ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3663/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2024р. (суддя Дупляк С.А., м. Дніпро) у справі

за позовом: Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" , м.Кривий Ріг

до Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, м.Кривий Ріг

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Криворізької міської ради, м.Кривий Ріг

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради 54 248,55 грн заборгованості за постачання теплової енергії, 289,52 грн заборгованості за абонентське обслуговування, 370,86 пені, 303,98 грн трьох процентів річних, та 1.199,84 грн інфляційних втрат.

Позов обґрунтований тим, що Відповідач отримував послуги з постачання теплоносія у зазначений Позивачем період, від послуг не відмовлявся. За умов постачання однією стороною теплоносія та отримання теплової енергії іншою стороною, у сторін фактично склалися договірні відносини. Між тим, Відповідач не виконав законодавчий обов`язок щодо оплати теплової енергії, у зв`язку з чим за спірний період утворилася заборгованість у вказаній вище сумі за постачання теплової енергії та з абонплати. Порушення умов договору Відповідачем свідчить про наявність підстав для стягнення з нього пені, річних та інфляційних втрат.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2024р. у справі №904/3663/24 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" 54 248,55 грн. заборгованості за постачання теплової енергії, 289,52 грн. заборгованості за абонентське обслуговування, 370,86 грн. пені, 303,98 грн. трьох процентів річних, 1 199,84 грн. інфляційних втрат, 2422,40 грн. судового збору.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням, Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скарга обґрунтована тим, що нежитлові приміщення по вул. Сергія Колачевського, 114 перебувають в орендному користуванні, таким чином фактичними споживачами є орендарі. Договори оренди приміщень №14/6, 14/7, 14/9, 14/14 на площу 203,96 кв.м є діючими, укладені у період з 2014 - по 2019 роки та продовжені додатковими угодами і відповідно до Постанови КМУ від 27.05.2022 №634 вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

За доводами Апелянта, відповідно до умов договорів оренди, орендар самостійно утримує майно передане в орендне користування, здійснює оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, умовами договору встановлено прямий обов`язок орендаря укласти договір з постачальником комунальних послуг, оскільки орендар безпосередньо перебуває у приміщенні, користується послугами з теплопостачання та зобов`язаний їх оплачувати в повному обсязі.

Скаржник вважає, що фактичним споживачем послуг з постачання теплової енергії є орендар. При цьому Відповідач у своїх листах на адресу КПТМ "Криворіжтепломережа" №16/16/60 від 12.01.2022, №16/16/1237 від 14.06.2024 надавав інформацію про орендаря та номер і дату договору оренди. Тобто Позивач володіючи інформацією про орендарів приміщення з січня 2022 року не вчинив ніяких дій для звернення до орендарів з метою укладення договорів про постачання теплової енергії, не провів належної роботи зі споживачами послуг, а лише 16.08.2024 звернувся до суду з позовом до управління комунальної власності міста для витребування заборгованості, яка сталася в результаті бездіяльності підприємства по виконанню своєї прямої статутної діяльності.

Апелянт зазначає, що усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування (документація). Також, як вбачається з аналізу ст. 882 ЦК України передача робіт виконавцем і приймання їх замовником оформляються актом, підписаним обома сторонами. Між тим, КПТМ "Криворіжтепломережа" у порушення приписів ч.1 ст.77 ГПК України не довів надання Відповідачеві послуг.

Водночас Скаржник стверджує, що управління є структурним підрозділом органу місцевого самоврядування, тому Відповідно до норм Господарського кодексу України не є суб`єктами господарювання. При цьому видатки на утримання приміщень (комунальні послуги) бюджетної установи, можуть плануватися тільки у разі безпосереднього використання вказаною установою цих приміщень і знаходження в них. Тобто передбачення видатків на приміщення, в яких Відповідач не знаходиться і які перебувають в орендному користуванні є неможливим.

Додатково Скаржник звертає увагу, що наразі діє правовий режим воєнного стану, Відповідач є бюджетною установою, яка фінансується коштом бюджету Криворізької міської територіальної громади. І в теперішніх умовах першочергово видатки бюджету спрямовуються на відновлення майна територіальної громади та її мешканців, пошкодженого ракетними обстрілами внаслідок військової агресії Російської федерації проти України.

На підставі вищевикладеного апелянт вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2024 у справі 904/3663/24 незаконним та необґрунтованим, та відповідно до приписів ст. 277 ГПК України таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі.

