ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р. Справа №907/500/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства Ферма Пилипа від 26.12.2024 (вх. №ЗАГС 01-05/3758/24 від 27.12.2024)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2024 (повний текст рішення складено та підписано 10.12.2024, суддя Пригара Л.І.)

у справі № 907/500/23

за позовом: Селянського фермерського господарства Ферма Пилипа (надалі СФГ Ферма Пилипа), м. Хуст Закарпатської області

до відповідача: Хустської міської ради, м. Хуст Закарпатської області

з участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

третьої особи-1: Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області,

третьої особи-2: ОСОБА_1 , м. Хуст Закарпатської області,

третьої особи-3: ОСОБА_2 , м. Хуст Закарпатської області,

третьої особи-4: ОСОБА_3 , м. Хуст Закарпатської області,

третьої особи-5: ОСОБА_4 , м. Хуст Закарпатської області,

третьої особи-6: ОСОБА_5 , м. Хуст Закарпатської області,

третьої особи-7: ОСОБА_6 , м. Хуст Закарпатської області

третьої особи-8: ОСОБА_7 , м. Хуст Закарпатської області

про: визнання незаконним та скасування витягу з рішення

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_8 ;

від відповідача: Гіоргобіані С.Д. в режимі відеоконференції;

від третьої особи-1: не з`явились;

від третьої особи-2: не з`явились;

від третьої особи-3: не з`явились;

від третьої особи-4: не з`явились;

від третьої особи-5: не з`явились;

від третьої особи-6: не з`явились;

від третьої особи-7: не з`явились;

від третьої особи-8: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Селянське фермерське господарство Ферма Пилипа звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Хустської міської ради про визнання протиправним, недійсним та скасування витягу з рішення IV сесії VII скликання Хустської міської ради №205 від 26.04.2016; визнання протиправним, недійсним та скасування витягу з рішення позачергової сесії VII скликання Хустської міської ради №3133 від 16.10.2020; визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю; скасування запису про реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки; скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку; скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку наступним громадянам: - ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0576 га з кадастровим номером :01:067:0099 в АДРЕСА_1 ; - ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0102 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0101 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0108 в АДРЕСА_3 ; - ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0111 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0171 в АДРЕСА_4 ; - ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0170 в АДРЕСА_2 ; усунення порушення користування позивача на земельну ділянку згідно з Актом на постійне користування серії ЗК №013-00052 від 31.07.1995 (Т-1, а.с.2-64).

В процесі розгляду справи судом залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

09.05.2024 позивачем подано заяви №090524 (Т-4, а.с.56-95) та №050624 (Т-4, а.с.155-176) згідно яких просить: 1) визнати незаконним та скасувати витяг із рішення Хустської міської ради №2133 від 05.11.2015 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, а саме: - ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0576 га з кадастровим номером :01:067:0099 в АДРЕСА_1 ; - ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0102 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0101 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0108 в АДРЕСА_3 ; - ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0111 в АДРЕСА_2 ; 2) визнати незаконним та скасувати витяг із рішення Хустської міської ради №3051 від 31.08.2020 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, а саме: - ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0171 в АДРЕСА_4 ; - ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0170 в АДРЕСА_2 ; 3) визнати незаконним та скасувати витяг із рішення Хустської міської ради №2012 від 15.07.2015 Про затвердження детального планування на території м. Хуст та с. Кіреші в частині проєктування АДРЕСА_1 ; 4) визнати протиправним, недійсним та скасувати витяг із рішення IV сесії VII скликання Хустської міської ради №205 від 26.04.2016; 5) визнати протиправним, недійсним та скасувати витяг із рішення позачергової сесії VII скликання Хустської міської ради №3133 від 16.10.2020; 6) визнати недійсними та скасувати Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки: - ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0099 в АДРЕСА_1 ; - ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0102 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0101 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0108 в АДРЕСА_3 ; - ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0111 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0171 в АДРЕСА_4 ; - ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0170 в АДРЕСА_2 ; 7) скасувати записи про реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок; 8) скасувати державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку наступним громадянам: - ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0576 га з кадастровим номером :01:067:0099 в АДРЕСА_1 ; - ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0102 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0101 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0108 в АДРЕСА_3 ; - ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0630 га з кадастровим номером :01:067:0111 в АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0171 в АДРЕСА_4 ; - ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером 110800000:01:067:0170 в АДРЕСА_2 ; 9) усунути порушення користування позивача на земельну ділянку згідно з актом на постійне користування серії ЗК №013-00052 від 31.07.1995.

Вищеописані вимоги в даних заявах розцінені судом як заяви про зміну предмета позову і прийняті ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.06.2024 до розгляду.

Позовні вимоги (з врахуванням заяви № 090524 та №050624 від 09.05.2024) обгрунтовано тим, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:067:0099, :01:067:0102, :01:067:0101, :01:067:0108, :01:067:0111, :01:067:0171 та :01:067:0170, розташовані в АДРЕСА_1 та виділені громадянам м. Хуст, накладаються на земельну ділянку, яка перебуває в постійному користуванні СФГ Ферма Пилипа на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЗК №013-00052 від 31.07.1995.

Посилається позивач на те, що Львівський апеляційний господарський суд постановою від 01.02.2016 скасував рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2015 у справі №907/649/15 в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_5 шляхом визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею площею 4,18 га серії ЗК №013-00052 від 31.07.1995, виданого громадянину ОСОБА_9 , який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею №159, та зобов`язання Селянського (фермерського) господарства Ферма Пилипа повернути Хустській міській раді вказаної земельної ділянки в землі запасу Хустської міської ради і прийняв у цій частині нове рішення про відмову в позові, відповідачем було прийнято оспорюване рішення №205 від 26.04.2016, яким надано у власність громадянам земельні ділянки, що накладаються на ділянку позивача. Позивач також зауважує, що, незважаючи на ухвалення Господарським судом Закарпатської області рішення від 22.09.2020 у справі № 907/569/19 про визнання незаконним та скасування рішення IX сесії VII скликання Хустської міської ради №1395 від 10.05.2019 Про припинення права постійного користування земельною ділянкою, відповідач 16.10.2020 прийняв оспорюване рішення №3133 про надання у власність громадянам земельних ділянки, що накладаються на ділянку позивача.

Отже, покликаючись на те, що накладення вказаних земельних ділянок відбулося внаслідок прийняття Хустською міською радою незаконних рішень №205 від 26.04.2016 та №3133 від 16.10.2020 Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність громадянам. Оскаржувані рішення, зокрема, в частині відведення громадянам земельної ділянки орієнтовною площею 5000 кв. м. для ведення особистого господарства із землі, яка перебуває на праві постійного користування СФГ Ферма Пилипа, є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки письмова згода постійного землекористувача на вилучення земельної ділянки чи її частини відсутня, як і не здійснювалось саме вилучення земельної ділянки з постійного користування позивача. На переконання позивача, в силу того, що його право постійного користування на земельну ділянку державної власності посвідчено державним актом та не припинялося, то згідно з вимогами ч. 1 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Державний земельний кадастр, земельна ділянка площею 4,18 га, в межах якої сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами :01:067:0099, :01:067:0102, :01:067:0101, :01:067:0108, :01:067:0111, :01:067:0171 та :01:067:0170, орієнтовною площею 0,5 га, вважається сформованою з дати видачі державного акта. Позивач стверджує також і про те, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей про спірні земельні ділянки, які незаконно сформовані на земельній ділянці позивача з цільовим сільськогосподарським призначенням (для ведення селянського фермерського господарства), створює перешкоди постійному користувачу земельної ділянки у здійсненні права користування та розпорядження нею.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2024 у справі № 907/500/23 провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №2012 від 15.07.2015 «Про затвердження детального планування на території м. Хуст та с. Кіреші» в частині проектування вул. Бузкова в м. Хуст закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №2012 від 15.07.2015 «Про затвердження детального планування на території м. Хуст та с. Кіреші» в частині проектування вул. Бузкова в м. Хуст є заявленою до суб`єкта владних повноважень органу місцевого самоврядування Хустської міської ради та стосується правовідносин, що виникли внаслідок затвердження Хустською міською радою детального плану території в м. Хуст та с. Кіреші.

Відтак, з посиланням на положення п.3 ч. 1 ст. 1, ч.1 ст. 16, частини 1, 3, 5, 6 та 8 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення Хустської міської ради №2012 від 15.07.2015, судом встановлено, що відповідач даним рішенням реалізував свої повноваження у сфері публічно-правових відносин, пов`язаних із підготовкою та виданням нормативно-правового акта, яким є детальний план території. Встановлено, що спір між сторонами в частині вищевказаної вимоги є адміністративно-правовим, а його вирішення належить до юрисдикції адміністративних суддів.

В обґрунтування наведеного суд покликається на практику Верховного Суду, викладену в постановах від 31.07.2019 у справі №466/1264/18, від 20.12.2019 у справі №520/14995/16-а, від 09.04.2020 у справі №807/150/16 та від 07.12.2021 у справі №380/142/20. При цьому, зазначено, що вказане рішення не є актом індивідуальної дії, який стосується конкретних прав чи обов`язків певної особи. Таке є нормативно-правовим актом, дія якого поширюється на необмежену кількість суб`єктів та застосовується багаторазово, що відображено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №363/3786/17, від 15.10.2019 у справі №911/1834/18 та постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №916/242/22.

Відтак, з врахуванням наведеного та, керуючись на п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України, щодо вимоги про визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №2012 від 15.07.2015 «Про затвердження детального планування на території м. Хуст та с. Кіреші» в частині проектування вул. Бузкова в м. Хуст провадження в даній справі судом закрито.

Щодо вимог про визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №2133 від 05.11.2015 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №3051 від 31.08.2020 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, визнання протиправним, недійсним та скасування витягу з рішення IV сесії VII скликання Хустської міської ради №205 від 26.04.2016, визнання протиправним, недійсним та скасування витягу з рішення позачергової сесії VII скликання Хустської міської ради №3133 від 16.10.2020 судом зазначено, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта, який застосовується одноразово та після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання, і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не забезпечує його реального захисту. Відтак, вищевказані рішення відповідача, які є предметом оскарження з боку позивача, вже є реалізованими, оскільки на їх підставі земельні ділянки, що за доводами СФГ Ферма Пилипа, накладаються на ділянку, належну йому на праві постійного користування, були відчужені на користь третіх осіб (гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), а тому їх скасування не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), Отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права СФГ «Ферма Пилипа», яке потребуватиме додаткових засобів захисту.

Судом враховано практику Верховного суду в подібних правовідносинах, яка викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі №3 59/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (неналежний спосіб захисту).

Щодо вимог позивача про визнання недійсними та скасування державних актів гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на право приватної власності на земельні ділянки, скасування записів про реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності на земельні ділянки, то суд першої інстанції виходив з того, що право позивача в даному контексті може бути захищено шляхом подання позову про визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України), витребування нерухомого майна з володіння, усунення перешкод у користуванні майном (ст. ст. 387, 388, 391, 396 Цивільного кодексу України) чи іншим способом відповідно до закону. При цьому, зазначено, що відповідні вимоги мають бути заявлені і до осіб, на ім`я яких було зареєстровано відповідне право, оскільки предмет спору безпосередньо стосується їх прав та обов`язків, що викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, Верховного Суду від 12.12.2023 у справі № 907/268/22).

Таким чином, суд зазначив, що заявлені позивачем вимоги стосуються безпосередньо речових прав (права власності) гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на земельні ділянки, які, за твердженням позивача, накладаються на ділянку, належну йому на праві постійного користування. Проте, як вбачається із матеріалів справи, вищевказані фізичні особи позивачем визначені не в якості відповідачів, а мають процесуальний статус третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Отже, оскільки позивач оспорює спільні дії власників цих земельних ділянок (третіх осіб) та відповідача, то предмет спору, як і результат його вирішення , безпосередньо стосується прав і обов`язків не лише відповідача, а й фізичних осіб власників земельних ділянок, а тому пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надання судом оцінки іншим аргументам учасників справи. В обґрунтування даного суд послався на подібні за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №9 10/15792/20, постановах Верховного Суду від 12.12.2023 у справі № 907/268/22, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 та від 17.04.2024 у справі № 910/15770/21).

Також суд прийшов до висновку , щоі не підлягає до задоволення вимога позивача про усунення порушення права користування ним земельною ділянкою згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ЗК 013 00052 від 31.07.1995, оскільки позивачем не подано суду жодних документальних доказів у підтвердження того, що відповідач Хустська міська рада чинить у будь-який спосіб перешкоди позивачу у реалізації його права на користування земельною ділянкою згідно вищезазначеного Державного акта, як і не вказав, які саме дії з боку відповідача мають наслідком перешкоджання позивачу у користуванні останньою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, СФГ «Ферма Пилипа» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення в частині відмови в позові прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішенням, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що спірні земельні ділянки, які було передано у приватну власність третім особам накладаються на земельну ділянку на яку скаржник має державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЗК 013 00052 від 31.07.1995, зареєстрованого в книзі державних актів на право постійного користування землею від 31.07.1995. На думку скаржника, суд не розглянув та не надав оцінки належним доказам права користування земельною ділянкою ним та не взяв до уваги те, що відповідач не заперечив докази позивача щодо того, що площа земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні позивача на момент подання позовної заяви, змінилась та зменшилась від площі земельної ділянки, зазначеній у державному акті. Також, зазначає, що відповідач не заперечив факту та не надав вмотивованого пояснення тому, що на підставі звернення позивача із заявою від 12.11.2008 щодо присвоєння спірній земельній ділянці кадастрового номеру, як вбачається із схем, кадастровий номер вже присвоєно земельним ділянкам позивача, а саме на земельну ділянку площею 3.000 га :01:067:0044 та на земельну ділянку №:01:067:0045, що є підтвердженням координат земельної ділянки позивача. Хустська міська рада, не маючи заяви СФГ «Ферма Пилипа» про добровільну відмову від права постійного користування на земельну ділянку або будь-яких інших законних підстав, незважаючи, що державний акт є чинний та не скасований, в обґрунтування чого посилається на постанови Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 і Вищого господарського суду України від 13.04.2016 у справі №907/649/15, рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.09.2020 у справі №907/569/19, якими визнано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою позивача чинним та не скасованим, шляхом прийняття оспорюваних рішень фактично вилучила в останнього частину земельної ділянки, допустивши, таким чином, порушення прав СФГ «Ферма Пилипа» як постійного користувача земельної ділянки.

Хустська міська рада у відзиві від 27.01.2025 на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що сам факт накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку скаржника, на його думку, підтверджується відомостями із публічної кадастрової карти. Однак, з посиланням на ст. 79 Земельного кодексу України ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» , відповідач, в спростування тверджень скаржника, зазначає, що у матеріалах справи відсутні копії документів із землеустрою щодо права постійного користування земельною ділянкою за позивачем та рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Також, звертає увагу, що не здобуто таких доказів і під час розгляду справи у суді першої інстанції, а отже, відомості із публічної кадастрової карти жодним чином не підтверджують факту накладання спірних земельних ділянок на земельну ділянку скаржника.

Щодо рішень сесії Хустської міської ради від 05.11.2015 про надання третім особам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, то зазначає, що правовими підставами прийняття даних рішень слугували норми Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», пункт 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказані положення зазначені у преамбулі спірних рішень, прийнятих Хустською міською радою, а саме від 05.11.2015 №2133, від 05.11.2015 №2133, від 31.08.2020 №3051. Звертаєувагу, що дані рішення прийнятті із врахуванням генерального плану забудови м. Хуст та затвердженого плану території.

Окрім того, відповідач відмічає, що державний акт на право постійного користування землею серії ЗК 013 00052 від 31.07.1995, на який посилається скаржник, підтверджуючи свої майнові права на земельну ділянку, виданий іншій особі ОСОБА_9 , який є землекористувачем. Даний акт виданий первинно на землю (площа 3,0 га) без адресної конкретизації, яка не визначена в натурі (на місцевості), не має ані технічної документації, ані кадастрового номеру, відтак, вважає, що такий не підтверджує факту розташування цієї землі на спірних земельних ділянках. Також відмічає, що за відомостями державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 013 00052 в подальшому до нього були внесені зміни в землекористуванні, а саме в збільшені площі на 1,18 га на підставі договору купівлі-продажу відгодівельного пункту, який знаходиться в АДРЕСА_5 . Відтак, згідно плану зовнішніх меж землекористування було внесено ділянку 2 на зазначену площу в АДРЕСА_5 .

Щодо тверджень скаржника про накладення земельних ділянок, переданих у приватну власність третім особам на землю 4, 18 га, належну йому на праві постійного користування, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, які б могли підтвердити факт накладання означених земельних ділянок на земельну ділянку згідно державного акта на право постійного користування землею серії ЗК 013 00052, оскільки вказана земельна ділянка не є сформованою в розумінні чинного законодавства України, відтак, не є об`єктом цивільних прав, майнові права щодо якої можуть бути порушені. Матеріали справи також не містять інформації про присвоєння земельним ділянкам, які знаходяться у постійному користуванні позивача загальною площею 4,18 га (з них за планом землекористування площею 3,0 га та 1,18 га) кадастрових номерів. Відповідно зазначає, що інформація про ці земельні ділянки не внесена до автоматизованої системи ДЗК, що не дає можливості визначити їх поворотні точки місцезнаходження, а і відповідно встановити чи розміщені ділянки громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Та ОСОБА_7 на земельних ділянках, які знаходяться у користуванні СФГ «Ферма Пилипа».

Зазначає, що згідно з усталеним правозастосуванням Верховного Суду саме відсутність порушеного права чи відповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, що має місце в даній справі, а відтак просить залишити апеляційну скаргу СФГ «Ферма Пилипа» без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2024 у справі № 907/500/23 без змін.

Треті особи в жодне судове засіданні не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи № 907/500/23. Третю особу 1 було повідомлено шляхом надсилання ухвал суду до Електронногох кабінету, які були отримані, докази чого містяться в матеріалах справи.

Третім особам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ухвали суду надсилались поштовою кореспонденцією на їхні поштові адреси, однак, такі поверталися без вручення із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що факт неотримання третіми особами кореспонденції, яку суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання вимог суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

В судовому засіданні 04.03.2025 за участі представника позивача та відповідача судом оглянуто топографічні карти оспорюваної ділянки, що відображено в протоколі судового засідання від 04.03.2025 та долучено представником позивача копії: акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 12.11.2008, ситуаційний план розташування земельної ділянки СФГ «Ферма Пилипа» АДРЕСА_5 кадастровий №:01:067:0044, ситуаційний план розташування земельної ділянки СФГ «Ферма Пилипа» АДРЕСА_5 кадастровий №:01:067:0045 (містяться виправлення), викопіювання із планово-картографічних матеріалів м. Хуст, вул.. Бузкова, 11, Закарпатської області на замовлення ОСОБА_7 мешканки АДРЕСА_6 , викопіювання із планово-картографічних матеріалів м. Хуст, вул. Бузкова, 9, Закарпатської області на замовлення ОСОБА_6 мешканця АДРЕСА_7 .

Дані докази судова колегія оглянула і долучила до матеріалів справи, однак, не враховує при ухваленні судового рішення, з огляду на те, що такі подано в суді апеляційної інстанції, а суд апеляційної інстанції переглядає рішення на час його прийняття по тих матеріалах справи, які наявні були на момент його прийняття.

В судовому засіданні 08.04.2025 судом заслухано пояснення представників позивача та відповідача ( в режимі відеоконференції), які надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Західний апеляційний господарський встановив таке.

15.07.2015 Хустською міською радою прийнято рішення № 2012 Про затвердження детального планування на території м. Хуст та с. Кіреші (Т-1, а.с.230), згідно з п.1 якого затверджено детальні плани територій житлової та громадської забудови у м. Хуст: - район урочища Бартуші; - між вулицями Степана Росохи Марка Бараболі; - між вулицями Львівська Степана Росохи; - с. Кіреші, кінець вулиці Івана Чендея; - с. Кіреші, вул. Нарцисова.

05.11.2015 Хустською міською радою прийнято рішення № 2133 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, згідно з п. 1 якого вирішено надати дозвіл на розробку проєктів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність наступним громадянам:

- ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0576 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.278. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.104);

- ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0630 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.285. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.130);

- ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0630 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.286. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.145);

- ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0630 га в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.279. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.168);

- ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0630 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.280. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.184).

26.04.2016 IV сесією VII скликання Хустської міської ради прийнято рішення №205 Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність громадянам, згідно п.1 якого вирішено затвердити проєкти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок:

- ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0576 га, кадастровий номер :01:067:0099, в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.20. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.101);

- ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0630 га, кадастровий номер :01:067:0102, в АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.43. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.122);

- ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0630 га, кадастровий номер :01:067:0101, в АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.46. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.142);

- ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0630 га, кадастровий номер :01:067:0108, в АДРЕСА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.57. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.160);

- ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0630 га, кадастровий номер :01:067:0111, в АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (підп. 1.87. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.178).

Пунктом 2 рішення Хустської міської ради №205 від 26.04.2016 Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність громадянам вирішено передати у власність земельні ділянки громадянам, перерахованим у п. 1 вказаного рішення.

31.08.2020 Х сесією VII скликання Хустської міської ради було прийнято рішення №3051 Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, пунктом 1 якого вирішено надати дозвіл на розробку проєктів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність наступним громадянам:

- ОСОБА_6 на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0630 га в АДРЕСА_4 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (підп. 1.34. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.203);

- ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,0630 га в АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

16.10.2020 позачерговою сесією VII скликання Хустської міської ради було прийнято рішення №3133 Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність громадянам, пунктом 1 якого вирішено затвердити проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок:

- ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0630 га, кадастровий номер :01:067:0171, АДРЕСА_4 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (підп. 1.19. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.195);

- ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,0630 га, кадастровий номер :01:067:0170, АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (підп. 1.20. п. 1 рішення) (Т-1, а.с.214).

Пунктом 2 рішення Хустської міської ради №3133 від 16.10.2020 Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність громадянам вирішено передати у власність земельні ділянки громадянам, перерахованим у п. 1 вказаного рішення.

За твердженнями позивача, вищезазначені рішення відповідача є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки наслідком їх прийняття стало накладення земельних ділянок, переданих у приватну власність гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на земельну ділянку площею 4,18 га, належну СФГ Ферма Пилипа на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ЗК 013 00052 від 31.07.1995.

Водночас, покликаючись на необхідність відновлення прав позивача як постійного землекористувача вказаної земельної ділянки, останній вказує на необхідність визнання недійсними та скасування Державних актів на право приватної власності гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на земельні ділянки, скасування записів про реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності на земельні ділянки вищезгаданим громадянам та усунення порушення права користування позивача земельною ділянкою згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ЗК 013 00052 від 31.07.1995.

Позивачем (скаржником) рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2024 у справі №907/500/23 оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних, відтак, суд апеляційної інстанції з врахуванням положень ст. 269 ГПК України, переглядає рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При ухваленні постанови колегія суддів керувалася таким.

За приписами частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України. Наведений спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання негаторного позову.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від у справі № 918/317/17, від 29.05.2018 у справі № 914/2182/17, від у справі № 904/2061/18, від 05.1 1.2019 у справі № 926/746/19.

За змістом частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктами "б", "д" частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів. З огляду на вищезазначене, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, спорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Зокрема, вказана правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №910/1016/17 та у пункті 12 постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №914/1521/17.

Матеріалами справи встановлено, що згідно рішенням Хустської міської ради від 04.09.1992 позивачу було надано у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку 3,0 га, на підставі якого і було видано Державний акт на право постійного користування серії ЗК-013-00052 від 31.07.1995, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею №159.

У подальшому, як вбачається зі змісту Державного акту на право постійного користування серії ЗК-013-00052 від 31.07.1995, на підставі договору купівлі-продажу відгодівельного пункту № 1104 від 14.08.1996, який знаходиться в м. Хуст по вул. Львівській, до цього Державного акту було внесено зміни, за якими додатково отримано у постійне користування 1,18 га землі (Т-1, а.с.46-48).

Таким чином, у постійне користування отримано земельну ділянку площею 4,18 га, що і, відповідно, було посвідчено Державним актом на право постійного користування серії ЗК-013-00052 від 31.07.1995.

Як зазначає позивач, він згідно реєстраційного посвідчення від 20 грудня 2000 року № 328 є власником комплексу нежитлових будівель та споруд, які знаходяться на даній земельній ділянці.

Позивач стверджує, що його права було порушено 27.04.2023, так як до цього часу з боку громадян (третіх осіб) не було ніяких перешкод, щодо користування позивачем земельної ділянки, що відображено у довідці Хустського Управління поліції №3636 від 04.05.23.

Позивач звернувся до Хустської міської ради, написавши заяву з проханням призначити комісію з питань землекористування та встановити невідомих осіб, які зробили дії, щодо встановлення огорожі на земельній ділянці позивача.

Отже, позивач стверджує, що дізнався про рішення Хустської міської ради від 26.04.2016 №205 Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність наступним громадянам та від 16.10.2020 № 3133 Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність наступним громадянам у 2023 році.

Окрім того, зазначає позивач, що ним неодноразово подавались клопотання про присвоєння кадастрового номера його земельній ділянці про отримання у приватну власність земельну ділянку, однак, у відповідь позивач отримував відмову.

Отже, позивач звернувся поряд з іншими вимогами і з вимогами про визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №2133 від 05.11.2015 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №3051 від 31.08.2020 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, визнання протиправним, недійсним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №205 від 26.04.2016, визнання протиправним, недійсним та скасування витягу з рішення позачергової сесії VII скликання Хустської міської ради №3133 від 16.10.2020

За змістом п. 15 ч. 1 ст. 26 та статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 Nц 7рл/2009 ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Такі рішення можуть бути скасовані або змінені в судовому порядку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, що складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Позивач - особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі Афанасьєв проти України (Afanasyev v. Ukraine (заява №38722/02, §75)).

Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі №910/11511/18.

З аналізу заявлених позивачем вимог, а саме про визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №2133 від 05.11.2015 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №3051 від 31.08.2020 Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, визнання протиправним, недійсним та скасування витягу з рішення IV сесії VII скликання Хустської міської ради №205 від 26.04.2016, визнання протиправним, недійсним та скасування витягу з рішення позачергової сесії VII скликання Хустської міської ради №3133 від 16.10.2020, суд першої інстанції звернув увагу на те, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта, який застосовується одноразово та після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання, і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не забезпечує його реального захисту.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, вищезгадані рішення відповідача, які є предметом оскарження з боку позивача, вже є реалізованими, оскільки на їх підставі земельні ділянки, що за доводами СФГ Ферма Пилипа, накладаються на ділянку, належну йому на праві постійного користування, були відчужені на користь третіх осіб - громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки такі вимоги не є ефективним способом захисту права СФГ Ферма Пилипа, яке потребуватиме додаткових засобів захисту, а відтак, правомірно відмовлено в їх задоволенні, в зв`язку з неналежним способом захисту.

Позивачем також заявлено вимоги про визнання недійсними та скасування державних актів гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на право приватної власності на земельні ділянки, скасування записів про реєстрацію в державному земельному кадастрі земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності на земельні.

Об`єктом судового захисту відповідно до статті 15 ЦК України є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Саме така особа, яка спричинила ці наслідки для позивача щодо його права є стороною у спірному правовідношенні.

Частиною 1 статті 41 ГПК України встановлено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Правовий статус третіх осіб регулюється статтями 49 51 ГПК України.

Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача, що відповідає висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17 та постанові Верховного Суду від 12.12.2023 у справі № 907/268/22).

Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (ст. 50 ГПК України), відрізняється за обсягом прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №1316/364/12).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц та від 05.07.2023 у справі №910/15792/20, постанові Верховного Суду від 12.12.2023 у справі №907/268/22).

Суд під час розгляду справи повинен вирішувати спір, виходячи зі складу сторін, які визначені позивачем, і не вправі зі своєї ініціативи без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів (подібний висновок Верховного Суду викладений у постановах від 13.04.2021 у справі №925/440/18, від 29.08.2023 у справі №912/1550/22, від 12.12.2023 у справі №907/268/22 та від 24.09.2024 у справі №910/4588/23).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, дане відображено в постановах Верховного Суду від 21.11.2022 у справі №754/16978/21, від 04.09.2024 у справі № 922/42/24 та від 30.10.2024 у справі №910/9383/23.

Незалучення усіх належних відповідачів виключає можливість вирішення судом цього спору по суті заявлених вимог (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №757/8221/19-ц, від 12.12.2023 у справі №907/268/22 та від 22.05.2024 у справі №906/1105/22).

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку коли позивач стверджує про порушення свого права постійного користування частиною земельної ділянки особою, яка володіє нею шляхом державної реєстрації за собою права власності (права користування) цієї спірної частини, право позивача може бути захищено шляхом подання позову про визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України), витребування нерухомості з володіння, усунення перешкод у користуванні майном (ст. ст. 387, 388, 391, 396 ЦК України) чи іншим способом відповідно до закону.

При цьому, відповідні вимоги мають бути заявлені і до осіб, на ім`я яких було зареєстровано відповідне право, оскільки предмет спору безпосередньо стосується їх прав та обов`язків, дане відображено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, Верховного Суду від 12.12.2023 у справі №907/268/22.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заявлені позивачем вимоги про визнання недійсними та скасування державних актів гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на право приватної власності на земельні ділянки, скасування записів про реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності на земельні ділянки безпосередньо стосуються речових прав (права власності) даних осіб на земельні ділянки, які, за твердженням позивача, накладаються на ділянку, належну йому на праві постійного користування. Однак, вищевказані фізичні особи позивачем визначені не відповідачами, а мають процесуальний статус третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що, пред`являючи позов до Хустської міської ради, позивач залишив поза увагою, що спірні земельні ділянки відчужені зазначеним органом місцевого самоврядування на користь третіх осіб і в подальшому, зареєстровані за останніми на праві приватної власності.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду про те, що оскільки позивач оспорює спільні дії власників цих земельних ділянок (третіх осіб) та відповідача, то предмет спору, як і результат його вирішення, безпосередньо стосується прав і обов`язків не тільки відповідача, а й фізичних осіб власників земельних ділянок, правомірно відмовлено в позові з підстав пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надання судом оцінки іншим аргументам учасників справи.

Щодо вимоги позивача про усунення порушення права користування земельною ділянкою згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ЗК 013 00052 від 31.07.1995, то в такій також правомірно відмовлено з огляджу на те, що позивачем не подано суду жодних документальних доказів у підтвердження того, що відповідач Хустська міська рада чинить у будь-який спосіб перешкоди позивачу у реалізації його права на користування земельною ділянкою згідно вищезазначеного державного акта, як і не вказано, які саме дії з боку відповідача мають наслідком перешкоджання позивачу у користуванні останньою.

Як зазначалося вище, судом першої інстанції закрито провадження в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування витягу з рішення Хустської міської ради №2012 від 15.07.2015 «Про затвердження детального планування на території м. Хуст та с. Кіреші» в частині проектування вул. Бузкова в м. Хуст на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України. Позивачем в цій частині рішення не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не надає оцінки вказаним позовним вимогам.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Закарпатської області ухвалив рішення від 19 листопада 2024 року у справі №907/500/23 з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Закарпатської області від 19 листопада 2024 року у справі № 907/500/23 належить залишити без змін, апеляційну скаргу СФГ «Ферма Пилипа» без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ухвалив:

1. Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Ферма Пилипа» - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2024 у справі №907/500/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук