ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1231/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання В.М. Просяник,

за участю представників учасників справи:

від Максименко Л.В. адвокат Шишканов

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2024 (суддя Т.М. Давченко, м.Миколаїв, повний текст складено 25.11.2024)

за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» арбітражного керуючого Багінського А.О.

до відповідача-1: ОСОБА_1 ;

відповідача-2: ОСОБА_2 ;

відповідача-3: ОСОБА_3

про покладення субсидіарної відповідальності на засновників банкрута за зобов`язаннями боржника

у справі №915/1231/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс»,

В С Т А Н О В И В :

Коротка історія справи

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1231/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс».

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 03.09.2018 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.04.2023 призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Багінського А.О.

Ліквідатор в межах виконання повноважень звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою від 13.10.2023 вих. №459 про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника за зобов`язаннями боржника у зв`язку з їх бездіяльністю в частині уникнення задавнення кредиторської заборгованості боржника, що спричинило банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», та просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3554874,25 грн.

Заява мотивована тим, що бездіяльність засновників боржника, а також невжиття ними вичерпних та добросовісних заходів щодо збереження майна боржника, приховування ними бухгалтерських документів та відомостей про здійснювану боржником господарську діяльність, ігнорування процедури банкрутства, відсутність співпраці із ліквідаторами та відсутність сприяння ним у розшуку майна боржника призвело до того, що наразі неможливо встановити місце знаходження будь-якого майна боржника, сформувати ліквідаційну масу, з`ясувати обставини здійснення господарської діяльності боржником та обставини настання стану неплатоспроможності. У підсумку, бездіяльність та недобросовісне відношення до власних повноважень засновників призвело до того, що кредитор не в змозі повернути ані предмет лізингу, ані заборгованість за предметом лізингу, при цьому кінцевими вигодонабувачами від неможливості здійснити таке погашення заборгованості є саме засновники боржника.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2024 заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника за зобов`язаннями боржника задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» суму непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог у розмірі 3554874,25 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність установлених у цій справі обставин, дій та бездіяльності відповідачів, як засновників боржника, попри обов`язок як власників (засновників) боржника та як органу управління боржника передбачити можливість настання негативних для боржника наслідків та вчинити передбачені Законом про банкрутство заходи щодо запобігання банкрутству боржника, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із обставинами неможливості боржником належно виконувати зобов`язання перед кредиторами, що в подальшому створило умови та підстави для визнання боржника банкрутом з неможливістю задовольнити кредиторські вимоги у межах справи про банкрутство за рахунок майна боржника. Невиконання відповідачами, як засновниками боржника, обов`язку передбачити можливість настання негативних для нього наслідків шляхом контролю над діяльністю товариства, та вчинити встановлені законодавством заходи щодо запобігання банкрутству боржника (належного управління боржником, контроль за майном боржника, зменшення витрат чи залучення додаткових коштів для покриття збитків тощо) свідчить про наявність вини учасників товариства у формі простої необережності і, як наслідок, підстав для покладення на них субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

При цьому місцевий господарський суд, розглядаючи заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування інституту позовної давності до вимог ліквідатора, оскільки заяву щодо притягнення до субсидіарної відповідальності подано в межах трирічного строку позовної давності, який слід відраховувати з 12.07.2023, тобто з дати складення ліквідатором звіту від 12.07.2023 вих. №288, відповідно до якого ліквідатором не виявлено будь-якого майна, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», що й стало підставою для звернення ліквідатора із заявою про притягнення до субсидіарної відповідальності засновників товариства

Щодо розміру субсидіарної відповідальності суд зазначив, що відповідно до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» загальна сума визнаних господарським судом вимог кредиторів до боржника, яка залишилася непогашеною, й відсутня можливість такого погашення, складає 3554874,25 грн, з огляду на що саме у цьому розмірі субсидіарна відповідальність має бути покладена на засновників боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2024, ОСОБА_1 звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» до ОСОБА_1 відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

-висновок суду про пасивну позицію ОСОБА_1 , як засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», зроблено з порушенням вимог Господарського процесуального кодексу України до обґрунтованості судового рішення (стаття 236) та до оцінки доказів (частини перша, третя статті 86), адже заява ОСОБА_1 від 15.12.2011, яка була скерована на адресу боржника, містить прохання про скликання загальних зборів учасників боржника, намір отримати інформацію про господарську діяльність боржника, спробу ознайомитися із фінансовою звітністю та фінансовою ситуацією боржника та можливе вчинення дій із запобігання неплатоспроможності боржника (за необхідності, після отримання інформації про фінансовий стан боржника), водночас, у зв`язку зі збігом значного періоду часу (більше 10 років), інші документи про звернення скаржниці до виконавчого органу боржника не збереглися;

-суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки пославшись в обґрунтування вини ОСОБА_1 та наявності причинно-наслідкового зв`язку на права та обов`язки учасника товариства з обмеженою відповідальністю, не врахував, що скаржниця не є посадовою особою боржника, і як учасник боржника не мала і не могла мати жодних документів та інформації про діяльність боржника, окрім як отриманих в результаті участі у загальних зборах учасників та від виконавчого органу боржника, тоді як маючи частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 33,33 %, ОСОБА_1 самостійно не могла провести загальні збори учасників, хоча ініцюювала їх проведення, що було проігноровано боржником, як і проігноровано її вимогу про надання інформації про господарську діяльність боржника та її результати;

-місцевий господарський суд, дійшовши висновку про наявність вини у формі простої необережності, порушив норми статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства в частині визначення суб`єктивної сторони (вини) як складової правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності, адже для цілей застосування субсидіарної відповідальності повинна бути встановлена вина у формі умислу, а не простої необережності;

-суд зробив висновок про наявність ознак доведення боржника до банкрутства, виходячи із складеного ліквідатором звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника, що має численні недоліки, які обумовлюють його неналежність як доказу, про що в суді першої інстанції зазначала скаржниця, однак суд в оскаржуваному рішенні жодним чином не відобразив та не надав оцінку вказаним запереченням.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга зареєстрована Південно-західним апеляційним господарським судом 10.12.2024 за вх.№4673/24.

Одночасно апелянтом подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження (вх.№4678/24 від 10.12.2024).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду скарги та клопотання визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.12.2024.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2024 у справі №915/1231/17 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи №915/1231/17 в частині, яка стосується розгляду заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» арбітражного керуючого Багінського А.О. про покладення субсидіарної відповідальності на засновників банкрута за зобов`язаннями боржника.

27.12.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання апеляційної скарги залишено без розгляду, оскільки скаржником не було пропущено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2024 у справі №915/1231/17. Встановлено учасникам справи строк до 27.01.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Призначено розгляд апеляційної скарги на 04.03.2025 о 11:00 год.

Ухвалою суду від 03.03.2025 забезпечено участь арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича у судовому засіданні 04.03.2025 о 11:00 год у справі №915/1231/17 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

У судовому засіданні 04.03.2025 представник скаржника надав усні пояснення щодо суті вимог та доводів апеляційної скарги і просив її задовольнити. Арбітражний керуючий Багінський Артем Олександрович надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав свою заяву про покладення субсидіарної відповідальності; просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду у судовому засіданні 04.03.2025 оголошено перерву до 01.04.2025 о 10:30год.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 04.03.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2024 у справі №915/1231/17 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Цією ж ухвалою суду повідомлено інших учасників справи, представники яких не були присутніми у судовому засіданні 04.03.2025, про дату, час та місце проведення наступного судового засідання.

Між тим, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Л.В. Поліщук у відпустці з 31.03.2025 по 04.04.2025 відповідно до наказу голови суду від 28.03.2025 №87-в, судове засідання, призначене на 01.04.2025, не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Після усунення обставин, які зумовили неможливість проведення судового засідання, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №915/1231/17 відбудеться 21.04.2025 об 11:30 год.

Ухвалою від 16.04.2025 забезпечено участь представника ОСОБА_1 адвоката Шишканова Олександра Анатолійовича у судовому засіданні 21.04.2025 о 11:30 год у справі №915/1231/17 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

21.04.2025 від арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича надійшла заява (вх.№4673/24/Д3 від 21.04.2025) про розгляд апеляційної скарги без його участі. Також у цій заяві ліквідатор зазначив, що процесуальна позиція ліквідатора була повністю висловлена апеляційному суду під час минулого судового засідання.

Інші учасники справи про банкрутство про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлялись належним чином, проте в жодному з них участі не брали.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України участь у судових засіданнях учасників справи - це право, а не обов`язок, якщо інше не визначено законом.

Апеляційний суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови учасникам для представлення своєї позиції, тоді як відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представника скаржника та арбітражного керуючого, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Обставини справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» (надалі також Товариство) зареєстроване 08.11.2002. Запис про державну реєстрацію внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 11.10.2004 за номером 0000390.

15.11.2006 між Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 №951, яка набрала чинності 16.09.2011, у відповідності з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» назву Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» змінено на Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»), як лізингодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу №18-06-128 сфл (т.1 а.с. 19-25), відповідно до пункту 1 якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника та визначений у додатку до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», що є специфікацією предмету лізингу, а лізингодавець сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

На виконання умов договору фінансового лізингу №18-06-128 сфл від 15.11.2006, Товариству з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» була надана сільськогосподарська техніка загальною вартістю 8245600,00 грн, а саме: зерносховище СМВУ 2.73.К4Н.2Т.ЗО-100 - 1 одиниця, зерносховище СМВУ 2.73.К.2Н.4Т.ЗС200.АР.П 1 одиниця, зерносховище СМВУ 165.14.2.В12ГТІТСЦ - 4 одиниці, що підтверджується актами приймання-передачі №№1, 6, 8.

На момент укладення договору (15.11.2006) був чинний статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», затверджений рішенням засновників, оформленим протоколом №1/1 від 01.06.2006, та державну реєстрацію якого проведено 19.06.2006 (т. 9 а.с. 106 111).

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» (в редакції від 01.06.2006) його учасником є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКЛАВІКА» (). Місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс»: м.Суми, вул. Воєводіна, 4. Статутний капітал складає 426632,00 грн.

У подальшому, як вбачається із копій документів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» (т.9), неодноразово змінювався склад учасників Товариства та його статутний капітал.

Згідно із статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» в останній редакції, затвердженою рішенням загальних зборів учасників від 23.12.2008 та зареєстрованою 23.02.2009 (т.9 а.с. 185-191), учасниками Товариства є:

1) ОСОБА_1 , розмір внеску до статутного капіталу Товариства - 1276632,00 грн, що складає 33,333% голосів;

2) ОСОБА_2 , розмір внеску до статутного капіталу Товариства 1276632,00 грн, що складає 33,333% голосів;

3)Приватне підприємство «АТОМТЕХ», розмір внеску до статутного капіталу Товариства 1276632,00 грн, що складає 33,333% голосів (згідно з безкоштовним пошуком відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань підприємство знаходиться в стані припинення з 28.10.2015; засновник, керівник, голова комісії з припинення Приватного підприємства «АТОМТЕХ» - ОСОБА_3 ).

При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийнято до складу учасників боржника на підставі рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», оформленим протоколом від 28.11.2006 (т.9 а.с. 122), а Приватне підприємство «АТОМТЕХ» - на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», оформленим протоколом від 19.10.2007 (т.9 а.с. 166).

Відповідно до пункту 4.1. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» статутний капітал Товариства складає 3829908,80 грн.

Учасники товариства мають право:

-вимагати скликання позачергових зборів учасників в будь-який час та з будь-яких питань, у тому разі, коли учасники володіють більш ніж 20% голосів (пункт 3.1.2. статуту);

-приймати участь в управлінні справами Товариства в порядку, визначеному статутом Товариства (пункт 3.1.4. статуту в редакції від 23.12.2008);

-отримувати інформацію про діяльність Товариства (пункт 3.1.6. статуту в редакції від 23.12.2008).

Майно Товариства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Товариства (пункт 5.1. статуту). Товариство несе ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, переданого йому у користування (пункт 5.10. статуту).