У відповіді на відзив, що надійшла у системі Електронний суд 20.12.2024 Відповідач зазначає, що у п.п.2, 3 листа №16/16/60 від 12.01.2022 (у таблиці) перелічені орендарі нежитлових приміщень по вул. Сергія Колачевського, 114 (пункти 46-51 таблиці) із зазначенням номера договору оренди, найменування орендаря, дати укладення договору, площі. Така ж інформація підтверджується листами УКВМ датованими пізніше: №16/16/1890 від 26.09.2023, також із зазначенням орендарів, періоду оренди і зауваженням щодо необхідності врахування даної інформації і надання детального розрахунку; №16/16/1237 від 14.06.2024 де у додатку також перелічені договори оренди і орендарі. Отже, починаючи з січня 2022 року інформацію щодо орендарів фактичних споживачів послуг за спірною адресою, підприємство ігнорувало.

При цьому, на думку Відповідача, маючи інформацію про фактичних споживачів-орендарів, Позивач мав право звернутися до орендарів з проектом договору надання послуг теплопостачання з метою їх укладення.

Стосовно терміну дії договорів оренди №14/6, 14/7, 14/9, 14/14, то Відповідач вказує, що ці Договори є діючими, оплата за ними здійснюється орендарями щомісячно, заборгованість відсутня. Дані правочини укладені у період з 2014 - по 2019 роки та продовжені додатковими угодами та Постановою КМУ від 27.05.2022 №634, відповідно до п.5 якої договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Стосовно укладання орендарями договорів на оплату житлово-комунальних послуг, то відповідно до умов договору оренди, орендар самостійно утримує майно передане в орендне користування, здійснює оплату житлово-комунальних послуг. У даній справі балансоутримувач орган місцевого самоврядування, який не має витрат за об`єктом, тому що не користується ним, а фактично користується орендар. Тому, якщо такі витрати не мають місце, договір укладається орендарем з постачальником послуг. При цьому умовами договору встановлено прямий обов`язок орендаря укласти договір з постачальником комунальних послуг, на підставі викладеного саме орендар і має здійснювати оплату послуг.

Разом з тим, за твердженням Відповідача, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. За приписами чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, між тим Позивачем не доведено, що Відповідач фактично користувався приміщеннями і послугою теплопостачання за спірною адресою у спірний період. Про наявність орендарів у приміщеннях за спірною адресою, Позивач був повідомлений Відповідачем на етапі досудового врегулювання питання.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач у відзиві зазначає, що інформація про наявність орендарів була надана на початку 2022 року, а позовні вимоги згідно позовної заяви складаються за період 01.09.2023р. - 30.04.2024 року, і до 01 вересня 23-го року ситуація з орендарями у Відповідача могла змінитися. При цьому Позивач направив претензію Відповідачу на сплату заборгованості, та просив у нього актуальну інформацію щодо спірних приміщень. Претензія була залишена без задоволення, а згідно листа-відповіді № 16/16/1646 від 24.08.2023 Відповідач повідомив, що на його балансі перебуває 206, 44 кв.м, за адресою: вул. Сергія Колачевського, 114. Будь-якої інформації стосовно діючих орендних відносин з третіми особами у своєму листі-відповіді Відповідач не повідомляв, належних доказів не надавав.

При цьому Позивач зазначає, що договір № 14/6 (на 11,7 кв.м) укладений 19.04.2019р., та переукладений продовжений 15.06.2022р. є не повним (є лише сторінки 1,2 та 9). Договір № 14/7 (на 48,9 кв.м) укладений 29.07.2014р. по 29.06.2017р. і діяв не в межах спірного періоду. Закінчення строку дії даного договору не припало на воєнний час. Договір № 14/9 (на 92, 86 кв.м) укладений був 21.07.2017р. по 20.06.2020р, тобто також діяв не в межах спірного періоду. Закінчення строку дії даного договору не припало на воєнний час. Договір № 14/14 (на 50,5 кв.м) укладений був 02.08.2019р. до 02.07.2022р.

Щодо позиції Відповідача про продовження строку дії договорів оренди, то з одного боку він посилався на автоматичне продовження дії договорів оренди, а з іншого - здійснював дії щодо продовження 15.06.2022р. (тобто в період воєнного стану, та в період вже діє постанови КМУ № 634) дію договору оренди додатковою угодою №1 Договір № 14/6 (окремою (додатковою) угодою).

Позивач звертає увагу, що з договорів оренди, копії яких надав Відповідач, не прослідковується чіткого обов`язку орендаря сплачувати комунальні послуги. Так, п. 4.4 зобов`язано орендаря укладати договори на отримання деяких житлово-комунальних послуг, але мови про обов`язок їх сплати саме орендарем у договорах оренди немає. Тому посилання Відповідача на приписи договорів оренди як на достатній та достовірний доказ обов`язку сплати орендарем послуг є хибними та не відповідають фактичним обставинам.

Крім того, згідно з п. 9.2 Розділу І договору оренди нерухомого майна комунальної власності міста додаткова угода №1 договору № 14/6 від 15.06.2022р. (сторінка 2) - витрати на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю компенсуються Орендарем у порядку, передбаченому пунктом 6.5 договору, при цьому компенсація передбачає спочатку здійснення витрат однією зі сторін, з можливістю в майбутньому отримати ці витрати від іншої сторони, яка зобов`язалися їх повернути. Згідно 6.5.1 договору Після укладення договору Балансоутримувач зобов`язаний надати Орендарю для підписання два примірники договору про відшкодування витрат Балансоутримувача зі сплати зокрема щодо утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю, у разі, якщо такі витрати мають місце.

До тверджень Відповідача про дію правового режиму воєнного стану, те, що він є бюджетною установою, яка фінансується коштом бюджету Криворізької міської територіальної громади, Позивач просить віднестися критично, оскільки Відповідач не був позбавлений можливості заплановувати такі видатки та зробити завчасно відповідні бюджетні запити для недопущення подібних ситуацій. Крім того, КПТМ "Криворіжтепломережа" відносится до галузі підприємств критичної інфраструктури, а своєчасна оплата за послуги з постачання теплової енергії (яку не здійснював відповідач) є необхідним джерелом сталого функціонування підприємства, яке з одного боку згідно законодавства України повинно надавати свої послуги цілодобово, а з іншого боку повинно вчасно розраховуватися із контрагентами за поставлені ресурси (необхідний природній газ, воду, як теплоносій для систем опалення тощо), без яких неможливо не тощо безперебійна діяльність, а і в загалі статутна діяльність підприємства.

Криворізька міська рада у поясненнях, що надійшли на адресу суду 19.12.2024 зазначила, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

На підтвердження позиції щодо відсутності договірних відносин Позивача з Відповідачем міськрада зазначила, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Дармін М.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/3663/24.

Матеріали справи №904/3663/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч.10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У даному випадку колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024 відкрито апеляційне провадження у даній справі для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання своєї статутної мети КПТМ "Криворіжтепломережа" здійснює постачання теплової енергії до житлових та нежитлових споруд у місті Кривому Розі, у тому числі до нежитлових приміщень за адресою: вул. Сергія Колачевського, 114 Приміщення вільного призначення, у кількості 3 шт. : на загальну площу 206,44 кв.м. Дане нежитлове приміщення вбудоване в житловий будинок.

Відповідно до відповіді Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради № 16/16/1646 від 24.08.2023 вказане приміщення перебуває на балансовому обліку Відповідача.

Будинок, в який вбудовані зазначені вище приміщення, є багатоквартирним. Подання теплоносія до будинку здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача (у відповідності до п 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18.05.2005 "Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05) які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку.

Договірні відносини між КПТМ "Криворіжтепломережа" та споживачами - власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку врегульовані індивідуальним договором (який в силу законодавства є публічним договором приєднання, текст якого розміщено на сайті КПТМ "Криворіжтепломережа") про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021, що укладений у порядку ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189- VІІІ.

Згідно з ч.2 Індивідуального договору він набуває чинності після 30 днів з моменту розміщення його на офіційному веб-сайті Виконавця (КПТМ "Криворіжтепломережа").

Розміщення тексту договору на сайті виконавця відбулося 05.10.2021.

Співвласники зазначеного вище житлового будинку (категорія "населення") знаходились на обліку КПТМ "Криворіжтепломережа" як споживачі теплової енергії по особовим рахункам, і у зв`язку з неподанням заяв про обрання іншої моделі споживання теплової енергії ними фактично було обрано модель договірних відносин - Індивідуальний договір.

Отже, з 05.11.2021 договірні відносини щодо надання Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" послуг з постачання теплової енергії приміщенням, які знаходяться на балансі УКВМ відбуваються відповідно до приписів Розділу IV ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а саме шляхом приєднання споживача до публічного договору «Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії» (надалі Індивідуального договір», текст якого було опубліковано на офіційному веб-сайті виконавця послуги КПТМ "Криворіжтепломережа" від 05.10.2022.

За умовами п.п. 11, 16 Індивідуального договору облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом, за їх відсутності, що передбачено.

У п. 30 Індивідуального договору зазначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу (у т.ч. розподіл теплової енергії для потреб багатоквартирного будинку), визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. №1022, та Методики розподілу №315, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; в тому числі: - нарахування плати за місця загального користування (МЗК) + функціонування внутрішньобудинкової системи; нарахування плати на загальнобудинкові потреби (ЗБП); плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті Виконавця http://www.kpts.dp.ua/.

Пунктом 31 Індивідуального договору передбачено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Розмір тарифу зазначається на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або офіційному веб-сайті Виконавця http://www.kpts.dp.ua/.

Згідно з п.32 типового договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

За умовами п.34 договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту Послугу.

Відповідно до п. 36 договору під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

У п. 45 договору зазначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно з п. 47 договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

У п.п. 51, 52 договору унормовано, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше, ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом 1 року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Також матеріали справи свідчать про те, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 18.10.2023 №1272 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж "Криворіжтепломережа" передбачено за період з 18.10.2023 по теперішній час тариф за 1 Гкал 3.880, 44 грн. (з ПДВ).

За твердженням Позивача, договірні зобов`язання ним виконані, а саме поставлено теплову енергію, передбачену Договором, без порушення щорічних розпоряджень Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду". Абонентське обслуговування проводилось на протязі року в повному обсязі.

Подання теплоносія до будинку підтверджується актами подання та припинення подання теплоносія до нежитлових приміщень, які містяться у матеріалах справи, а також зведеними звітами за період споживання по приладам обліку споживання теплової енергії тощо.

Позивачем 06.05.2024 було виставлено та 23.05.2024 отримано (нарочно) Відповідачем рахунок-фактура №13052 від 06.05.2024 на загальну суму заборгованості у розмірі 54538,07 грн (за період 17.11.2023 28.03.2024), а також за абонентське обслуговування у сумі 289,52грн (за період 01.09.2023- 30.04.2024).

Відповідач від отримання послуг з постачання теплової енергії у законний спосіб не відмовлявся, оплату за отриману теплову енергію не здійснював.

20.05.2024 Позивачем на адресу Відповідача рекомендованим листом направлена претензія №13052/15092, у якій Позивач просив сплатити заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 54538,07 грн., яка повернулась Позивачу з відміткою про отримання 23.05.2024 без виконання.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем умов Індивідуального договору у частині оплати наданих послуг у вказаній вище сумі, Позивачем нараховані інфляційні втрати у сумі 1199,84грн (за період -червень 2024), 3% у сумі 303,98грн (за період 01.06.2024 07.08.2024), пеня у сумі 370,86грн (за період 01.06.204 07.08.2024).

Неоплата Відповідачем вказаних вище сум стало підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

За результатами розгляду позовної заяви місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення.

Рішення обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджено належне виконання Позивачем умов договору та порушення цих умов Відповідачем. Таке порушення полягало у неоплаті Управлінням наданих у період з 17.11.2023 по 28.03.2024 послуг з постачання теплової енергії та послуги абонентського обслуговування. У зв`язку з порушенням Відповідачем основного зобов`язання, наявні підстави для стягнення з нього пені, річних та інфляційних втрат.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005р. за № 2633-IV, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. за № 1198 та іншими нормативно - правовими актами України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст. ст. 24, 25 Закону України Про теплопостачання та є обов`язковим для сторін на підставі закону.

За змістом ст. 25 цього Закону теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії (ст. 24 Закону).

Положеннями ст. 1 Закону України Про теплопостачання визначено, що:

споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

У офіційному виданні Голос України № 231 від 09.12.2017 був опублікований Закон України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VІІІ.

Відповідно до п. 1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 10.12.2017), та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім окремих його положень, які вводяться в дію пізніше.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 №2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У статті 1 Закону № 2189-VІІІ визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 19 зазначеного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

За приписами ч.ч.1, 2 ст.12 даного Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

На законодавчому рівні Криворізькій міській раді, як уповноваженому органу, було передано у власність житловий фонд, а разом із тим надано повноваження щодо обліку, передачі та розпорядження власністю житлового фонду (постанова Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991 (поточна редакція) "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю, затверджено "Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно - територіальних одиниць (комунальної власності)").

Сторони не заперечують факту, що спірний об`єкт нерухомого майна, до якого здійснювалось постачання теплоносія, є комунальною власністю, що також підтверджується листом Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради № 16/16/1645 від 24.08.2023.

Одночасно Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради є юридичною особою публічного права, та знаходиться в структурі органів місцевого самоврядування.

Відтак, з урахуванням визначення у Законі поняття "індивідуальний споживач", саме Управління є особою, якій за згодою власника передано нерухоме майно для користування і, відповідно, отримання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до приписів ч. 2 ст.7, ч. 2 ст.8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Згідно з ч. ч.2, 3, 7 ст.21 Закону України Про житлово-комунальні послуги виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 24 Закону України Про теплопостачання встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст.19 Закону України Про теплопостачання споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо; споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Так, 01.05.2021 набрав чинності Закон України від 03.12.2020 № 1060-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг. Згідно з цим Законом внесено низку змін до Законів України що регулюють житлово-комунальні відносини, в тому числі і до Закону України Про житлово-комунальні послуги, зокрема до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги (в редакції Закону № 1060-IX від 03.12.2020) договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 року №2189-VIII договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Щодо досліджуваної справи, то 05.10.2021 КПТМ "Криворіжтепломережа" оприлюднило на власному офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, згідно з п.1 якого цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (послуга) індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 і ст. 322 Цивільного Кодексу України власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено вище, територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради є власником об`єктів нерухомого майна, у тому числі нежитлового приміщення по вул.Сергія Колачевського,114 площею 206,44кв.м .

У визначений нормативними актами строк Відповідачем, як уповноваженою власником особою щодо нежитлових приміщень, не прийнято рішення про вибір моделі договірних відносин з надавачем послуг з постачання теплової енергії КПТМ "Криворіжтепломережа".

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, через відсутність висловленої відмови від укладення договору від жодної із сторін та сплив 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії за адресою: вул Сергія Колачевського, 114, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг щодо нежитлового приміщення площею 206,44 кв.м, договір між КПТМ "Криворіжтепломережа" та Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради є укладеним з 05.11.2021 у силу вимог Закону.

Разом з тим, у силу приписів чинного законодавства України, у будь якому випадку, відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З цього приводу відхиляються доводи Скаржника про відсутність між сторонами укладеного договору.

Одночасно, матеріали справи свідчать також про те, що Позивачем виконані договірні зобов`язання, здійснено постачання теплоносія передбаченого договором, яке проводилось без порушення щорічних розпоряджень Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду"; абонентське обслуговування проводилось протягом спірного періоду в повному обсязі, що Відповідачем не спростовано.

На підтвердження викладеного матеріали справи містять документи, які підтверджують факти здійснення господарських операцій Позивачем, зокрема, Акти про подачу та завершення подачі теплового носія, які є доказами безперебійного подання теплового носія до нежитлових приміщень, за наведеними адресами.

Щодо абонентської плати слід зазначити, що згідно зі ст.7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники зобов`язані, окрім іншого, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги .

Плата за абонентське обслуговування визначається відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг" із змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 928.

Плата за абонентське обслуговування, визначається відповідно до:

1) Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VII від 09.11.2017;

2) Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019;

3) Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг" із змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 928.

Стосовно факту отримання послуги, то згідно з п. 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.

Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч.ч. 5, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

З урахуванням наведених правових норм, незважаючи на те, що Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу п.п. 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Також, за приписами Закону України "Про теплопостачання" та Правил надання послуги з постачання теплової енергії, підприємство обліковує постачання теплової енергії засобами комерційного обліку, або розрахунковим способом (пропорційно).

У цій справі, за рішенням Криворізької міської ради від 18.10.2023 № 1272 тариф на теплову енергію у період з 18.10.2023 по теперішній час складає 3.880,44 грн (з ПДВ) за 1 Гкал.

Розрахунок за спожиту послугу було здійснено відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 2211.2018 № 315 зі змінами "Про внесення змін до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг" згідно з Наказом Мінрегіону від 28.12.2021 № 358, що відображено в Порядку нарахувань заборгованості за послугу з постачання теплової енергії по споживачу УКВМ договір №13052 за період з 01.09.2023 по 30.04.2024, а саме: загальний обсяг спожитої теплової енергії на опалення будівлі/будинку у розрахунковому періоді визначається за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) та розподіляється на потреби опалення житлових/нежитлових приміщень пропорційно до опалювальної площі.

Згідно із загальними положеннями Методики № 315 нормою споживання теплової енергії у будівлі/будинку - є кількість теплової енергії, витраченої на опалення 1 м2 загальної опалювальної площі будівлі/будинку за опалювальний період, що встановлюється органом місцевого самоврядування. Тобто розрахунок заборгованості відбувався на вищевказані приміщення (об`єкти споживання) виходячи із площі відповідного приміщення.

Площі нежитлових приміщень визначені в розрахунку заборгованості щодо опалювальних площ по об`єктам, балансоутримувачем яких є УКВМ.

Подання теплоносія до будинків здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) Позивача, які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку і відповідача, як власника нежитлового приміщення.

На вищевказаний багатоквартирний будинок встановлено прилад комерційного обліку, яким здійснюється комерційний облік всієї загальної кількості послуги з постачання теплової енергії (відповідно яку було подано на багатоквартирний будинок та яку було спожито всіма співвласниками будинку). Кількість постачання теплової енергії до будинку фіксується показами вищевказаного лічильника, зведені відомості споживання теплової енергії по приладу обліку.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" від 22.06.2017 № 2119-VIII.

Для кожного споживача, платіж за послугу з постачання теплової енергії складається з саме його спожитої частки теплової енергії від загальнобудинкового обсягу (що розрахований та розподілений у відповідності Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Методики розподілу № 315) помножений на тариф, що затверджується місцевими органами самоврядування.

Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу № 315.

Відповідно до ч. 6 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Відповідно до ст. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії від 21.08.2019 № 830 визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Оскільки приміщення Відповідача вбудоване до багатоквартирного житлового будинку, останній зобов`язаний приймати участь й в оплаті потреб на опалення багатоквартирного житлового будинку, в який, та до якого вбудовані його нежитлові приміщення. Подання теплоносія до цього будинку, в якому розташоване спірне приміщення, здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) Позивача.

Місцевим господарським судом встановлено, що Позивач згідно з приписами законодавства, має право здійснювати нараховування Відповідачу виходячи із загального обсягу спожитої теплової енергії Q опал. буд. на опалення будівлі/будинку у розрахунковому періоді, який (обсяг) визначається за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) багатоквартирного будинку та розподіляється, згідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг: на потреби опалення житлових/нежитлових приміщень (Q прим.) (у разі наявності); опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (до 31.12.2021); на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) (з 01.01.2022); втрати від транзитних мереж (з 01.01.2022) (у разі наявності), про що вказано позивачем у порядку нарахування заборгованості.

Відповідачу було здійснено нарахування на: потреби опалення нежитлових приміщень (централізоване опалення присутнє в приміщеннях); забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) (з 01.01.2022); абонентське обслуговування (абонплату).

У матеріали справи надано детальний розрахунок та порядок нарахувань на спірне приміщення у зазначений період з урахуванням тарифу та який не було спростовано Відповідачем (а.с.36-38).

Одночасно, відповідно до ст.27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Між тим, доказів складання актів-претензій щодо ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або надання послуг неналежної якості в порядку, визначеному статтею 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", матеріали справи не містять. Докази на спростування наведених Позивачем обставин чи контррозрахунку заявленої до стягнення суми Відповідач суду не надав.

Крім того, за приписами ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця (теплопостачальної організації) за договором надати послуги з постачання теплової енергії відповідає обов`язок споживача оплатити вартість цих послуг.

Як вказано вище, за умовами договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.

У п. 41 договору наведені обов`язки споживача, зокрема, оплачувати за надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У даному випадку матеріалами справи підтверджується належне виконання Позивачем зобов`язань за договором. Разом з тим, Відповідачем доказів на підтвердження оплати наданих у період з 17.11.2023 по 28.03.2024 послуг з постачання теплової енергії у сумі 54 248,55 грн, а також наданих у період з 01.09.2023 по 30.04.2024 послуг абонентського обслуговування у сумі 289,52 грн не надано.

При цьому, господарський суд встановив, що строк оплати вказаних послуг є таким, що настав.

Таким чином, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи порушення Відповідачем умов Індивідуального типового договору у частині оплати наданих у спірний період послуг з постачання теплової енергії і абонентського обслуговування у вказаних вище сумах, та ненадання ним доказів які б спростовували таке порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У даному випадку, оскільки Відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати послуг теплопостачання, у Позивача виникло право для нарахування 3% річних за період 01.06.2024 по 07.08.2024 у сумі 303,98 грн. та інфляційних втрат за червень 2024 року у сумі 1199,84 грн. у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а також пені за загальний період прострочення з 01.06.2024 до 07.08.2024 на загальну суму 370,86 грн. на підставі п. 45 договору, враховуючи, що розрахунок цих сум є арифметично правильним.

Щодо доводів Скаржника про перебування приміщення загальною площею 203,96 кв.м по вул.С.Колачевського, 114, що знаходяться на балансі Відповідача, в орендному користуванні слід зазначити наступне.

У цьому зв`язку, місцевим господарським судом було враховано, що відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

Водночас, суд встановив, що Позивач, який є надавачем послуги з постачання теплової енергії у м. Кривому Розі та який у спірний період постачав теплоносій до спірного приміщення Відповідача користувався безпосередньо інформацією, наданою останнім, а саме: листом управління комунальної власності міста № 16/16/1646 від 24.08.2023 (а.с.21,22), у якому Відповідач підтвердив той факт, що на його балансі перебуває саме 206,44 кв.м. Отже, у даному випадку, обов`язок зі сплати спірної заборгованості покладений саме на Відповідача.

Докази направлення (у тому числі електронною поштою) Управлінням, зокрема, листа №16/16/1237 від 14.06.2024 Позивачу у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, Позивач слушно зауважив, що згідно з договорами оренди, наданими Відповідачем у матеріали справи, орендаря зобов`язано укладати договори на отримання житлово-комунальних послуг , але не визначено його обов`язку з оплати таких послуг.

Обставини щодо укладення орендарями договорів з КПТМ"Кориворіжтепломережа", на виконання умов договорів оренди, Скаржником не доведені та не надані докази оплати ними наданих підприємством послуг тощо. Одночасно, обставини належності виконання сторонами умов договорів оренди не є предметом розгляду у даній справі.

Крім того , Управління не позбавлено можливості та права звернутися до орендарів щодо компенсації витрат на оплату комунальних послуг.

Також суд враховує відсутність належних доказів дії договорів оренди у спірний період.

Твердження Скаржника про продовження дії договорів оренди №14/6, 14/7, 14/9, 14/14 з посиланням на наявність додаткових угод та на Постанову КМУ №634 відхиляються колегією суддів, оскільки цією Постановою передбачено, у тому числі, право балансоутримувача на непродовження договору за відповідних умов, а суд позбавлений можливості встановити наявність / відсутність відповідного звернення балансоутримувача до орендарів про таке непродовження.

До того ж, у матеріалах справи міститься додаткова угода №1 лише до договору №14/6. При цьому з положень цієї угоди (повний текст якої подано лише у суді апеляційної інстанції), витрати на комунальні послуги компенсуються баланспоутримувачу у порядку 6.5 договору, що спростовує відповідні доводи Скаржника.

Одночасно, відповідно до ч. 3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У даному випадку, Скаржником до апеляційної скарги додано лист №16/16/60 від 12.01.2022, а до відповіді на відзив - лист №16/16/1890 від 26.09.2023, які не були подані під час розгляду справи у суді першої інстанції. Скаржник не навів належних доводів в обґрунтування неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач не зазначав у суді першої інстанції про намір подати відповідні докази, а також про те, що вони не можуть бути подані з об`єктивних причин у відповідності до ч.4 ст.80 ГПК України у строки, встановлені нормами ГПК України чи судом. За таких обставин вказані документи не можуть бути враховані судом на стадії апеляційного розгляду.

Інші доводи Скаржника також не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого господарського суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, при цьому доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги у порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2024р. у справі №904/3663/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін