РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.04.2025Справа № 910/8777/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія", Печерський узвіз, 3, м. Київ, 01133

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" вул. Васильківська, 14, м. Київ, 03040

про стягнення 13 700,00 грн.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Гарантія" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Оберіг" про стягнення 13 700,00 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за Полісом №АР/6984006. Оскільки цивільна відповідальність водія транспортного засобу Nissan Note, д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання ДТП 11.01.2024 була також застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Оберіг", позивач просить стягнути з останнього 50% виплаченого страхового відшкодування в сумі 13700, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду від 02.08.2024 через канцелярію суду 19.08.2024 від позивача надійшла заява № 705/24 від 09.08.2024 на усунення недоліків позовної заяви, розглянувши які суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8777/24, з огляду на заявлені позивачем вимоги та предмет доказування у даній справі, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Окрім цього, у зв`язку з не наведенням позивачем в обґрунтування заявленого в позовній заяві клопотання фактів існування обставин, які можуть бути підставами для розгляду справи № 910/8777/24 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, вказаною ухвалою суду від 21.08.2024 відмовлено в задоволенні зазначеного ПАТ "СТ "Гарантія" клопотання.

У свою чергу, від відповідача 02.09.2024 через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву № 48394п від 30.08.2024, з доказами направлення на адресу позивача, в якому відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача з огляду на те, що всупереч Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії М(Т)СБУ за № 464/2020 від 26.02.2020 (далі - Порядок), позивачем не було повідомлено відповідача про прийняте рішення по страховому випадку і заплановану виплату страхового відшкодування. Крім того, позивач у порушення положень Порядку, не забезпечив можливість відповідачу приймати участь в розслідуванні страхового випадку, зокрема, встановлення факту настання ДТП, причин та обставин її настання, а також розміру заподіяної шкоди, а також не надав на підтвердження розміру позовних вимог звіту про оцінку або висновку автотоварознавчого дослідження щодо розміру заподіяної шкоди майну страхувальника, надавши лише рахунок. Відтак, оскільки всупереч положенням Порядку страхова виплата була здійснена позивачем з численними порушеннями, а розмір позовних вимог не підтверджений належними доказами відповідач не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Також у відзиві відповідач просить розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати за надання правової допомоги у розмірі 7 300,00 грн.

Відзив судом долучено до матеріалів справи.

За результатами розгляду клопотання відповідача про розгляд справи № 910/8777/24 в судовому засіданні з викликом сторін, оскільки у відзиві відповідачем, як і позивачем в позовній заяві, не наведено обґрунтування поданого клопотання та не зазначено обставин, які свідчать про необхідність розгляду справи №910/8777/24 в судовому засіданні з викликом сторін, суд доходить висновку про відмову в задоволенні зазначеного ТДВ "СГ "Оберіг" клопотання.

Окрім цього, через відділ діловодства суду 12.09.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив №763/24 від 06.09.2024, з доказами надсилання її копії на адресу відповідача, за змістом якої позивач вказує на те, що ним на виконання ухвали суду від 02.08.2024 у справі №910/8777/24 надано до суду та відповідачу копію звіту про оцінку № 5152. Також позивач посилається на позицію Верховного Суду, викладену у справі постанові № 910/9396/17 від 13.03.2018, відповідно до якої звіт про оцінку транспортного засобу є лише оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Також 12.09.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив № 1209-03 від 12.09.2024, з доказами надсилання на адресу позивача, в яких відповідач вказує, що відповідно до змін, внесених до Порядку, належний розмір частки компенсації відповідачем страхового відшкодування позивачу складає 6 370,10 грн., а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Крім того, відповідач наголосив на необхідності вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат.

Вказані документи судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час розгляду справи суду не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим. Одним із видів обов`язкового страхування, згідно пунктом 9 частини 1 статті 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як встановлено судом згідно матеріалів справи, між Приватним акціонерним товариством "Страхове товариство "Гарантія" (страховик за договором, позивач у справі) та гр. ОСОБА_1 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом №АР/6984006 (далі Поліс №АР/6984006), відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб марки NISSAN NOTE, тип В1, номерний знак НОМЕР_1 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 .

Згідно із даними Полісу №АР/6984006 франшиза становить - нуль грн.; ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 160 000, 00 грн.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Строк дії Полісу № АР/6984006 встановлено з 28.07.2023 по 27.07.2024 включно (пункт 3 Полісу).

