ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/300/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Звєрєвої С.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Федьков О.О., адвокат, ордер серії ВХ №1091382 від 06.03.2025 (в режимі відеоконференції )

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІЛТЕК ГРУП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр"

про стягнення 556 049, 16 грн

Процесуальні дії по справі.

Господарський суд Житомирської області згідно ухвали суду від 11.03.2025 розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІЛТЕК ГРУП" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр" про стягнення 556 049, 16грн за правилами спрощеного позовного провадження, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначив на 17.04.2025 о 10:00 год.

Суд ухвалою від 12.03.2025 ухвалив провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача адвоката Олексія Федькова.

Суд в судовому засіданні 17.04.2025 ухвалив перейти до стадії ухвалення судового рішення.

Стадію проголошення судового рішення призначено на 14:30 год. 28.04.2025. З врахуванням усного клопотання представника позивача про не участь останнього в цій стадії процесу та відсутність представника відповідача у судовому засіданні 17.04.2025, Судом складено повне рішення суду.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДРІЛТЕК ГРУП" звернулося з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр" про стягнення заборгованості на суму 556 049,16грн, з яких: 450000,00грн - основного боргу; 39121,74грн - інфляційних втрат; 8674,70грн - 3% річних; 58252,72грн - пені (тут і далі за текстом - Позивач, Відповідач, Суд).

В обґрунтування фактичних підстав позову Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем грошового зобов`язання зі сплати коштів за отриманий товар у порядку та строки, погоджені сторонами Договором поставки №02/01 від 02.01.2024 (тут і далі за текстом - Договір поставки №02/01), оскільки отримавши товар за видатковою накладною від 25.06.2024 за №118 на загальну суму 565 200,00грн оплату здійснено на суму 115 200,00грн, залишок складає 450 000, 00 грн.

За порушення строку виконання обов`язку з оплати товару на підставі п.6.2 Договору поставки №02/01 нарахована пеня на суму 58252,72грн, а на підставі ст. 625 ЦК України - інфляційні втрати на суму 39121,74грн та 3% річних на суму 8674,70грн.

У заяві про зміну предмету позову (вх. г/с №01-44/891/25 від 25.03.2025) Позивач підтвердив факт погашення Відповідачем основного боргу в сумі 450000,00грн, підтвердивши це доказами. В частині інших позовних вимог, просить їх задовольнити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву підтверджує погашення основного боргу та заперечує проти задоволення позовних вимог про стягнення 8674,70грн 3% річних, 39121,74грн інфляційних втрат та 58252,72грн пені. Так, Відповідач наголошує, що за умовою п.6.2. Договору поставки №02/01 покупець сплачує продавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а не в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, як зазначено в розрахунку стягуваної суми. Оскільки суму основного боргу погашено, заявлена до стягнення сума пені розрахована не вірно, просить відмовити у стягненні інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Відповідач вважає завищеним розмір витрат на правничу допомогу у сумі 15000,00грн та неспіврозмірним зі складністю справи. Зазначена в акті наданих послуг від 07.03.2025 кількість годин, витрачених адвокатом за надані послуги, об`єктивно не відповідає реальній кількості часу, яка є необхідною для підготовки документу такого обсягу та змісту. Вартість години роботи у розмірі 4000,00грн є необґрунтовано завищеною, не відповідає ринковій вартості послуг щодо надання правової допомоги у подібних спорах. На підставі цих доводів просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 0 грн.

Позивач у відповіді на відзив наголошує, що порушення Відповідачем умов Договору щодо строку оплати товару є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та відсотків річних, а погашення основного боргу після звернення позивача з позовом до суду не звільняє Відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати Позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє Позивача права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Попри те, що ст. 233 ГК України передбачає право суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, Відповідач не обґрунтував, у чому полягає винятковість випадку у цій справі для застосування цієї норми права. Невиконання договірних зобов`язань Відповідачем, в силу положень ст. 218 ГК України, не є винятковим випадком чи форс-мажорними обставинами, які звільняють від відповідальності за договором. Заборгованість існувала з 16.07.2024, тобто період прострочення є досить значним, враховуючи, що строк поставки товару складав 3 календарні дні, а строк оплати 14 банківських днів. Оплата заборгованості була здійснена Відповідачем лише після звернення до суду, розмір пені більш ніж у сім разів менший суми заборгованості. Тому факт несвоєчасного виконання договору в частині оплати є достатньою підставою для застосування штрафних санкцій.

Позивач не погоджується з доводами Відповідача про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Так, на підтвердження надання Позивачу професійної правничої допомоги було подано Договір № 1/29/05 про надання професійної правничої допомоги від 29.05.2023, відповідно до п. 2.4 якого, прийняття кожного доручення оформляється Додатковою угодою до цього Договору. До позовної заяви також було подано Додаткову угоду від 06.03.2025 №2-06/03 до Договору про надання професійно правничої допомоги від 29.05.2023 №1/29/05 (тут і далі за текстом -Угода).

Справу розглянуто за наявними у ній доказами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

1. 02 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДРІЛТЕК ГРУП" (Позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОМЕЛЯНІВСЬКИЙ КАР`ЄР" (Відповідач, покупець), було укладено Договір поставки №02/01, відповідно до якого постачальник зобов`язався постачати та передавати у власність покупця запчастини до дробарок КМД, КСД, а покупець зобов`язався приймати цей товар та оплачувати його ціну на умовах, визначених цим Договором (тут і далі за текстом товар).

У п.1.2. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що постачання товару здійснюється окремими партіями. Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кiлькiсть, ціна Товару що поставляється, визначаються на пiдставi Додатків (Специфікацій) та/або рахунку-фактури постачальника, погодженої (го) покупцем.

У п.2.1. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що поставка товарів здійснюється постачальником протягом строку дії цього Договору відповідно до попереднього Замовлення (Заявки) покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кiлькiсть), а також вказується cпociб, місце i час поставки товару. Замовлення (Заявка) може передаватися покупцем постачальнику шляхом листування, телеграмою, через телефонний або факсимільний зв`язок, по електронній пошті (е-mail) або надаватися через представника постачальника.

Згідно п.2.2. Договору поставки №02/01 сторони домовилися, що замовлення (заявка) покупця на поставку товару є обов`язковим для постачальника. Протягом 1 (одного) робочого дня, після надходження замовлення від покупця, постачальник повинен підтвердити покупцю, будь-яким способом, вказаним у п. 2.1. цього Договору, наявність в нього товару необхідної кількості, асортименту та номенклатури. Після чого, сторонами підписується Специфікація, та/або оформлюється постачальником рахунок-фактура на поставку відповідної партії Товару. Ціна товару в оформленому рахунку-фактурі має бути обов`язково погоджена покупцем.

У п. 2.3. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що строк поставки товару протягом 3-х (трьох) календарних днів з моменту підписання сторонами відповідної Специфікації та/або оформленням постачальником рахунку-фактури.

Сторони у п.2.4. Договору поставки №02/01 погодили, що поставка товару здійснюється на умовах DАР: склад покупця Житомирська область, Коростенський район, с. Горщик, вул. Центральна, 71 згідно Інкотермс 2020, якщо iншi умови поставки не будуть встановленi у Заявках на поставку кожної партiї товару та/або в Додатках (Специфікаціях). За домовленістю Сторін, поставка Товару може здійснюватися транспортом Покупця.

У п.2.6. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що на товар постачальник надає покупцю наступні документи:

- видаткова накладна 2 примірника;

- рахунок;

- на вимогу Покупця - оригінал або завірена копія документу, який підтверджує якiсть товару;

- правила експлуатації товару;

- гарантійний талон;

- товарно-транспортну накладну або подорожній лист.

При постачанні продукції імпортного походження Постачальник зобов`язаний вказати в податковій накладній код товару відповідно до УКТ ЗЕД.

Згідно п. 2.7. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що податкова накладна повинна бути оформлена постачальником у відповідності до вимог i в порядку, передбаченому законодавством України. При цьому, сторони можуть здійснити попереднє узгодження тексту податкової накладної, в терміни, встановленi законодавством України, для реєстрації податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних. У разі постачання товару, яке має ритмічний характер (два та більше разів на місяць) може бути складена зведена податкова накладна.

У п. 2.8. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що датою поставки i датою переходу права власностi є дата зазначена в видатковій накладній.

Сторони у п. 3.4. Договору поставки №02/01 домовилися, що покупець зобов`язаний оглянути Товар на предмет виявлення явних недолiкiв товару i повiдомити постачальника про наявні у нього зауваження під час приймання відповідної пapтiї товару, з подальшим письмовим підтвердженням вказаних зауважень протягом 5 (п`яти) робочих днiв. Постачальник зобов`язаний замінити товар неналежної якостi протягом десяти календарних днiв з моменту отримання відповідного повiдомлення вiд покупця.

У п.3.6. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що у разi порушення умов поставки товару за кількістю, комплектністю та/або якiстю, Покупець має право вимагати, а Постачальник зобов`язаний відкоригувати i направити Покупцю документи, передбачені п.2.6 цього Договору, відповідно до фактичної поставки Товару протягом 5-ти календарних днiв з дати поставки.

Згідно п. 5.1. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що ціна товару визначається за взаємною згодою Сторін на підставі додатку (Специфікації) та/або рахунку-фактури Постачальника, погодженої (го) покупцем.

У п. 5.2. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника протягом 14-ти банківських днiв з дня поставки товару, якщо iнший порядок розрахунків не буде встановлений у відповідному додатку (специфікації) до даного Договору.

Сторони у п. 5.4. Договору поставки №02/01 погодили, що загальна ціна Договору визначається як сума ціни всіх партій товару, поставлених постачальником вiдповiдно до додатків (специфікацій) та/або рахунків-фактури, погоджених сторонами протягом строку дiї даного Договору. Орієнтовно загальна сума Договору складає 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) з урахуванням ПДВ. Загальна сума Договору погоджена Сторонами на дату укладення Договору i може змінюватися шляхом пiдписання додаткових угод до цього Договору.

Відповідальність сторін сторони погодили у розділі 6 Договору поставки №02/01, відповідно до п. 6.2. якого сторони погодили, що у разі несвоєчасного внесення покупцем належної плати, окрім передоплати, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Сторони у п. 6.3. Договору поставки №02/01 домовились, що за порушення строкiв поставки Постачальник сплачує Покупцю неустойку в розмірі облікової ставки НБУ вiд вартості непоставленого Товару за кожен день прострочення.

У п. 7.1. Договору поставки №02/01 сторони погодили, що усі суперечки за даним Договором вирішуються шляхом переговорiв між Сторонами. У разі неможливості вирішення суперечок i розбіжностей за цим Договором шляхом переговорiв, вони підлягають розгляду судом у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Строк дії Договору поставки №02/01, згідно п. 10.1. якого, з моменту підписання його сторонами i скріплення печатками та діє до 02 січня 2025 року.

2. Факт виконання Позивачем зобов`язання з поставки товару підтверджується: рахунком на оплату №129 від 19 червня 2024 на суму 565200,00грн, видатковою накладною №118 від 25 червня 2024 на суму 565200,00грн та товарно-транспортною накладною №25/6/2 від 25 червня 2024 року (а.с. 28-29).

3. Відповідач зобов`язання зі сплати коштів за отриманий товар виконав частково на загальну суму 115 200,00грн, згідно меморіальних ордерів: - №322 від 11.02.2025 на суму 10 000,00грн; - №57 від 14.01.2025 на суму 60000,00грн; - №1857 від 01.10.2024 на суму 10 000,00грн; - №1183 від 30.07.2024 на суму 10 000,00грн; - №982 від 09.07.2024 на суму 25 200,00грн (а.с.33-35).

4. Позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення з Відповідача заборгованості за поставлений товар на суму 450000,00 грн.

Додатково просить стягнути з Відповідача 39121,74грн інфляційних втрат, 8674,70грн 3% річних та 58252,72грн пені.

5. В ході судового розгляду справи Відповідач погасив основний борг в сумі 450000,00грн, про що свідчать копії меморіальних ордерів №535 від 11.03.2025 на суму 260 100, 00грн та №564 від 13.03.2025 на суму 189900,00грн (а. с. 56-57).

6. Позивач у заяві про зміну предмету позову просить задовольнити похідні позовні вимоги у заявленому розмірі.

7. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог про стягнення 8674,70грн 3% річних, 39121,74грн інфляційних втрат та 58252,72грн пені. Насамперед Відповідач наголошує, що за умовою п.6.2. Договору поставки №02/01 покупець сплачує продавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а не в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, як зазначено в розрахунку стягуваної суми. Оскільки суму основного боргу погашено, заявлена до стягнення сума пені розрахована не вірно, просить відмовити у стягненні інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

1. Щодо розгляду позовної вимоги про стягнення основного боргу.

Укладений між сторонами Договір поставки №02/01 за своєю правовою природою є договором поставки, що регулюється параграфом 3 підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України, а саме ст. 712 цього Кодексу та загальними положеннями про купівлю-продаж ( ст.ст. 655, 692 та 693 ЦК України).

Позивач зобов`язання з поставки товару виконав належним чином, про що свідчить видаткова накладна №118 від 25.06.2024 на суму 565 200, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовою п.5.2. Договору поставки №02/01 сторони погодили відстрочення оплати товару на строк 14-ти банківських днів з дня поставки товару, якщо інший порядок розрахунків не буде встановлений у відповідному додатку (специфікації) до даного Договору. Інший порядок розрахунків сторони не погодили.

Відповідач частково виконав зобов`язання з оплати товар на суму 115200,00грн, залишок боргу склав 450 000, 00 грн.

В свою чергу, договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 629 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Учасник господарських відносин, що порушив майнові права іншого суб`єкта, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи пред`явлення ним претензії чи звернення до суду (ст. 222 ГК України).

Відповідач в ході судового розгляду погасив основний борг в сумі 450000,00грн в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (див. постанову ВПВС від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи (див., зокрема постанову ВПВС від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, постанову Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати КГС від 30.08.2024 у справі №916/3006/23).

Предмет спору - основний борг в сумі 450000,00грн існував станом на дату звернення Позивача з цим позовом до Суду, та припинив існувати після відкриття провадження у справі, про що свідчать копії меморіальних ордерів №535 від 11.03.2025 на суму 260100,00грн та №564 від 13.03.2025 на суму 189900,00 грн.

Суд ухвалює закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу 450000,00грн у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

2. Щодо позовної вимоги про стягнення пені на суму 58252,72грн за період з 16.07.2024 до 12.01.2025.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Розмір пені, що стягується в судовому порядку, обмежений ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У п.6.2. Договору поставки №02/01 сторони погодили менший розмір пені за кожен день прострочення від суми прострочення платежу, а саме у розмірі облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, обґрунтованим для нарахування пені є показник облікової ставки НБУ, а період нарахування за вимогою ч. 6 ст. 232 ГК України.

Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи тлумачення ст. 549 ЦК України та ст.231 ГК України виснувала, що незалежно від того, які правовідносини урегульовано конкретними нормами права, наразі в законодавстві сформований єдиний підхід до застосування пені як виду неустойки (штрафної санкції), конститутивною ознакою якої є її нарахування за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Поденне нарахування пені є ознакою, яка вирізняє її серед інших видів неустойки (штрафних санкцій) та визначає механізм обчислення (визначення розміру) пені. Тобто вжитий законодавцем у цьому випадку займенник "кожний (кожен)" пояснює формулу обчислення пені, за якою загальна сума пені визначається шляхом множення ставки пені на кількість днів прострочення (постанова від 16.10.2024 у справі №911/952/22).

Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 наведено висновок, за змістом якого, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, у тому числі зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Таким чином, обґрунтованим для нарахування пені є показник облікової ставки НБУ, а період нарахування за вимогою ч. 6 ст. 232 ГК України.

Встановивши факт необґрунтованого розрахунку пені, Суд здійснив власний розрахунок стягуваної суми пені за умовою п. 6.2. Договору поставки №02/01 за формулою: пеня =Сх1УСДхД:100, де С- сума заборгованості за період, 1 УСД - одна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д- кількість днів прострочення, а також періодом нарахування пені за правилом ч. 6 ст. 232 ГК України.

Оскільки поставка товару відбулася 25.06.2024, з урахуванням п. 5.2. Договору поставки №02/01, 14 банківський день з дня поставки товару припадав на 15.07.2024, першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання є 16.07.2024, тому останній день нарахування пені - 16.01.2025.

Станом на 16.07.2024 основний борг складав 540 000, 00грн (565 200, 00грн - 25 200, 00 грн).

1) період прострочення: з 16.07.2024 до 29.07.2024, сума боргу 540 000, 00грн, кількість днів прострочення 14 днів, розмір облікової ставки НБУ 13,00, пеня: 2 685, 24 грн.

540 000,00грн х (1х13,00:366)х14:100 = 2 685, 24 грн.

2) період прострочення: з 30.07.2024 до 30.09.2024, сума боргу 530 000, 00грн, кількість днів прострочення 63 дні, розмір облікової ставки НБУ 13,00, пеня: 11 859, 84 грн.

530 000,00грн х (1х13,00:366)х63:100= 11 859,84 грн.

3) період прострочення: з 01.10.2024 до 13.01.2025, сума боргу 520 000,00грн, кількість днів прострочення 105 днів, розмір облікової ставки НБУ 13,00 в період до 12.12.2024, 13,50 в період з 13.12.2024, пеня: 19 627, 59 грн.

520000,00грнх(1х13,00:366)х73:100=13483,06грн;520000,00грн х(1х13,50:366)х19:100=3 644, 26грн; 520000,00грн х(1х13,50:365)х13:100=2 500, 27 грн.

4) період прострочення: з 14.01.2025 до 16.01.2025, сума боргу 460 000,00грн, кількість днів прострочення 3 дні, розмір облікової ставки НБУ 13,50 пеня: 510, 41 грн.

460 000, 00грн х(1х13,50:365)х3:100=510,41 грн.

Обґрунтованою до стягнення є пеня в сумі 34683,08грн. У стягненні 23569,64грн пені суд відмовляє.

3. Щодо позовних вимог про стягнення 8674,70грн 3% річних та 39121,74грн інфляційних втрат.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Визначені ч.2 ст.625 ЦК право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг) (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 20 лютого 2023 року у cправі № 910/15411/21).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВП ВС від 08.11.2019 №127/15672/16-ц).

Позивач здійснив розрахунок 3% на суму 8674,70грн. Суд здійснив власний розрахунок за формулою: сума санкції = Сх3хД:365 (366):100, де С- сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, 365 (366) - кількість днів у році, зокрема:

1) період прострочення: з 16.07.2024 до 29.07.2024, сума боргу 540 000,00грн, кількість днів прострочення 14 днів, 3% річних складає 619, 67грн;

2) період прострочення: з 30.07.2024 до 30.09.2024, сума боргу 530 000,00грн, кількість днів прострочення 63 дні, 3% річних складає 2 736, 89грн;

3) період прострочення: з 01.10.2024 до 13.01.2025, сума боргу 520 000,00грн, кількість днів прострочення 105 днів, 3% річних складає 4 476, 93грн;

4) період прострочення: з 14.01.2025 до 10.02.2025, сума боргу 460 000,00грн, кількість днів прострочення 28 днів, 3% річних складає 1 058, 63грн;

5) період прострочення: з 11.02.2025 до 07.03.2025, сума боргу 450 000,00грн, кількість днів прострочення 25 днів, 3% річних складає 924, 66 грн.

За розрахунками Суду обґрунтованими є 3% в сумі 9816,78грн. Суд стягує 3% річних у заявленому Позивачем розмірі - 8674,70грн.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 викладено правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078).

Позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат на суму 39121,74грн. Суд здійснив власний розрахунок стягуваної суми.

1) за період з 16.07.2024 до 29.07.2024, борг 540000,00грн, індекс інфляції не застосовується;

2) за період з 30.07.2024 до 30.09.2024, борг 530 000, 00грн, інфляція за період серпня 2024 - 100, 60; вересня 2024 - 101, 50:

- (100,60:10)х(101,50:100)=1,02109000;

-530 000, 00грн х 1,0 000, 00грн = 11 177, 70 грн.

3) за період з 01.10.2024 до 13.01.2025, борг 520 000, 00грн, інфляція за період жовтня 2024 - 101, 80; листопада 2024 - 101, 90; грудня 2024 - 101,40:

- (101,80:100)х(101,90:100)х(101,40:100)= 1,05186479;

- 520 000, 00 х 1,0 000, 00грн = 26 969,69 грн.

4) з 14.01.2025 до 10.02.2025, борг 460 000,00грн, індекс інфляції за період січня 2025 - 101,20:

- (101,20:100)=1,01200000;

- 460 000, 00грн х 1,0 000,00грн =5 520, 00 грн.

Обґрунтованими є інфляційні втрати в сумі 43667,39грн. Суд стягує інфляційні втрати в заявленому Позивачем розмірі - 39121,74грн.

Доводи Відповідача в частині відмови Позивачу у стягненні інфляційних втрат, 3% річних та пені не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та 233 ГК України застосовуються лише щодо можливості зменшення розміру пені, а не щодо відмови у її стягненні.

Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Це право суду є проявом принципу пропорційності у цивільному праві ( п. 138 постанови ВПВС від 16.10.2024 у справі № 911/952/22).

При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (п. 142 постанови ВПВС від 16.10.2024 у справі № 911/952/22).

Велика Палата Верховного Суду також розтлумачила, що категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (п. 146 постанови ВПВС від 16.10.2024 у справі №911/952/22).

Відповідач погасив основний борг в сумі 450000,00грн виключно після звернення позивача з цим позовом до Суду. в ході судового розгляду спору. Підстави для зменшення пені в обґрунтованому розмірі відсутні. Заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних не підлягають зменшенню за правилами наведених норм права, тим більше відмові у їх задоволенні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач довів обґрунтованість позовних вимог в частині, визнаній судом та не спростованій Відповідачем.

Щодо розподілу судових витрат

1.Згідно із статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

1. Щодо судового збору.

Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

1.1. При зверненні з позовною заявою до суду Позивач сплатив судовий збір в розмірі 6 672, 60 грн з урахуванням понижуючого коефіцієнту із заявленої до стягнення суми 556 049, 16 грн (556 049, 16 грн х1,5:100=8340,74 грн х0,8 = 6 672, 58 грн), про що свідчить платіжна інструкція кредитового переказу коштів за №5179 від 07.03.2025 (а.с. 5).

Суд закрив провадження у справі в частині стягнення основного боргу на суму 450 000, 00грн, тому підлягає поверненню Позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5 400, 00 грн (450 000, 00 грн х 1,5:100х0,8=5 400, 00 грн).

Позивач у заяві про зміну предмету позову заявив клопотання повернути йому з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3644,60грн, тому Суд задовольняє зазначене клопотання.

Суд зазначає, що іншу частину судового збору на суму 1 755, 40 грн Позивач вправі повернути з Державного бюджету України, подавши відповідну заяву.

1.2. На підставі ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

1.3. Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно частинами 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Право Позивача, у разі задоволення позову, заявити вимоги про компенсацію Відповідачем понесених ним судових витрат, закріплено у частині 4 статті 129 ГПК України.

При цьому, Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За імперативною нормою ч. 1 ст. 124 ГПК України, позивач зобов`язаний разом з першою заявою по суті спору, а такою є позовна заява, подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач у позовній заяві заявив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000, 00 грн. До матеріалів позовної заяви додано Договір №1/29/05 про надання правничої допомоги від 29.05.2023, Додаткову угоду №2-06/03 до Договору №1/29/05 про надання професійної правничої допомоги від 06.03.2025, Акт приймання наданих послуг №1 від 07.03.2025.

Правові наслідки недотримання цієї норми визначені у ч.2 ст. 124 Кодексу: у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанова ВПВС від 12.11.19р. у справі №904/4494/18).

Витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами за результатами розгляду справи (абз. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (надалі - Закон №5076-VI).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво інтересів Позивача в суді здійснював адвокат Федьков Олексій Олександрович на підставі ордеру серії ВХ №1091382 від 06.03.2025 (а.с. 10).

Судом встановлено, що 29.05.2023 між адвокатом Федьковим Олексієм Олександровичем (як адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрілтек Груп" (як клієнт) був укладений Договір №1/29/05 про надання правничої допомоги (тут і далі за текстом - Договору №1/29/05), відповідно до якої клієнт доручив, а адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу (юридичні послуги), які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язався прийняти її та оплатити адвокату зазначені послуги.

За умовами п. п. 1.2. Договору №1/29/05 сторони погодили, що адвокат протягом строку дії Договору надає клієнту наступні види професійної правничої допомоги:

1.2.1. надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта;

1.2.2. складання заяв, клопотань, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

1.2.3. захист прав, свобод і законних інтересів клієнта у кримінальному провадженні, а також під час розгляду справ про адміністративні правопорушення;

1.2.4. надання правничої допомоги клієнту у якості свідка у кримінальному провадженні;

1.2.5. представництво інтересів клієнта у якості потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

1.2.6. представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства;

1.2.7. представництво інтересів клієнта в державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами.

У п. 2.4. Договору №1/29/05 сторони домовилися про те, що прийняття кожного доручення оформлюється Додатковою угодою до цього договору, яка є окремим договірним зобов`язанням і в якій зазначаються вид правничої допомоги, орієнтовні строки надання, розмір гонорару (винагороди) та фактичних витрат, а також порядок їх сплати тощо.

Згідно п. 10.2. Договору №1/29/05 сторони погодили, що остаточний розмір гонорару (винагороди) за надання професійної правничої допомоги та/або порядок його сплати визначається сторонам шляхом підписання Акту (а.с. 22-25).

06.03.2025 між сторонами укладено Додаткову угоду №2-06/03 до Договору №1/29/05 про надання професійної правничої допомоги (тут і далі за текстом - Додаткова угода від 06.03.2025), відповідно до якої сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокат зобов`язався надати професійну правничу допомогу у рамках господарського судочинства за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр" () про стягнення основної заборгованості у розмірі 450000,00грн з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та пені.

У п. 2 Додаткової угоди від 06.03.2025 сторони погодили, що для виконання доручення клієнта адвокатом надаються наступні види правничої допомоги: 2.1. аналіз фактичних обставин справи, формування доказів; 2.2. написання, складання, оформлення позовної заяви; 2.3. написання, складання, оформлення процесуальних документів; 2.4. представництво інтересів клієнта під час здійснення господарського судочинства клієнта в суді першої інстанції; 2.5. вчинення всіх інших дій, які на думку адвоката є доцільними при розгляді вказаної справи для досягнення результату.

Згідно п. 3 Додаткової угоди від 06.03.2025 сторони погодили, що вартість правової допомоги, яка сплачується клієнтом адвокату, за даною Додатковою угодою визначається на підставі кількості часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги виходячи із розміру погодинної тарифної ставки адвоката, що складає 4000, 00 грн.

Сторони дійшли згоди, що вартість адвокатських послуг, які пов`язані з участю адвоката в судовому засіданні, незалежно від часу його участі, становлять у фіксованому розмірі, а саме 4000 (чотири тисячі) гривень (п. 3.1. Додаткової угоди від 06.03.2025) (а.с. 15).

07.03.2025 між адвокатом та Позивачем було складено Акт приймання наданих послуг №1, відповідно до якого в період з 06.03.2025 до 07.03.2025 надані наступні послуги, а саме:

- аналіз фактичних обставин справи, формування доказів; написання, складання, оформлення позовної заяви клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр" () про стягнення основної заборгованості у розмірі 450000,00грн за Договором поставки від 02.01.2024 №02/01 з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (3год 45 хв) (а.с. 13).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови ВПВС від 19.02.20р. у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови ВПВС від 07.07.21 у справі №910/12876/19; п. 127 постанови ВПВС від 16.11.22р. у справі №922/1964/21).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Судом встановлено, що сторони погодили розмір гонорару саме у погодинній формі.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови ВПВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить Суд зменшити витрати Позивача на професійну правничу допомогу до 0 грн.

В обґрунтування заявленого клопотання Відповідач доводить, що витрачений адвокатом час є завищеним та неспівмірним зі складністю справи; загальний зміст позову викладений всього на 7 аркушах; до позовної заяви додано незначний перелік документів; до першого засідання Відповідач добровільно погасив основний борг за договором; в Акті приймання наданих послуг від 07.03.2025 завищено витрачену кількість годин адвокатом за надані послуги, оскільки така не відповідає реальній кількості часу, яка є необхідною для підготовки документу такого обсягу та змісту; вартість години роботи адвоката у розмірі 4000,00грн є необґрунтовано завищеною, не відповідає складності справи, а також ринковій вартості послуг щодо надання правової допомоги у подібних спорах.

Суд у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує такі правові висновки:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови ВПВС від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВПВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, додаткова постанова ВПВС від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15);

Позивач та адвокат погодили розмір погодинної ставки адвоката - 4 000,00грн ( Додаткова угода від 06.03.2025). В Акті наданих послуг від 07.03.2025 сторони погодили, що адвокатом для надання послуг витрачено 3 год. 45 хв., загальна сума складає 15000,00грн .

06.03.2025 адвокат згенерував ордер серії ВХ №1091382 на підставі укладеного з Позивачем Договору №1/29/05 для представництва інтересів Позивача.

Позовну заяву складено, підписано та подано через підсистему "Електронний суд" безпосередньо адвокатом Олексієм Федьковим. Позовна заява містить додатки в кількості 19 найменувань, доданих до матеріалів позовної заяви, що підтверджує факт надання послуги в Акті приймання наданих послуг №1 від 07.03.2025. Адвокат також надав послугу з представництва інтересів Позивача у судовому засіданні в суді першої інстанції 17.04.2025.

Встановивши дійсність надання послуг на правничу допомогу Позивачу з урахуванням обставин цієї справи, керуючись критеріями, як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, Суд ухвалює покласти на Відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 14 364,18грн (450 000,00грн + 82 479, 52грн) х 15 000, 00грн : 556049,16 грн).

Підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 0грн відсутні.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу на суму 450 000, 00 грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр" (вул. Центральна, 71, с. Горщик, Коростенського району, Житомирської області, 11560, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрілтек Груп" (вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус В, офіс 707, м. Київ, 01042, ): 34 683,08грн пені; 8 674,70грн 3% річних; 39 121,74грн інфляційних втрат; 5 189, 58грн судового збору; 14 364,18грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

4. У стягненні 23569,64грн пені відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Дрілтек Груп" (вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус В, офіс 707, м. Київ, 01042, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3644,60грн ухвалою суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.04.25

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2-3 сторонвам (через Ел.суд).