ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2025 р. Cправа № 902/90/21(902/245/25)

Господарський суд Вінницької області у складі : головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Полотнянко Б.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі

за позовом: Головного управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський р-н, Вінницька обл., 23126; )

про стягнення 764 532,53 грн податкового боргу

в межах справи № 902/90/21

за заявою: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" ()

про банкрутство

за участю :

від ГУ ДПС у Вінницькій області : Манченко В.В., за довіреністю

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/90/21 за заявою ОСОБА_1 до ТОВ "Конкорд" про банкрутство.

Ухвалою суду від 03.03.2021 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Конкорд"; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна ТОВ "Конкорд" арбітражного керуючого Комлика І.С..

В подальшому, ухвалою суду від 04.12.2023 року, зокрема, відсторонено арбітражного керуючого Комлика І.С. від виконання повноважень розпорядника майна ТОВ "Конкорд" у справі № 902/90/21. Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Багінського А.О..

Разом з тим, постановою суду від 10.03.2025 року, зокрема, визнано боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд" у справі № 902/90/21 банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" () у справі №902/90/21 арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича. Призначено справу № 902/90/21 до розгляду в судовому засіданні на 04.06.2025 року.

06.03.2025 року до суду від Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшла позовна заява б/н від 03.03.2025 року (вх. № 263/25) до ТОВ "Конкорд" про стягнення 764 532,53 грн податкового боргу.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/90/21(902/245/25)) від 06.03.2025 року, вказаний позов передано на розгляд судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі №902/90/21(902/245/25) за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ТОВ "Конкорд" про стягнення 764 532,53 грн податкового боргу, в межах справи № 902/90/21 про банкрутство ТОВ "Конкорд". Ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 22.04.2025 року о 14:30 год..

15.04.2025 року до суду від арбітражного керуючого Багінського А.О. через систему "Електронний суд" надійшла заява б/н від 15.04.2025 року, до якої, зокрема, долучено відзив № 01-20/902/90/21/3479 від 15.04.2025 року на позов у справі №902/90/21(902/245/25).

На визначену дату - 22.04.2025 року в судове засідання з`явився представник Позивача.

Водночас, в судовому засіданні представник Позивача вказав про можливість розгляду цієї справи.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За змістом ч. 4 ст. 252 ГПК України, перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. №475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Слід зазначити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Враховуючи викладене та положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а також беручи до уваги те, що відповідна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та Відповідачем надано суду відзив на позов, суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за відсутності представника Відповідача та за наявними матеріалами справи.

В ході розгляду справи, представник Позивача надав усні пояснення щодо підстав позову та просив суд задоволити даний позов.

Суд, заслухавши представника Позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, встановив наступне.

За змістом позову, позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ "Конкорд" (далі - Відповідач) являється платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями).

Як юридична особа Відповідач зареєстровано з 07.05.2000 року.

Згідно з картки особового рахунку платника податків за Відповідачем рахується податкова заборгованість, яка складається з наступних платежів :

- податок на доходи фізичних осіб 703 931,98 грн, з яких: 470 063,41 грн - основний платіж, 140 285,06 грн - штрафна санкція, 93 583,51 грн - пеня;

- адміністративні штрафи та інші санкції 3 060,00 грн, з яких : 3 060,00 грн - штрафна санкція;

- військовий збір 57 540,55 грн, з яких: 35 667,81 грн - основний платіж, 11 193,52 грн - штрафна санкція, 10 679,22 грн - пеня.

Таким чином, за Відповідачем рахується заборгованість, яка підлягає стягненню за даним позовом в загальній сумі 764 532,53 грн, та складається із основного платежу -505731,22 грн, штрафної санкції - 154 538,58 грн, пені - 104 262,73 грн.

Зазначена заборгованість утворилася в результаті самостійно задекларованих сум грошового зобов`язання та підтверджується карткою особового рахунку, податковими повідомленнями-рішеннями № від 31.01.2024 року, № від 31.01.2024 року, № від 19.10.2023 року, № від 31.01.2024 року, № від 31.01.2024 року, № від 31.01.2024 року.

Водночас, вказані вище податкові повідомлення-рішення, направлялись Відповідачу за податковою адресою : вул. Заводська буд. 1, с. Северинівка, Жмеринський р-н, Вінницька обл..

При цьому, відповідні повідомлення не оскаржувалося у адміністративному чи судовому порядку, а тому на переконання Позивача, грошові зобов`язання, які ними визначено набули, статусу узгоджених.

Також, на виконання норм ПК України, ГУ ДПС у Вінницькій області була направлена Відповідачу податкова вимога № 0-0232 від 26.03.2024 року.

На підставі викладеного, Позивач посилаючись на викладені у позові норми законодавства просить суд ухвалити рішення яким стягнути з рахунків/електронних гаманців у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, що обслуговують ТОВ () податковий борг в сумі 764 532,53 грн.

Згідно відзиву арбітражного керуючого Багінського А.О. № 01-20/902/90/21/3479 від 15.04.2025 року на позов у справі № 902/90/21(902/245/25), податковий борг, зазначений у позовній заяві, стосується діяльності ТОВ "Конкорд" до відкриття провадження у справі про банкрутство (03.03.2021), що класифікує ці вимоги як конкурсні.

Для ПДФО та військового збору, які утримуються податковим агентом (роботодавцем, яким є ТОВ "Конкорд"), таким моментом є нарахування/виплата доходу на користь фізичної особи (працівника). Обов`язок сплатити утриманий податок до бюджету виникає одночасно з виплатою доходу або у найближчі дні після неї (ст. 168.1 ПКУ).

Отже, якщо ТОВ "Конкорд" виплачувало заробітну плату (або інші оподатковувані доходи) своїм працівникам у 2019 році (як це деталізовано в Акті перевірки та розрахунках до ППР), то саме у 2019 році виник обов`язок сплатити відповідні суми ПДФО та військового збору. Невиконання цього обов`язку у встановлені строки призвело до виникнення заборгованості (основного платежу) до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (03.03.2021).

Також, штрафні санкції за несплату/несвоєчасну сплату податків (ст. 125-1 ПКУ, раніше ст. 127 ПКУ) та пеня (ст. 129 ПКУ) є заходами відповідальності за порушення податкового законодавства, яке вже відбулося.

Підставою для їх нарахування є факт несплати основного податкового зобов`язання у встановлений строк. Оскільки, основне зобов`язання з ПДФО та військового збору виникло і не було виконане до 03.03.2021, то і правові підстави для застосування санкцій та нарахування пені виникли також до цієї дати.

Те, що формальне нарахування штрафів та пені відбулося пізніше (у 2024 році згідно з датами ППР), на переконання арбітражного керуючого не змінює періоду, до якого відноситься первинне порушення та, відповідно, не перетворює ці санкції на поточні вимоги. Це є реалізацією відповідальності за порушення, вчинені до відкриття справи про банкрутство.

Крім цього, Акт перевірки, який став підставою для цих штрафів, охоплював періоди діяльності підприємства з 2017 року. Отже, документи, ненадання яких (або неналежне зберігання) ставиться у провину, стосуються діяльності ТОВ "Конкорд" саме до відкриття справи про банкрутство.

Відповідальність за ст. 121.1 ПКУ настає за невиконання обов`язків, передбачених ст.44 ПКУ (ведення обліку, зберігання документів), які підприємство мало виконувати протягом своєї діяльності, в тому числі до банкрутного періоду. Тому штраф, хоч і виявлений/нарахований пізніше, пов`язаний з невиконанням обов`язків, що стосувалися діяльності до 03.03.2021 року.

Разом з цим, аналіз законодавства та фактичних обставин, викладених в Акті перевірки та позовній заяві, свідчить про те, що зобов`язання зі сплати ПДФО, військового збору, а також підстави для нарахування відповідних штрафних санкцій, пені та адміністративних штрафів за ст. 121.1 ПКУ виникли до 03.03.2021 року - дати відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Конкорд". Відповідно, ці вимоги є конкурсними, а відтак не підлягають до стягнення поза межами процедури банкрутства.

Водночас, у відзиві арбітражний керуючий вказує на те, що під час прийняття Господарським судом рішення щодо податкового боргу, суд зобов`язаний врахувати прийняте ж ним рішення у справі № 902/90/21 від 03.03.2021 року, яким введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та роз`яснити позивачу порядок виконання судового рішення із врахуванням існування у кредитора обов`язку, передбаченого ст. 45 КУзПБ подати заяву із його грошовими вимогами до боржника в межах справи про банкрутство.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.01.2024 у справі № 903/51/20 зазначив, що для цілей розгляду грошових вимог податкового органу до боржника у справі про банкрутство та кваліфікації їх як конкурсних чи поточних, моментом виникнення грошових вимог податкового органу в розумінні КУзПБ слід вважати перший день несплати боржником податку, що настає за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації за відповідним податком.

Суд зважає на те, що згідно долученої до позову довідки про суму заборгованості ТОВ "Конкорд" станом на 03.03.2025 року, податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 703 931,98 грн виник 09.03.2024 року; штрафна санкція в сумі 3 060,00 грн виникла 04.12.2023 року; борг по військовому збору в сумі 57 540,55 грн виник 09.03.2024 року.

Разом з цим, як вказано вище, ухвалою суду від 03.03.2021 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Конкорд"; введено процедуру розпорядження майном боржника.

Отже, заявлений Позивачем до стягнення з Відповідача податковий борг виник після відкриття провадження у справі про банкрутство останнього.

Згідно ст. 1 КУзПБ, поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 КУзПБ, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Оскільки, Позивачем пред`явлені позовні вимоги до Відповідача до визнання останнього банкрутом (постанова суду від 10.03.2025 року у справі № 902/90/21), які по суті є поточними вимогами, суд дійшов висновку про правомірність подання Головним управлінням ДПС у Вінницькій області зазначеної вище позовної заяви.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно карток особового рахунку платника податків - ТОВ "Конкорд" () та детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги від 26.03.2024 року № 0-0232 за Відповідачем - ТОВ "Конкорд" рахується податкова заборгованість, а саме :

- податок на доходи фізичних осіб в сумі 703 931,98 грн (донараховано пені за актом перевірки з ПДФО/військового збору (акт поточного року), Податкове повідомлення-рішення (форма Д) № від 31.01.2024 по Акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №422/02-32-07-11/30870553 від 10.01.2024), з яких: 470 063,41 грн - основний платіж, 140285,06 грн - штрафна санкція, 93 583,51 грн - пеня;

- 3 060,00 грн - штрафна санкція (донарах. штрафні санкції за актом перевірки(поточний рік), Податкове повідомлення-рішення (форма ПС) № від 19.10.2023, Податкове повідомлення-рішення (форма ПС) № від 31.01.2024);

- військовий збір в сумі 57 540,55 грн (донараховано пені за актом перевірки з ПДФО/військового збору (акт поточного року), Податкове повідомлення-рішення (форма Д) № від 31.01.2024 по Акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства № 422/02-32-07-11/30870553 від 10.01.2024), з яких: 35 667,81 грн - основний платіж, 11 193,52 грн - штрафна санкція, 10679,22 грн - пеня.

Крім цього, в матеріалах справи наявні копії податкової вимоги від 26.03.2024 року №0-0232 та податкових повідомлень-рішень, а саме : № від 31.01.2024 року, № від 31.01.2024 року, № від 19.10.2023 року, № від 31.01.2024 року, № від 31.01.2024 року, № від 31.01.2024 року, які зазначені у описаних вище картках особового рахунку платника податків - ТОВ "Конкорд".

Також, Позивачем в підтвердження направлення зазначених вище податкових повідомлень-рішень на адресу Відповідача, долучено до позову копії повідомлень про вручення поштового відправлення.

Отже, заявлені Позивачем позовні вимоги до Відповідача щодо стягнення з останнього податкового боргу в загальній сумі 764 532,53 грн (703 931,98 грн + 3 060,00 грн + 57 540,55 грн), підтверджуються наявними у справі доказами.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів щодо оскарження Відповідачем в судовому порядку вказаних податкових повідомлень-рішень та спростування згаданого вище податкового боргу.

За змістом п. 1.1. ст. 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п. 6.1 ст. 6 ПК України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 14.1.39., 14.1.156., 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 31.1. ст. 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно 42.1. ст. 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Відповідно до пп. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами п. 56.18 ст. 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до п. 57.3. ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За змістом п. 102.1. ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

Згідно пп. 129.1.1., п. 129.1 ст. 129 ПК України, нарахування пені розпочинається: при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Відповідно до пп. е) п. 176.1. ст. 176 ПК України, платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, який має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.

Відповідно до пунктів 95.1., 95.2., 95.3 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19 вказала, що аналіз приписів податкового законодавства, в тому числі положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 та інших положень ПК України, дає змогу дійти висновку про те, що грошове зобов`язання платника податків для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються. Однак неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або може не враховуватися при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог відповідно до приписів законодавства про банкрутство.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.08.2024 року року у справі № 908/1273/21, у статті 102 ПК України визначений граничний строк давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, нарахованого платнику податків за результатами податкової перевірки, який становить 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, який є універсальним. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу (аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справі № К/9901/9917 (807/2097/16), від 04.09.2018 у справі №813/4430/16, від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18, від 31.10.2019 у справі №925/1242/15, від 05.12.2019 у справі № 910/1678/19, від 16.08.2023 у справі № 922/5238/21).

Як вказано вище, згідно наявної у справі довідки про суму заборгованості ТОВ "Конкорд" станом на 03.03.2025 року, карток особового рахунку платника податків - ТОВ "Конкорд" та детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги від 26.03.2024 року № 0-0232, податковий борг Відповідача становить в загальній сумі 764 532,53 грн.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду цієї справи, доказів щодо погашення Відповідачем податкового боргу в сумі 764 532,53 грн не надано.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на користь держави податкового боргу в сумі 764 532,53 грн в повному обсязі, з мотивів наведених вище.

Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно матеріалів справи, Позивачем не сплачувався судовий збір за подання 06.03.2025 року до суду вказаної вище позовної заяви.

Так, згідно п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у такому розмірі : 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривень.

З огляду на вказане, сума судового збору, яка б підлягала сплаті за подання згаданого вище позову становить 11 467,99 грн (764 532,53 грн * 1,5 %).

Отже, беручи до уваги те, що судом повністю задоволено позов у цій справі та зважаючи на викладені норми законодавства, судовий збір в сумі 11 467,99 грн підлягає стягненню з Відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Задоволити позов Головного управління ДПС у Вінницькій області до ТОВ "Конкорд" про стягнення 764 532,53 грн податкового боргу у справі №902/90/21(902/245/25), в межах справи № 902/90/21 про банкрутство ТОВ "Конкорд", повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський р-н, Вінницька обл., 23126; ) на користь держави податковий борг в сумі 764 532,53 грн з рахунків/електронних гаманців у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, що обслуговують ТОВ "Конкорд" ().

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський р-н, Вінницька обл., 23126; ) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів : ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ); Банк отримувача : Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001; Код класифікації доходів бюджету : 22030106) 11 467,99 грн - судового збору за подання до господарського суду позовної заяви.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати до електронних кабінетів ЄСІТС та на відомі суду електронні адреси: ГУ ДПС у Вінницькій області - ; ТОВ "Конкорд" - ; арбітражному керуючому Багінському А.О. - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 24 квітня 2025 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим. : 1 - до справи.