Судом встановлено, що укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом №АР/6984006 від 27.07.2023 року, за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування" та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції Закону № 2463-IX від 17.08.2022 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Пунктом 1.8. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За умовами Полісу № АР/6984006 страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідність якої застрахована за договором (полісом).

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 11.01.2024, що 11.01.2024 о 20 год. 30 хв. у м. Чернігів по вул. Київська, 43 за участю транспортного засобу NISSAN NOTE, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби - учасники ДТП отримали механічні пошкодження.

Згідно вказаного Повідомлення, транспортний засіб NISSAN NOTE, д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по вул. Київська водій транспортного засобу NISSAN NOTE, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по слизькій дорозі, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з транспортним засобом RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Учасники ДТП дійшли згоди про те, що винним у даній ДТП є водій транспортного засобу NISSAN NOTE, державний номер НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 33.1.4. статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

На виконання вказаних норм водій застрахованого позивачем транспортного засобу NISSAN NOTE, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 12.01.2024 звернувся до ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" як страховика із заявою про страховий випадок (повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку) реєстр. № 29-24, а також повідомив страховика 11.01.2024 за відповідним телефонним номером про страховий випадок, копії заяв наявні в матеріалах справи.

В свою чергу, водій транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 12.01.2024 також звернувся до позивача із заявою про страховий випадок реєстр. № 31-24, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована за Полісом №АР/6984006 в ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія".

Окрім цього, гр. ОСОБА_3 , який не був учасником ДТП, що сталась 11.01.2024, однак є власником транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_3 , 12.01.2024 також звернувся до позивача - ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" із Заявою про страхову виплату згідно умов договору страхування № АР/6984006 від 27.07.2023, відповідно до якої просив здійснити страхову виплату безготівково, шляхом перерахування коштів на рахунок ФОП Барко Олександра Володимировича з призначенням платежу "за проведення відновлюваного ремонту автомобіля RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 ", копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

За приписами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до Звіту про оцінку № 5652 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складеного 14.01.2024 ФОП "Щербатий А.А." (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМ України МФ № 7701 від 09.10.2010, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 130/20 від 24.02.2020), розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 37 059,81 грн. Копія Звіту наявна в матеріалах справи.

Окрім цього, як встановлено судом, відповідно до Рахунку від 17.01.2024, складеного ФОП Барко О.В. (пункт технічного обслуговування автомобілів) за проведення відновлювального ремонту транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 , вартість такого ремонту складає 27 400,00 грн.(без ПДВ).

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, від 13.08.2018 у справі № 910/9396/17, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, невірно вважати, що для вирахування страхового відшкодування (збитків) слід брати до уваги тільки Звіт суб`єкта оцінювання, складений згідно з Законом України «про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки відповідно до абз. 10 частини 2 статті 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування саме у випадках, встановлених законом. При цьому, норми вказаного Закону не передбачають обов`язковість проведення оцінки для визначення збитків та розміру відшкодування саме за результатами дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до пункту 35.1. статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У зв`язку зі зверненням постраждалої особи гр. ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування від 12.01.2024, позивачем як страховиком згідно умов Полісу було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальній сумі 27 400,00 грн., про що складено відповідний страховий акт № 29-24 від 25.01.2024 та розрахунок страхового відшкодування до нього, копії яких наявні в матеріалах справи.

За змістом вказаного страхового акту загальна вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 , склала 27 400,00 грн. та становить вартість відновлювального ремонту згідно з рахунком СТО -ФОП Барко О.В. № б/н від 17.01.2024 на суму 27 400,00 грн.(без ПДВ).

На підставі складеного страхового акту № 29-24 від 25.01.2024 та заяви ОСОБА_3 про страхове відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6984006 від 27.07.2023, здійснив перерахування суми страхового відшкодування в розмірі 27 400,00 грн. на рахунок ФОП Барко О.В. за проведення відновлюваного ремонту транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 , власник гр. ОСОБА_3 , що підтверджується платіжною інструкцією №95 від 26.01.2024 на вказану суму, копія якої наявна в матеріалах справи.

В свою чергу, заперечень щодо факту здійснення позивачем виплати страхового відшкодування за Полісом № АР/6984006, а також перебування отриманих автомобілем марки RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 , пошкоджень у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 11.01.2024, відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання позивачем умов Полісом № АР/6984006, а саме виплати страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 27 400,00 грн. у зв`язку із настанням страхового випадку шляхом перерахування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 , на розрахунковий рахунок ФОП Барко О.В, як СТО, що здійснювало відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу.

Таким чином, за висновком суду, наявність рахунку ФОП Барко О.В. (пункт технічного обслуговування автомобілів) рахунок від 17.01.2024 на суму 27 400,00 грн., а також платіжного доручення №95 від 26.01.2024 на суму 27 400,00 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП 11.01.2024.

Судом встановлено, що станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 11.01.2024, окрім вищезазначеного Полісу позивача № АР/6984006 від 27.07.2023, був чинним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" Полісом № ЕР/214626010 (далі - Поліс № ЕР/214626010) строком дії з 17.05.2023 по 16.05.2024, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб марки NISSAN NOTE, тип В1, номерний знак НОМЕР_1 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 .

Згідно із даними Полісу № ЕР/214626010 франшиза становить - 2 500,00 грн.; ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн.

Отже, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки NISSAN NOTE, тип В1, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у двох страхових компаніях: за Полісом № АР/6984006 в ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" та за Полісом № ЕР/214626010 в ТДВ "Страхова група "Оберіг".

Відповідно до статті 11 Закону України "Про страхування" предмет договору страхування може бути застрахований за одним договором страхування та за згодою страхувальника кількома страховиками (співстрахування).

Статтею 989 Цивільного кодексу України визначено обов`язки страхувальника, відповідно до яких, страхувальник зобов`язаний, зокрема, при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Пунктом 17.3 статті 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) також визначено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

При цьому, вказаним Законом також врегульовано діяльність Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пп. «а» п. 7.2 Статуту Моторного (транспортного) страхового бюро України, затвердженого протоколом Загальних зборів членів М(Т)СБУ № 18 від 24.01.2005 та погодженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 3470 від 01.02.2005, члени Бюро зобов`язані виконувати рішення та дотримуватись положень установчих та внутрішніх нормативних документів Бюро, затверджених органами управління Бюро відповідно до їх компетенції.

Протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України № 464/2020 від 26.02.2020 з метою врегулювання відносин між страховиками-членами М(Т)СБУ з питання забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, був затверджений Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з вказаним Порядком останній є внутрішнім нормативним документом М(Т)СБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами М(Т)СБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами М(Т)СБУ після 01 березня 2020 року.

Пунктом 2.1 статті 2 Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних М(Т)СБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України та п. 17.3 ст. 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Отже, чинне законодавство та спеціальні нормативні документи Моторного (транспортного) страхового бюро України дозволяють страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками.

Таким чином, враховуючи, що спірна дорожньо-транспортна пригода сталась після 01.03.2020, положення Порядку № 464/2020 від 26.02.2020 поширюються на врегулювання даного страхового випадку.

Відповідно до п. 3.1 Порядку при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик - член М(Т)СБУ, який отримав заяву про страхове відшкодування зобов`язаний (не залежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно з п. 4.1 Порядку відповідальним за прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, визначення розміру та виплати страхового відшкодування є страховик, який отримав зазначену заяву. Якщо усі страховики, які уклали по відношенню до одного забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування у письмовій формі не узгодили з заявником проведення виплат страхового відшкодування кожним із страховиків, то виплату здійснює той страховик, який перший зареєстрував повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Як було встановлено судом та зазначалось вище, у зв`язку із настанням страхового випадку 11.01.2024 згідно умов Полісу № АР/6984006 та на підставі заяв учасників ДТП та страхового акту № 29-24 від 25.01.2024 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 27 400,00 грн.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону 1961 має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування.

Для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.

Отже, ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" та ТДВ "Страхова група "Оберіг" є особами, відповідальними за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" вони мають відповідати за вимогами потерпілої особи, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Згідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Так, згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком позивача, розмір страхового відшкодування, належного йому до виплати відповідачем, становить 13700,00 грн. (27400,00 грн. * 50% - 0 грн. (франшиза за Полісом АР № 6984006)).

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Порядку для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.

Як зазначає позивач у позовній заяві, оскільки відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки NISSAN NOTE, державний номер НОМЕР_1 , була застрахована також відповідачем у справі, ПАТ «СТ «Гарантія» 12.01.2024 року направило ТДВ «СК «Оберіг» повідомлення № 33/24 від 12.01.2024 про настання події з транспортним засобом, який забезпечено декількома договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (РСЦПВВНТЗ), а також 07.02.2024 - заяву на виплату частки страхового відшкодування № 154/24 від 07.02.2024, з доданими документами, з вимогою здійснити відшкодування в порядку регресу у відповідності до приписів Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом президії МТСБУ від 26.02.2020 №464/2020.

Факт отримання вказаної заяви на виплату частини страхового відшкодування відповідачем не заперечується.

Додатково 02.05.2024 на електронну пошту відповідача позивачем було надіслано повідомлення від 02.05.2024 (запит) про виплату частки страхового відшкодування, що підтверджується наданих позивачем відповідним скрін-шотом.

Відповідно до пункту 5.3 Порядку страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страхового випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку внутрішніми договорами страхування зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Проте, відповідач компенсації страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП 11.01.2024 року транспортний засіб не здійснив, направивши на адресу позивача відмову № 0805-05 від 08.05.2024 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на порушення позивачем вимог п.п. «в» п.3.2 ст. 3 Порядку та неповідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування у визначені строки (не пізніше ніж за три робочі дні), непогодження з відповідачем розміру страхового відшкодування в порушення абз. 3 п.5.1 ст. 5 Порядку та позбавлення відповідача можливості участі в розслідуванні страхової справи та встановленні факту ДТП, причин та обставин її настання та розміру заподіяної шкоди.

Таким чином, оскільки в порушення вимог статті 993 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1, 5.2, 5.3 Порядку відповідач у визначений законодавством строк відшкодування не здійснив, залишивши вимогу позивача без задоволення, останній посилаючись на обов`язок страховика відшкодувати в рівній частці розмір страхового відшкодування, виплаченого іншим страховиком при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача частини виплаченого ПАТ «СТ «Гарантія» страхового відшкодування в розмірі 13700,00 грн.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Полісу № АР/6984006 та Полісу №ЕР/214626010 та/або їх окремих положень суду не надано.

Разом з цим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що страхове відшкодування було здійснено позивачем з порушенням положень Порядку, зокрема, п. 3.2. ст. 3, абзац 3 п. 5.1. ст. 5 Порядку щодо повідомлення відповідача про прийняте рішення, заплановану виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на отримання страхового відшкодування від відповідача.

Суд зазначає, що згідно пункту 3.2 статті 3 Порядку страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договорами страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти М(Т)СБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних М(Т)СБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти М(Т)СБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних М(Т)СБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення.

Заява про страхове відшкодування та додатки до неї мають відповідати вимогам, передбачених статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". До зазначеної заяви мають також додаватися докази настання страхового випадку, документи на підставі яких визначеного розмір шкоди і факт проведення страхового відшкодування заявником. У разі якщо заявник не погодив з усіма іншими страховиками розмір шкоди, то до заяви про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу, обов`язково долучається звіт про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до п. 5.3 Порядку страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страхового випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування та у розмірі, визначеному відповідно до пункту 5.2 цієї статті.

Судом встановлено за матеріалами справи та відповідачем не заперечується, що позивачем на виконання вищевказаних вимог було направлено відповідачеві Повідомлення № 33/25 від 12.01.2024 про настання події з транспортним засобом, який забезпечено декількома договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ), в якому також було запропоновано відповідачу долучитись до процесу розслідування страхового випадку.

Таким чином, зважаючи на надсилання відповідачу повідомлення про наявність іншого договору страхування та настання страхового випадку 11.01.2024 листом від 12.01.2024, тобто протягом 3 робочих днів з дати настання ДТП, відповідач не був позбавлений права та можливості взяти участь у розслідуванні страхового випадку, що, в свою чергу, свідчить про виконання позивачем обов`язку, вказаного у підпункті б) пункту 3.2 статті 3 Порядку.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що останнім було повідомлено відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування.

Суд наголошує, що стаття 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачає такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, як недотримання Порядку щодо повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування, на яке посилається відповідач заперечуючи проти позовних вимог, відтак, з урахуванням вищенаведеного та встановлених обставин справи суд доходить висновку, що невиконання обов`язків, передбачених п.3.2 Порядку, не може бути підставою для відмови у компенсації страхового відшкодування, у зв`язку з чим заперечення відповідача в цій частині судом до уваги не приймаються.

Як встановлено судом, позивачем надано до матеріалів справи Заяву про виплату частки страхового відшкодування Вих. № 154/24 від 07.02.2024, з документами страхової справи щодо ДТП, яка сталась 11.01.2024, адресовану відповідачу, копія якої наявна в матеріалах справи та роздруківку електронного листа від 02.05.2024, направленого на електронну пошту відповідача щодо сплати належної позивачу частини страхового відшкодування.

Проте, відповідач компенсації страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП 11.01.2024 транспортний засіб RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 , не здійснив, залишивши заяву позивача без задоволення, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами від 08.05.2024 № 490/24 та вих. № 1706-07 від 17.06.2024 (вх. ТДВ "СТ "Гарантія" №641/24 від 18.06.2024) про відмову у виплаті страхового відшкодування, а також поясненнями відповідача у відзиві на позовну заяву.

При цьому суд зазначає про можливість відповідача як після отримання заяви позивача про виплату страхового відшкодування, так і під час розгляду даного спору судом на підставі наявних документів здійснити виплату страхового відшкодування або заперечити щодо такої виплати з наведенням відповідного обґрунтування.

Додатково відповідач у запереченнях на відповідь на відзив вказує, що позивачем здійснено неправильний розрахунок суми страхового відшкодування згідно пункту 5.2 Порядку та надає свій розрахунок, відповідно до якого належна позивачу виплата становить 6 370,10 грн. та визначена з урахуванням розміру франшизи за Полісом відповідача № ЕР/214626010 - 2500,00 грн., а також визначеного звітом про оцінку № 5652 від 14.01.2024 розміру шкоди, завданої внаслідок страхового випадку - 37059,81 грн. (27400,00 грн.-37059,81 грн./2)/1-2500,00)).

Відповідно до статті 540 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 5.2 Порядку розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) за формулою:

Ск = (Св - Сш/Кс) / (Кс-1) - Ф, де

Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика;

Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування;

Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку;

Сш - розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку;

Ф - розмір франшизи, визначений страховиком до якого заявником подана заява про страхове відшкодування.

У разі якщо розмір шкоди перевищує сукупний розмір страхових сум за відповідний тип шкоди за усіма внутрішніми договорами страхування, то кожний із страховиків виконує свої зобов`язання без права компенсації від інших страховиків.

Також суд враховує, що згідно умов пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Наразі, згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком позивача, розмір страхового відшкодування, належного йому до виплати відповідачем, становить 13 700,00 грн.

Суд зазначає, що розрахунок коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) (далі - Методика).

Згідно п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 1.6 Методики фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

При цьому відповідно до розділу VIII Методики щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Водночас, відповідно до пункту 7.38, 7.39 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує визначених п. 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Окрім цього відповідно до п.п. а) п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, винятками стосовно використання зазначених вимог є КТЗ експлуатація в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний).

Отже, виходячи з указаної норми, застосування коефіцієнту зносу на складові частини (деталі) пошкодженого автомобіля є обов`язковим.

Згідно з п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ визначається за наступною формулою: Сврз =Ср+См+Сс*(1 - Ез), де Сврз - вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу, Ср - вартість ремонтно-відновлюваних робіт, См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, Сс - вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту, Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Як встановлено судом, у відповідності до наданого позивачем звіту про оцінку № 5652 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 14.01.2024 року, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля марки RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_3 , 2014 року випуску, складає 0,059, відтак приймаючи до уваги рахунок ФОП Барко О.В. від 17.01.2024 року, на підставі якого позивачем визначено розмір страхового відшкодування, Сврз (вартість відновлювального ремонту) = 24200,00 грн. (вартість робіт та матеріалів) + 3200,00 грн. (вартість деталей, що замінюються без зносу)*(1-0,59) = 25512,00 грн.

Таким чином, за розрахунком суду розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика (Ск) становить 12144,00 грн. (за формулою, визначеною п. 5.2. Порядку: (27400,00 грн. - 25512,00 грн./2)/(2 - 1) - 2 500,00 грн.).

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню у сумі 12144,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (вул. Васильківська, 14, м. Київ, 03040; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (Печерський узвіз, 3, м. Київ, 01133; ) 12 144 (дванадцять тисяч сто сорок чотири) грн. 00 коп. страхового відшкодування та 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 09 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 17 квітня 2025 року.

Суддя А.М. Селівон