Вищим органом Товариства є збори учасників, які скликаються не рідше одного разу на рік (пункти 6.1.1., 6.1.7. статуту). Відповідно до пункту 6.1.8. статуту Товариства позачергові збори учасників товариства скликаються на вимогу учасника товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності Товариства, та у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси Товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза зменшення статутного капіталу, а також на вимогу ревізійної комісії та директора Товариства.

Управління діяльністю Товариства здійснює директор, який призначається зборами учасників Товариства; директор самостійно вирішує питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників Товариства; директор підзвітний зборам учасників Товариства і організує виконання їх рішень; директор не може бути одночасно головою зборів учасників Товариства (пункти 6.2.1.- 6.2.3., 6.2.5. статуту).

Контроль за діяльністю директора Товариства здійснює ревізійна комісія, голова та члени якої призначаються зборами учасників Товариства (пункт 6.3.1. статуту). Ревізія господарської діяльності Товариства проводиться не менше, ніж один раз на рік; позачергові ревізії проводяться на вимогу учасників Товариства або з власної ініціативи; ревізійна комісія складає висновок по річних звітах та балансах Товариства; без висновку ревізійної комісії, збори учасників не мають права затверджувати баланс Товариства (пункти 6.3.2.- 6.3.4. статуту). Ревізійна комісія має право ставити питання про скликання позачергових зборів учасників, якщо виникла загроза суттєвим інтересам Товариства або виявлено зловживання посадовими особами (пункт 6.3.5. статуту).

Товариство забезпечує ведення податкового та бухгалтерського обліку, результатів своєї діяльності, забезпечує статистичну звітність згідно діючого законодавства (пункт 7.3. статуту).

У пункті 1.5. статуту зазначено, що місцезнаходженням Товариства є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені та визначається у свідоцтві про державну реєстрацію.

При цьому, як вбачається із реєстраційної картки на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, яка надана Пігарьовим Валентином Миколайовичем 23.02.2009 для внесення державним реєстратором змін в частині місцезнаходження Товариства, місцезнаходженням Товариства з урахуванням змін є така адреса: 54051, Миколаївська обл., м.Миколаїв, Корабельний район, проспект Жовтневий, 352.

21.07.2009 та 27.11.2009 ДПІ у Корабельному районі м.Миколаєва зверталася до державного реєстратора із повідомленнями для проведення реєстраційної дії «Внесення інформації щодо відсутності юридичної особи за вказаною адресою» стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс».

21.12.2009 Товариство підтвердило відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

18.01.2010 ДПІ у Корабельному районі м.Миколаєва звернулася до державного реєстратора із повідомленнями для проведення реєстраційної дії «Внесення інформації щодо відсутності юридичної особи за вказаною адресою» стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс».

19.05.2010 Товариство підтвердило відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.05.2010 за заявою Управління ПФУ в Корабельному районі м.Миколаєва порушено провадження у справі №10/26/10 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» за ознаками статті 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з підстав наявності заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відсутності боржника за юридичною адресою.

31.05.2010 державному реєстратору надано документи для проведення реєстраційної дії «Внесення судового рішення про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи».

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.07.2010 провадження у справі №10/26/10 припинено на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відомості щодо знаходження боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» є підтвердженими.

14.07.2010 державному реєстратору надано документи для проведення реєстраційної дії «Внесення судового рішення про припинення провадження у справі про банкрутство юридичної особи».

ДПІ у Корабельному районі м.Миколаєва Миколаївської області ДПС звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» про припинення відповідача у зв`язку з неподанням протягом року податкових декларацій та документів фінансової звітності до органів державної податкової служби, який постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 у справі №814/1019/13-а було задоволено та припинено юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс». Вказану постанову супровідним листом від 20.11.2013 №814/1019/13-а/21845 Миколаївським окружним адміністративним судом було направлено державному реєстратору реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції для внесення до Єдиного державного реєстру відповідного запису, і 26.11.2013 проведено реєстраційну дію «Внесення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов`язано з її банкрутством».

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.04.2010 у справі №15/29/10 за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» позовні вимоги задоволено. Розірвано договір фінансового лізингу №18-06-128сфл від 15.11.2006, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» повернути Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» сільськогосподарську техніку згідно договору фінансового лізингу №18-06-128сфл від 15.11.2006. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» основного боргу в розмірі 3341125,98грн, пені в розмірі 326657,68 грн, інфляційні втрати в розмірі 575974,04 грн, 3% річних в розмірі 121486,57 грн. Крім того, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» стягнуто на користь Державного бюджету України в особі ВДК Центрального району м. Миколаєва 25085,00 грн держмита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Корабельним відділом державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на виконання вказаного рішення здійснювались наступні виконавчі провадження

-ВП №19703502 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 18.05.2010 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» основного боргу в розмірі 3341125,98 грн, пені в розмірі 326657,68 грн, інфляційних втрат в розмірі 575974,04 грн, 3% річних в розмірі 121486,57 грн, яке 05.08.2010 завершено з підстав, визначених пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення);

-ВП №37767190 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 18.05.2010 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» основного боргу в розмірі 3341125,98 грн, пені в розмірі 326657,68 грн, інфляційних втрат в розмірі 575974,04 грн, 3% річних в розмірі 121486,57 грн (згідно заяви уповноваженого представника стягувача залишок боргу за виконавчим документом складає 3326503,08 грн), яке 26.09.2013 завершено з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення), а саме, повернення виконавчого документу стягувачу, якщо в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце знаходження боржника - юридичної особи;

-ВП №47531873 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 18.05.2010 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» основного боргу в розмірі 3341125,98 грн, пені в розмірі 326657,68 грн, інфляційних втрат в розмірі 575974,04 грн, 3% річних в розмірі 121486,57 грн (згідно заяви уповноваженого представника стягувача залишок боргу за виконавчим документом складає 3326503,08 грн), яке 25.04.2014 завершено з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення), а саме, повернення виконавчого документу стягувачу, якщо в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце знаходження боржника - юридичної особи;

-ВП №42516389 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 18.05.2010 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» основного боргу в розмірі 3341125,98 грн, пені в розмірі 326657,68 грн, інфляційних втрат в розмірі 575974,04 грн, 3% річних в розмірі 121486,57 грн (згідно заяви уповноваженого представника стягувача залишок боргу за виконавчим документом складає 3326503,08грн), яке 26.12.2014 завершено з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення), а саме, повернення виконавчого документу стягувачу, якщо в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце знаходження боржника - юридичної особи;

-ВП №51602271 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 18.05.2010 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» основного боргу в розмірі 3341125,98 грн, пені в розмірі 326657,68 грн, інфляційних втрат в розмірі 575974,04 грн, 3% річних в розмірі 121486,57 грн (згідно заяви уповноваженого представника стягувача залишок боргу за виконавчим документом складає 3326503,08 грн), яке 26.12.2016 завершено з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення), а саме, повернення виконавчого документу стягувачу, якщо в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце знаходження боржника - юридичної особи.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2012 у справі №15/29/10 апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» задоволено. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2012 про відмову в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду по справі №15/29/10 скасовано. Заяву Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.04.2010 у справі №15/29/10 задоволено. Змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.04.2010 у справі №15/29/10 в частині повернення сільськогосподарської техніки, а саме, постановлено: вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» (54051, м. Миколаїв, просп. Жовтневий,352, ) та передати Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вул. Мечникова,16-а, ) зерносховище СМВУ 2.73.К4Н.2Т.ЗО-100 (у кількості 1-ї одиниці, заводський № 89) та зерносховище СМВУ 165.14.2.В12ГТ1ТСЦ (у кількості 4-х одиниць, заводські №№ 84, 85, 86, 87). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 536,50 грн. Видачу наказів за постановою та в порядку статті 122 Господарського процесуального кодексу України доручено Господарському суду Миколаївської області.

У зв`язку з наведеним, на виконання вказаної постанови апеляційного суду Корабельним відділом державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області здійснювались наступні виконавчі провадження:

-ВП №35670620 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 22.11.2012 Господарським судом Миколаївської області про вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» та передачу Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» зерносховища СМВУ 2.73.К4Н.2Т.ЗО-100 (у кількості 1 одиниці, заводський номер 89) та зерносховища СМВУ 165.14.2В12ГТ1ТСЦ (у кількості 4-х одиниць, заводські номери 84, 85, 86, 87), яке 27.02.2013 завершено з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), а саме, з підстав відсутності у боржника майна, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу;

-ВП №35670626 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 22.11.2012 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 536,50 грн, яке 27.02.2013 завершено з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), а саме, повернення виконавчого документу стягувачу, якщо в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце знаходження боржника - юридичної особи;

-ВП №39379144 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 22.11.2012 Господарським судом Миколаївської області про вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» та передачу Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» зерносховища СМВУ 2.73.К4Н.2Т.ЗО-100 (у кількості 1 одиниці, заводський номер 89) та зерносховища СМВУ 165.14.2В12ГТ1ТСЦ (у кількості 4-х одиниць, заводські номери 84, 85, 86, 87), яке 30.10.2013 завершено з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), а саме, з підстав відсутності у боржника майна, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу;

-ВП №42187411 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 22.11.2012 Господарським судом Миколаївської області про вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» та передачу Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» зерносховища СМВУ 2.73.К4Н.2Т.ЗО-100 (у кількості 1 одиниці, заводський номер 89) та зерносховища СМВУ 165.14.2В12ГТ1ТСЦ (у кількості 4-х одиниць, заводські номери 84,85,86,87), яке 05.03.2015 завершено з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), а саме, з підстав відсутності у боржника майна, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу;

-ВП №45901834 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 22.11.2012 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 536,50 грн, яке 05.03.2015 завершено з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), а саме, повернення виконавчого документу стягувачу, якщо в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце знаходження боржника - юридичної особи;

-ВП №47533756 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 22.11.2012 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 536,50 грн, яке 26.02.2016 завершено з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент прийняття рішення);

-ВП №51317006 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 22.11.2012 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 536,50 грн, яке 30.06.2017 завершено з підстав, визначених пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент прийняття рішення).

Крім того, на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували ряд виконавчих проваджень щодо боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс»:

-ВП №20946755 з примусового виконання наказу №15/29/10 від 18.05.2010, виданого Господарським судом Миколаївської області, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» основного боргу в розмірі 3341125,98 грн, пені в розмірі 326657,68 грн, інфляційних втрат в розмірі 575974,04 грн, 3% річних в розмірі 121486,57 грн, яке 08.11.2012 завершене на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

-ВП №2094716 з примусового виконання наказу №15/29/10 від 18.05.2010, виданого Господарським судом Миколаївської області, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» в дохід Державного бюджету України в особі ВДК Центрального р-ну м.Миколаєва 25085,00 грн держмита, яке завершене 15.11.2011 державним виконавцем на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»;

-ВП №23332853 з примусового виконання наказу №15/29/10 від 11.10.2010, виданого Господарським судом Миколаївської області, про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» повернути Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» сільськогосподарську техніку згідно договору фіансового лізингу №18-06-128 сфл від 15.11.2006, яке 18.03.2011 закінчене на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону (боржник не вчинив дії, які зобов`язаний вчинити згідно із рішенням суду).

Також на примусовому виконанні у Білопільському відділі державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували такі виконавчі провадження:

-ВП №38141675 з примусового виконання наказу №15/29/10 від 22.11.2012, виданого Господарським судом Миколаївської області, про вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» та передання Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» зерносховища СМВУ 2.73.К4Н.2Т.ЗО-100 (у кількості 1 одиниці, заводський номер 89) та зерносховища СМВУ 165.14.2В12ГТ1ТСЦ (у кількості 4-х одиниць, заводські номери 84, 85, 86, 87), яке 30.07.2013 закінчене на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»;

-ВП №38142141 з примусового виконання наказу №15/29/10, виданого 22.11.2012 Господарським судом Миколаївської області про стягненння з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» судового збору на суму 536,50 грн, яке 10.10.2013 закінчене на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, на примусовому виконанні органів державної виконавчої служби перебувала низка виконавчих проваджень з виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.04.2010 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2012 у справі №15/29/10.

В ході виконавчого провадження було погашено основний борг в розмірі 810906,52грн. Отже, непогашена заборгованість боржника перед кредитором на час розгляду Господарським судом Миколаївської області заяви кредитора про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» становить 3554874,25 грн, з яких: 2530219,46 грн - основний борг, 575974,04 грн - інфляційні втрати, 121486,57 грн - 3% річних, 326657,68 грн пені, 536,50 грн - судовий збір.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2017, серед іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс»; визнано грошові вимоги Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (ідентифікаційний код 34360838) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульянівський зернокомплекс» (ідентифікаційний код 32185857) в сумі 3554874,25 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульянівський зернокомплекс» (ідентифікаційний код 32185857).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.07.2018 затверджено реєстр вимог кредиторів, відповідно до якого єдиним кредитором у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» є Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» із вимогами кредитора першої черги в сумі 16000 грн, четвертої черги в сумі 3228216,57 грн та шостої черги 326657,68 грн.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 03.09.2018 у справі №915/1231/17 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» (адреса місцезнаходження: 54051, м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 352; ) визнано банкрутом, щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.04.2023 призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича.

Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» подано до Господарського суду Миколаївської області звіт ліквідатора про свою діяльність (вих. №288 від 12.07.2023).

Відповідно до звіту ліквідатора про свою діяльність (вих. №288 від 12.07.2023; т. 6 а.с. 166-225)) та документів, на основі яких ліквідатором був здійснений аналіз фінансово-господарської діяльності банкрута (т.7 а.с. 28-255), ліквідатор здійснив заходи щодо розшуку майна боржника, його інвентаризацію та виїзд за юридичною адресою, за результатами яких було встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке майно, яке б могло бути включеним у ліквідаційну масу. Цілісний майновий комплекс був реалізований в межах виконавчого провадження 19688249, відкритого 10.06.2010. Зазначене виконавче провадження закінчене 04.01.2012 у зв`язку із повним виконанням.

Інше рухоме майно, яке зареєстроване за боржником (трактор колісний ЮМС-6АЛ, заводський номер НОМЕР_1 , рік випуску 1993, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 01.06.2007; транспортний засіб ВАЗ 2144, тип ТЗ - легковий седан-В, 2006 року, 08.06.2006 - дата державної реєстрації, номер кузова НОМЕР_3 ; транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 4502, тип ТЗ - вантажний самоскид, 1989 року, 16.03.2004 - дата державної реєстрації , номер кузова НОМЕР_4 №; транспортний засіб ГАЗ 3307, тип ТЗ вантажний бортовий, 1993 року, 16.03.2004 - дата державної реєстрації , номер кузова НОМЕР_5 ), за клопотанням ліквідатора Господарським судом Миколаївської області оголошено в розшук.

Ліквідатор Багінський Артем Олександрович, а також ліквідатори, які виконували повноваження у справі про банкрутство раніше, неодноразово звертались до засновників боржника з вимогами надати вичерпну інформацію щодо діяльності боржника, обставин настання стану неплатоспроможності, а також повідомити місце знаходження майна боржника задля формування ліквідаційної маси. Проте, за твердженням ліквідатора, жоден із засновників жодного разу не виявив добросовісної поведінки до участі у справі та сприянню ліквідатору у виконанні ним своїх повноважень.

За матеріалами справи та враховуючи, що на поточних банківських рахунках боржника відсутній рух будь-яких коштів, фінансова та статистична звітність боржником не подається, наймані працівники у боржника відсутні, господарська діяльність боржником не здійснюється як мінімум із 2014 року.

Крім того, ліквідатор спільно із представником кредитора здійснили інвентаризацію усіх активів, майна та майнових прав банкрута, а також, на виконання доручення ліквідатора, представник кредитора здійснив виїзд за адресою місця знаходження боржника. Відповідно до складених інвентаризаційних актів будь-які активи у боржника відсутні, за місцем реєстрації боржника наявна будівля готелю, яка не належить ані боржнику, ані пов`язаним із ним особами (том 6 а.с.255-267).

Зібравши та вивчивши усю наявну інформацію про боржника, якою володіють органи державної влади, інші уповноважені установи, інформацію, яка міститься у публічних реєстрах, арбітражним керуючим було здійснено аналіз фінансово-господарської діяльності боржника та складений відповідний звіт (далі - аналіз, том 6 а.с. 166-180).

У аналізі зроблені висновки, що за аналізований період (2014-2017 роки) підприємство не здійснювало господарської діяльності, не мало жодних активів, а розмір заборгованості існував у незмінному стані, посадовими особами підприємства або його засновниками не було вчинено жодних дій задля уникнення задавнення кредиторської заборгованості підприємства, звернення до суду задля визнання підприємства банкрутом. Відтак наявні ознаки доведення до банкрутства.

У аналізі зроблені висновки, що за аналізований період (2014-2017 роки) кредиторська заборгованість існувала у незмінному вигляді. У зв`язку із тим, що фінансова звітність підприємством не подавалась, а також не інформувались кредитори боржника про дійсний фінансовий стан підприємства та щодо його нездатності погасити власні зобов`язання, наявні ознаки приховування банкрутства.

За результатами визначення ознак втрати або відновлення платоспроможності встановлено, що підприємство перебуває у стані надкритичної неплатоспроможності, відтак, задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе шляхом застосування ліквідаційної процедури та використання правових інструментів, які дозволяють поповнити ліквідаційну масу підприємства за рахунок майна засновників в порядку покладення на них субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями підприємства.

Ліквідатор в межах виконання повноважень звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою від 13.10.2023 вих. №459 про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника за зобов`язаннями боржника у зв`язку з їх бездіяльністю в частині уникнення задавнення кредиторської заборгованості боржника, що спричинило банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», та просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3554874,25 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом (частина третя статті 215 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Застосування такої відповідальності передбачено частиною другою статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з якою у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями (абзац 2).

Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (абзац 1 частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема, викладеною у постановах від 07.04.2021 у справі №911/1815/17, від 28.07.2021 у справі №917/1500/18(917/1932/20)) субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Об`єктом правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у цьому випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів.

Законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону відповідного правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 Господарського кодексу України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема: 1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Наведений перелік обставин, які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, не є вичерпним.

Необхідно зауважити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи.

Водночас визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства та з урахуванням положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів), обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення (висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/21232/16, від 14.07.2020 у справі №904/6379/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17).

Суб`єктами правопорушення є особи, визначені частиною другою статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, до яких віднесені: 1) засновники (учасники, акціонери); 2) керівники боржника; 3) інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії.

Притягнення до субсидіарної відповідальності винних у доведенні до банкрутства осіб є не лише механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб, пов`язаних з боржником, і як наслідок, недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

Виходячи зі змісту частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства суб`єктів субсидіарної відповідальності умовно можна поділити на дві групи:

І група - засновники (учасники, акціонери) та інші особи, які відповідно до закону за своїм юридичним статусом та відповідно до установчих документів мають право безпосередньо давати обов`язкові для виконання боржником (його органів управління) вказівки, приймати рішення, видавати розпорядження чи накази боржнику. У законодавстві України віднесені до цієї групи особи іменуються як: «заінтересовані особи стосовно боржника» (стаття 1 Закону про банкрутство, стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства), «пов`язані особи» (стаття 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», стаття 14.1.159. Податкового кодексу України, стаття 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність»), «кінцевий бенефіціарний власник (контролер)» (стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»);

ІІ група - інші особи, які не мають формалізованих зв`язків із юридичною особою-боржником, однак мають змогу іншим чином визначати та впливати на поведінку боржника в господарських відносинах. Такі особи самостійно або спільно з іншими особами визначають волю боржника щодо здійснення або утримання від здійснення певних дій.

Системний аналіз змісту, зокрема, частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства у взаємозв`язку з іншими нормами законодавства дає підстави для висновку, що до третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства відносяться будь-які особи, наслідком дій або бездіяльності яких стало банкрутство юридичної особи.

Телеологічний спосіб тлумачення зазначених норм приводить до висновку про те, що таке розуміння поняття третіх осіб як суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідає змісту інституту субсидіарної відповідальності осіб, винних у доведенні до банкрутства боржника, метою якого є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак, забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

Притягнення до субсидіарної відповідальності винних у доведені до банкрутства осіб є не лише механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб, пов`язаних з боржником, і як наслідок, недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість відповідних осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності, має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

Якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 Господарського процесуального кодексу України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. У силу статті 13 Господарського процесуального кодексу України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої своєї поведінки.

Відсутність в осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності, зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав. Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №916/313/20).

Однак відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/21323/16, від 15.02.2022 у справі № 927/219/20, від 15.02.2023 №902/1078/16, від 07.03.2023 № 911/101/21 (911/3174/21)).

Отже, виходячи зі змісту частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, суд оцінює істотність впливу дій (бездіяльності) третіх осіб на становище боржника, перевіряючи наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) цих осіб та фактичною неплатоспроможністю боржника (доведенням його до банкрутства).

Для визначення статусу особи як відповідача по субсидіарній відповідальності за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Об`єктом оцінки суду в цьому випадку є надані ліквідатором докази на підтвердження доведення діями чи бездіяльністю третіх осіб боржника до банкрутства, до яких належить, зокрема, звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений у відповідності до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності.

Саме детальний аналіз фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, щодо доведення до банкрутства юридичної особи (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №906/904/16, від 02.09.2020 у справі №923/1494/15, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15 (902/579/20)).

Проте відсутність у матеріалах справи висновку про доведення до банкрутства боржника не може бути беззаперечною підставою для звільнення винних осіб від субсидіарної відповідальності (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №916/1105/16 та від 10.12.2020 у справі №922/1067/17).

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

У даній справі як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції установлено, що непогашена заборгованість боржника перед кредитором на час розгляду Господарським судом Миколаївської області заяви кредитора - Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» становить 3554874,25 грн, яка виникла у зв`язку із невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» своїх зобов`язань за укладеним з Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (нова назва - Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг») договором фінансового лізингу №18-06-128 сфл від 15.11.2006.

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатором були здійснені дії щодо встановлення майна чи інших активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», за рахунок яких можливо було б задовольнити вимоги кредитора.

Так, з метою виявлення майна банкрута, його захисту, проведення інвентаризацiї та формування ліквідаційної маси, ліквідатором було направлено запити до вiдповiдних органiв: Державної служби морського та рiчкового транспорту України (вiд22.05.202З №159), АТ «УКРГАЗБАНК» (вiд 22.05.2023 №145), Базового вiддiлення «Райффазен Банк «Аваль» вiд 12.05.202З №146), Фiлiї «Головний iнформацiйно-обчислювальний центр «АТ «Українська залізниця» (від 22.05.202З №144), Міністерства юстицiї України (від 22.05.202З №154), Державної iнспекцiї архiтектyри та мiстобудування України (вiд 22.05.2023 №168), Державного космiчного агентства України (вiд 22.05.2023 №158), Державної авiацiйної служби України (від 22.05.202З №170), Головного yправлiння статистики Миколаївськiй областi (від 22.05.202З №147), Головного yправлiння Держгеокадастру Миколаївської області (від 22.05.202З №164), Державної служби України з питань праці від 22.05.202З №163), Державної слyжби геологiї та надр України (вiд 22.05.202З №160), Миколаївської митниці Державної митної служби України (вiд 22.05.202З №156) та ін. (відповідні докази додані зо звіту ліквідатора від 12.07.2023 вих.№288; вх. № 9915/23 від 26.07.2023). Згідно відповідей указаних органів майна не виявлено.

Також ліквідатор звернувся до Держпродспоживслyжби із запитом вiд 22.05.2023 №162, на що отримав відповідь про реєстрацію за боржником трактору. З метою виявлення указаного майна ліквідатор звертався до суду. Ухвалою суду від 30.06.2023 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Миколаївській області оголосити в розшук та провести у встановленому законом порядку затримання транспортного засобу, зареєстрованого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», а саме трактора колісного ЮМЗ-6АЛ, рік випуску 1993, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 01.06.2007. Також судом 27.07.2023 було задоволено клопотання ліквідатоора та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Миколаївській області оголосити в розшук та провести у встановленому законом порядку затримання транспортних засобів, зареєстрованих за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», а саме ВАЗ 2144 (2006 року, номер кузова НОМЕР_3 ), ЗИЛ-ММЗ 4502 (тип ТЗ - вантажний самоскид, 1989 року, номер кузова НОМЕР_4 ) та ГАЗ 3307 (тип ТЗ вантажний бортовий, 1993 року, номер кузова НОМЕР_5 ).

Указані ухвали з метою негайного виконання судом було направлено безпосередньо до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Однак протягом тривалого часу майна не виявлено.

До Головного yправлiння ДПС y Миколаївськiй областi ліквідатор направив запит від 22.05.2023 №161 про надання документів фінансової звітності. Згідно відповіді ДПС такої документації боржником не надавалось за запитуваний період. Крім того, податковий орган повідомив, що 01.02.2018 за результатами виходу за податковою адресою складено акт щодо невстановлення мiсцезнаходження платника податкiв та акт про неможливiсть проведення перевiрки. Оперативним управлiнням ГУ ДФС у Миколаiвськiй областi 1З.02.2018 надано вiдповiдь про вiдсутнiсть за податковою адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс».

Крім того, ліквідатор звертався до засновників товариства щодо надання документації, звітності, відомостей про майно та ін. Проте указані звернення залишилися без реагування.

Отже, відповідно до звіту ліквідатора про свою діяльність (вих. №288 від 12.07.2023; т. 6 а.с. 166-225)) та документів, на основі яких ліквідатором був здійснений аналіз фінансово-господарської діяльності банкрута (т.7 а.с. 28-255), ліквідатор здійснив заходи щодо розшуку майна боржника, його інвентаризацію та виїзд за юридичною адресою, за результатами яких було встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке майно, яке б могло бути включеним у ліквідаційну масу. Цілісний майновий комплекс був реалізований в межах виконавчого провадження 19688249, відкритого 10.06.2010. Зазначене виконавче провадження закінчене 04.01.2012 у зв`язку із повним виконанням.

За матеріалами справи та враховуючи, що на поточних банківських рахунках боржника відсутній рух будь-яких коштів, фінансова та статистична звітність боржником не подається, наймані працівники у боржника відсутні, господарська діяльність боржником не здійснюється як мінімум із 2014 року.

Крім того, ліквідатор спільно із представником кредитора здійснили інвентаризацію усіх активів, майна та майнових прав банкрута, а також, на виконання доручення ліквідатора, представник кредитора здійснив виїзд за адресою місця знаходження боржника. Відповідно до складених інвентаризаційних актів будь-які активи у боржника відсутні, за місцем реєстрації боржника наявна будівля готелю, яка не належить ані боржнику, ані пов`язаним із ним особами (том 6 а.с.255-267).

Зібравши та вивчивши усю наявну інформацію про боржника, якою володіють органи державної влади, інші уповноважені установи, інформацію, яка міститься у публічних реєстрах, арбітражним керуючим було здійснено аналіз фінансово-господарської діяльності боржника та складений відповідний звіт (далі - аналіз, том 6 а.с. 166-180).

За результатами проведеного аналізу фінансово-економічного стану підприємства, за період 2014-2017 роки встановлено ознаки доведення до банкрутства.

У аналізі зроблені висновки, що за аналізований період (2014-2017 роки) підприємство не здійснювало господарської діяльності, не мало жодних активів, а розмір заборгованості існував у незмінному стані, посадовими особами підприємства або його засновниками не було вчинено жодних дій задля уникнення задавнення кредиторської заборгованості підприємства, звернення до суду задля визнання підприємства банкрутом. Відтак наявні ознаки доведення до банкрутства.

Також у аналізі зроблені висновки, що за аналізований період (2014-2017 роки) кредиторська заборгованість існувала у незмінному вигляді. У зв`язку із тим, що фінансова звітність підприємством не подавалась, а також не інформувались кредитори боржника про дійсний фінансовий стан підприємства та щодо його нездатності погасити власні зобов`язання, наявні ознаки приховування банкрутства.

За результатами визначення ознак втрати або відновлення платоспроможності встановлено, що підприємство перебуває у стані надкритичної неплатоспроможності, відтак, задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе шляхом застосування ліквідаційної процедури та використання правових інструментів, які дозволяють поповнити ліквідаційну масу підприємства за рахунок майна засновників в порядку покладення на них субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями підприємства.

Наразі у цьому апеляційному провадженні розглядається питання наявності правових підстав для притягнення до субсидіарної відповідальності ОСОБА_1 за доведення до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс».

ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс», яка володіє часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 33,33 %.

За твердженнями ОСОБА_1 , вона не могла самостійно брати участь у повноважних загальних зборах учасників боржника та приймати будь-які рішення; вона не приймала жодних рішень як у складі загальних зборів учасників боржника, так і іншим чином, та не вчиняла жодних дій, наслідком яких могло бути погіршення фінансово-матеріального стану боржника. Зазначає, що оскільки чергові загальні збори учасників боржника не скликалися, відповідачка була позбавлена можливості розглядати фінансові звіти боржника і таким чином отримувати актуальну офіційну інформацію про стан боржника. Також ОСОБА_1 зауважує, що відсутність інформації про діяльність боржника несло для неї реальні ризики втрати безпосереднього внеску у статутний капітал товариства в сумі 1276632,00 грн, як і права отримувати частину прибутку від господарської діяльності боржника у вигляді дивідендів.

Також ОСОБА_1 зазначає, що зверталась до виконавчого органу та деяких співробітників боржника для отримання даних про господарську діяльність товариства та її результати, однак офіційної інформації їй не надавалось, а інформація в усному режимі була суперечливою та неповною.

На підтвердження такого звернення відповідачкою надано заяву від 15.12.2011, адресовану боржнику, з проханням скликати загальні збори учасників Товариства з включенням до порядку денного заслуховування звіту директора Товариства про поточний фінансовий стан Товариства та можливе вчинення дій із запобігання неплатоспроможності Товариства (т.9 а.с. 250).

За твердженням ОСОБА_1 , як і попередні звернення, заява від 15.11.2011 залишилася без відповіді, а загальні збори учасників не були скликані.

Колегія суддів зазначає, що у частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що перелічені ОСОБА_1 дії з наданими на їх підтвердження доказами, а саме, лише однієї заяви, свідчать, навпаки, про пасивну позицію учасника, оскільки статутом Товариства визначено право учасника Товариства вимагати скликання позачергових зборів учасників в будь-який час та з будь-яких питань у тому разі, коли учасники володіють більш ніж 20% голосів, отримувати інформацію про господарську діяльність товариства, знайомитися з річною фінансовою звітністю товариства, вживати заходів для проведення аудиту.

Крім того, виходячи зі змісту заяви від 15.12.2011, в якій ОСОБА_1 просила скликати загальні збори учасників Товариства з включенням до порядку денного заслуховування звіту директора Товариства про можливе вчинення дій із запобігання неплатоспроможності Товариства, остання була обізнана з фінансовою ситуацією, що склалася у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс».

Як правильно зауважено судом першої інстанції, доказів про наполегливість відповідачки у використанні наявних у неї, як в учасника, прав з метою контролю за діяльністю Товариства задля уникнення негативних наслідків діяльності Товариства, матеріали справи не містять, що свідчить про бездіяльність ОСОБА_1 в управлінні боржником.

Водночас за матеріалами справи, ОСОБА_1 , як учасник Товариства, не виявляла розумної та добросовісної участі в управлінні Товариством, участі у впроваджені заходів щодо контролю за діяльністю Товариством, збереженні його активів (майна), у зв`язку із чим неможливо встановити перелік та місцезнаходження майна Товариства, за рахунок якого можливо сформувати ліквідаційну масу. ОСОБА_1 , за всіма обставинами, не могла не знати, що Товариство знаходиться у стані неплатоспроможності і що подальше ігнорування такого стану Товариства призведе до порушення законних прав кредитора Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг», не вживала, передбачених законом та статутом добросовісних заходів, які б зменшили завдану шкоду банкруту у зв`язку із втратою майнових активів банкрута.

Бездіяльність учасників боржника, у тому числі ОСОБА_1 , а також невжиття ними вичерпних та добросовісних заходів щодо збереження майна боржника, приховування ними бухгалтерських документів та відомостей про здійснювану боржником господарську діяльність, ігнорування процедури банкрутства та відсутність співпраці із ліквідаторами і відсутність сприяння ним у розшуку майна боржника призвело до того, що наразі неможливо ані встановити місце знаходження будь-якого майна боржника, сформувати ліквідаційну масу, з`ясувати обставини здійснення господарської діяльності боржником та обставини настання стану неплатоспроможності. У підсумку, бездіяльність та недобросовісне відношення до власних повноважень як засновників призвело до неплатоспроможносі боржника та порушення прав кредитора щодо повернення предмету лізингу чи погашення заборгованості за предметом лізингу.

Така бездіяльність ОСОБА_1 перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із обставинами неможливості боржником належно виконувати зобов`язання перед кредиторами, що в подальшому створило умови та підстави для визнання боржника банкрутом з неможливістю задовольнити кредиторські вимоги у межах справи про банкрутство за рахунок майна боржника, з огляду на що є доведеним наявність причинно-наслідкового зв`язку між критичним фінансовим станом боржника та бездіяльністю учасника боржника, який є суб`єктом субсидіарної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про те, що у зв`язку зі збігом значного періоду часу (більше 10 років), інші документи про звернення скаржниці до виконавчого органу боржника не збереглися, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки виходячи з того, що ліквідатор належно обґрунтував наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), саме на ОСОБА_1 покладається тягар спростування цих тверджень ліквідатора.

Господарський суд першої інстанції, зважаючи на обставини даної справи про банкрутство, дійшов висновку, що невиконання відповідачами, як засновниками боржника, обов`язку передбачити можливість настання негативних для нього наслідків шляхом контролю над діяльністю Товариства, та вчинити встановлені законодавством заходи щодо запобігання банкрутству боржника (належного управління боржником, контроль за майном боржника, зменшення витрат чи залучення додаткових коштів для покриття збитків тощо) свідчить про наявність вини учасників товариства у формі простої необережності і, як наслідок, підстав для покладення на них субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

ОСОБА_1 не погоджується з таким висновком суду, оскільки вважає, що для цілей застосування субсидіарної відповідальності повинна бути встановлена вина у формі умислу, а не простої необережності.

Такі аргументи скаржниці колегія суддів відхиляє, оскільки частина друга статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства не конкретизує форму вини особи, яка відповідно до законодавства несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Натомість, як зазначалось, за усталеною судовою практикою Верховного Суду суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Твердження ОСОБА_1 про те, що звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника підготовлено з порушенням вимог пункту 1 розділу ІІ Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14, із посиланням на те, що аналіз підготовлено без використання основних джерел (балансу підприємства, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал тощо), також відхиляються апеляційним судом, оскільки зважаючи на те, що згідно відповіді Головного управління статистики у Миколаївській області від 25.05.2023 №09-22/966-23 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» за період з 26.12.2017 по 25.05.2023 фінансову та статистичну звітність не подавало та згідно відповіді Головного управління ДПС у Миколаївській області від 05.06.2023 №15606/6/14-29-04-02-05 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» фінансову звітність за період з 01.01.2018 станом на 01.06.2023 не надавало, тобто, враховуючи неподання боржником фінансової звітності, наведені апелянтом порушення не можуть бути підставою для неврахування звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника як доказу наявності ознак доведення до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс».

Щодо розміру субсидіарної відповідальності колегія суддів зазначає, що відповідно до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» загальна сума визнаних господарським судом вимог кредиторів до боржника, яка є непогашеною, й відсутня можливість такого погашення, складає 3554874,25 грн. Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, розмір субсидіарної відповідальності, яка підлягає покладенню на учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс» у зв`язку з доведенням його до банкрутства складає 3554874,25 грн.

З огляду на все вищевикладене, правильними є висновок Господарського суду Миколаївської області про наявність правових підстав для притягнення до субсидіарної відповідальності ОСОБА_1 за доведення до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю «Ульяновський зернокомплекс».

Висновки суду апеляційної інстанції

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Миколаївської області про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2024 у справі №915/1231/17 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.04.2025.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран