держрибагентство про унеможливлення виконання зобов`язання в установлений термін.

Позивач зауважив, що враховуючи недотримання відповідачем вимог законодавства щодо розірвання договору, а також відсутність інформації щодо виконання зобов`язань за відповідним договором, зокрема в частині ним внесення плати, підстави для його розірвання на сьогоднішній день відсутні, і тому, укладений договір КР33mid продовжує дію до моменту повного виконання користувачем власних зобов`язань або його розірвання у встановленому законодавством порядку.

Ухвалою суду від 13.02.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 березня 2025 року.

17.02.2025 позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій виклав п.3 прохальної частини позову в такій редакції: «Стягнути з Приватного підприємства «РИБАК» () на користь Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм () сплату за право спеціального використання водних біоресурсів у сумі 2 205 001, 00 гривень».

В судових засіданнях судом оголошувались перерви: з 25.03.2025 по 10.04.2025 та з 10.04.2025 по 11.04.2025.

Представник позивача в судових засіданнях (25.03.2025 і 10.04.2025) заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судових засіданнях (25.03.2025 і 10.04.2025) просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю вважаючи їх безпідставними.

Суд, дослідивши подані сторонами докази, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення аукціону, враховуючи Типовий договір, 09.03.2023 між позивачем і відповідачем був укладений договір на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) за № КР33mid (далі - Договір).

21.03.2023 відповідач направив до позивача заяву про відмову від договору, на яку позивач не відреагував, і відповіді не надав.

12.05.2023 направив до позивача повторну заяву про відмову від договору та просив повідомити щодо розгляду його заяви.

06.11.2023 позивач надіслав відповідачу претензію-вимогу про сплату в розмірі 2 205 001,00 грн на рахунок позивача.

17.11.2023 відповідач відповів позивачу на претензію-вимогу про неможливість виконати умови договору через його припинення.

За умовами підпункту 3 пункту 14 Договору дія цього Договору припиняється у разі відмови користувача, з яким його було укладено, від права на спеціальне використання водних біоресурсів.

Тобто, 21.03.2023 відповідач в порядку положень п.14 Договору через відсутність коштів на оплату договору та неможливістю його виконати направив до позивача заяву про відмову від Договору на право на спеціальне використання водних біоресурсів за договором КР33mid від 09.03.2023.

Згідно з частинами 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 525, 526 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, за змістом якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

За приписами статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За приписами ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до положень ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Зокрема, одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє

розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Суд, також бере до уваги, що одностороннє розірвання договору може бути наслідком порушення зобов`язань за договором іншою стороною, або якщо таке право на розірвання встановлено договором, незалежно від настання тих чи інших обставин. Тобто, у випадках, коли підстава для односторонньої зміни чи розірвання договору встановлена законом або договором, відповідна сторона договору може скористатися нею самостійно, без звернення до суду.

За умовами п.13 Договір набирає чинності з дня отримання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах.

Видача дозволу було врегульовано (на час виникнення спірних правовідносин) Порядком здійснення спеціального використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 30.10.2013 № 801 (в редакції станом на день спірних правовідносин).

Пунктом 3 цього Порядку було передбачено, що для одержання дозволу суб`єкт господарювання подає заяву про одержання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), а також документ, на підставі якого виникло право на спеціальне використання водних біоресурсів.

Додатком №1 затверджено форму дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів. Так, формою дозволу передбачено «документ», на підставі якого виникло право на спеціальне використання водних біоресурсів, і таким документом є договір на право спеціального використання водних біоресурсів.

Відповідач стверджував, що згідно Договору КР33mid від 09.03.2023 відповідач заяву про отримання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів не подавав та дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів на Кременчуцькому водосховищі не отримував через відмову від спеціального використання водних біоресурсів.

За правилами частини 2 статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Вищевказаним Договором передбачено, що договір набирає чинності з дня отримання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах.

Суд враховує, що згідно пункту 9 Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.20215 № 992 (далі - Порядок 992), Держрибагентство на підставі подання органів рибоохорони має право розірвати договір на право здійснення промислу в односторонньому порядку, про що протягом двох робочих днів повідомляє такому користувачу водних біоресурсів у разі:

- коли користувач водних біоресурсів не розпочав спеціальне використання водних біоресурсів, включених до договору на право здійснення промислу, протягом шести місяців з дня набрання чинності таким договором;

- вчинення користувачем водних біоресурсів протягом строку дії договору на право здійснення промислу систематичних (трьох і більше) грубих порушень законодавства з питань охорони, використання та відтворення водних біоресурсів.

Договір на право здійснення промислу, розірваний з підстави, передбаченої підпунктом 1 цього пункту, повторно виставляється для реалізації на аукціоні.

У разі розірвання договору на право здійснення промислу з підстави, передбаченої підпунктом 2 цього пункту, або припинення його дії перерозподіл видів та/або обсягів водних біоресурсів, суден та знарядь лову, які були включені до такого договору та не використані користувачем водних біоресурсів під час здійснення спеціального використання водних біоресурсів, здійснюється за процедурою, визначеною пунктами 5-8 цього Порядку.

Тобто, Порядком 992 передбачено, що у разі припинення дії договору перерозподіл видів та/або обсягів водних біоресурсів, суден та знарядь лову, які були включені до такого договору та невикористані користувачем водні біоресурси, здійснюється через аукціони, організатором якого є Держрибагентство.

Отже, після отримання заяви користувача Держрибагентство мало здійснити перерозподіл видів та/або обсягів водних біоресурсів, суден та знарядь лову, які були включені до припиненого договору та невикористані користувачем водні біоресурси за процедурою, визначеною пунктами 5-8 цього Порядку, тобто через аукціони.

Доказів того, що Держрибагенство скористалось можливістю знову на аукціоні перерозподілити право на спеціальне використання водних біоресурсів в кількості, визначеній в Договорі з відповідачем, до суду не подано, і матеріалах справи такі відомості відсутні.

Зокрема, доказів виконання відповідачем Договору та вилову будь якої кількості риби, позивачем до суду не подано.

В матеріалах справи міститься заява/повідомлення відповідача від 21.06.2023, адресована Держрибагентству про відмову від права на спеціальне використання водних біоресурсів. Відповідач наголошував на тому, що вказана заява була подана заздалегідь, з метою надання можливості позивачу повторно провести аукціон та продати цю кількість риби іншому користувачу і отримати в бюджет відповідні кошти.

Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зокрема, цивільне та господарське законодавство України зобов`язує сторін правочину (договору) при його вчиненні (укладенні) включити до змісту правочину (договору) передбачені законодавством обов`язкові умови та надає право сторонам правочину (договору) на власний розсуд визначити та погодити будь-які інші умови, в тому числі умови стосовно припинення договірних правовідносин.

Пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або

законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до приписів частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього.

Суд враховує, що згідно статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Ст.252 ЦК України зазначено, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За умовами пункту 13 Договору він набирає чинності з дня отримання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах.

Підпунктом 3 пункту 14 Договору сторони узгодили, що дія цього Договору припиняється у разі відмови користувача, з яким його було укладено, від права на спеціальне використання водних біоресурсів.

21.03.2023 відповідач в порядку положень пункту 14 Договору через відсутність коштів на оплату договору та неможливістю виконати Договір КР33mid від 09.03.2023 направив позивачу заяву про відмову від цього Договору.

Оцінюючи та підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що якщо договором встановлено можливість відмови від договору в односторонньому порядку, то така відмова сторони договору не потребує узгодження, та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

За умовами підпункту 3 пункту 14 Договору дія цього Договору припиняється у разі відмови користувача, з яким його було укладено, від права на спеціальне використання водних біоресурсів. Отже, з моменту повідомлення Держрибагентства про відмову від договору він вважається припиненим.

Відтак, подія, яка передбачала початок дії договору не настала. Отже, Договір КР33mid від 09.03.2023 станом на 24.01.2025 не набрав чинності та не настала подія, згідно якої почав діяти перебіг строку, зазначений в пункті 13 Договору.

Таким чином, враховуючи заявлену відповідачем відмову від Договору, зобов`язання сторін вважаються припиненими з 21.03.2023.

За змістом ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, в силу чого у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 23.04.2025.

СУДДЯ Костянтин ДОВГАНЬ