ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2025м. ДніпроСправа № 904/461/25

За позовом Фізичної особи - підприємця Павлиги Дмитрія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75, )

про стягнення 111 439,05 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа підприємець Павлига Дмитрій Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради про стягнення 111 439,05 грн, у тому числі інфляційних втрат у сумі 90519,57 грн та 3% річних у сумі 20 919,48 гривень.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради несвоєчасно виконано зобов`язання за договором № 130 від 11.12.2017 на виконання проектно-вишукувальних робіт, перелік яких визначено в акті виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/461/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

04 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в задоволенні позову.

12 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла відповідь на відзив. Фізична особа підприємець Павлига Дмитрій Анатолійович наполягає, що відповідач користувався грошовими коштами, які підлягали сплаті позивачу. Вважає позовні вимоги правомірними та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є наявність/відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасно виконане зобов`язання за договором на виконання проектно-вишукувальних робіт.

11 грудня 2017 року між Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради (далі замовник) та Фізичною особою підприємцем Павлигою Дмитрієм Анатолійовичем (далі виконавець) укладено договір № 130 на виконання проектно-вишукувальних робіт (а.с. 26-30, далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору виконавець зобов`язується виконати проектно-вишукувальні роботи (інжинірингові послуги) (далі роботи) з розроблення проектно-кошторисної документації (далі документація) згідно із завданням на проектування замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі роботи по об`єкту: «Реконструкція спортивного майданчика КЗО «СЗШ № 35» ДМР за адресою: м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 132», що відповідно до державних будівельних норм є складовою частиною загальної кошторисної вартості цього об`єкта згідно ДСТУ Б Д.1.1-1-2013.

На підставі пункту 1.2 Договору роботи за Договором виконуються відповідно до завдання на проектування, інших вихідних даних (за необхідності).

Згідно з пунктом 1.3 Договору документація має відповідати положенням законодавства, вимогам містобудівної документації, будівельних норм, стандартів та правил.

Виконавець самостійно погоджує документацію в експертній організації державної або комунальної форми власності та надає оригінал експертного звіту замовнику.

Згідно з пунктом 2.1 Договору вартість робіт з розроблення документації визначається у відповідності до ДСТУ Б Д.1.1-7:2013 «Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво» та цінниками на проектні роботи та згідно кошторису складає 119 182 грн (сто дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят дві грн 00 коп.) (без ПДВ). Вартість окремих робіт з розроблення проектно-кошторисної документації визначається у додатках до кошторису.

Кошторис додається до договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.2 Договору замовник здійснює платежі за фактично виконані роботи на підставі акта здачі приймання проектно-кошторисної документації, перерахування попередньої плати не передбачено.

Згідно з пунктом 2.3 Договору всі розрахунки за Договором проводяться у гривні.

Відповідно до пункту 2.4 Договору розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі акта здачі приймання проектно-кошторисної документації при наявності бюджетного фінансування впродовж 30 календарних днів з дати отримання від виконавця позитивного експертного звіту з проходження експертизи документації.

На підставі пункту 3.1 Договору строк виконання робіт за умови своєчасного надання замовником вихідних даних (за необхідності) на розробку проектної документації згідно ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» складає:

3.1.1 розроблення документації 15 календарних днів з дня укладання договору або надання замовником вихідних даних за необхідності їх отримання;

3.1.2 проходження експертизи документації з отриманням позитивного експертного звіту:

- для об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) наслідками, що споруджуються на територіях із складними інженерно-геологічними та техногенними умовами, - 15 календарних днів;

- для об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками (відповідальності), - 30 календарних днів.

На підставі пункту 3.2 Договору коригування документації відповідно до зауважень експертної організації здійснюються виконавцем безкоштовно.

Згідно з пунктом 3.3 Договору при завершенні робіт виконавець представляє замовнику акт здачі приймання проектно-кошторисної документації з додатком до нього чотирьох комплектів документації.

Відповідно до пункту 3.4 Договору у випадку мотивованої відмови у підписанні акта здачі приймання проектно-кошторисної документації внаслідок допущених виконавцем помилок, сторонами складається двосторонній акт із переліком необхідних доробок і строків їх виконання.

Згідно з пунктом 3.5 Договору при зміні вихідних даних замовник зобов`язаний у п`ятиденний строк сповістити про це виконавця.

Відповідно до підпунктів 4.1.1-4.1.3, 4.1.7 пункту 4.1 Договору замовник зобов`язаний:

- видати виконавцю завдання на проектування та інші вихідні дані (за необхідності);

- передати виконавцю всю необхідну для виконання робіт додаткову інформацію (за наявності);

- прийняти виконані роботи;

- після отримання від виконавця документації та за відсутності зауважень до її складу та змісту погодити надану документацію та підписати акт здачі приймання проектно-кошторисної документації.

Згідно з підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 Договору виконавець зобов`язаний виконати роботи відповідно до завдання на проектування, інших вихідних даних (за необхідності) та передати документацію у встановлені строки.

Згідно з пунктом 6.1 Договору Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, у тому числі щодо перерахування коштів за виконані роботи.

Сторонами підписано додаток № 1 до Договору, яким є протокол погодження договірної вартості на виконання послуг за Договором (а.с. 28). Сторонами досягнуто згоди щодо розміру договірної ціни в сумі 119 182 грн (сто дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят дві грн 00 коп.) (без ПДВ).

Позивачем на підтвердження своїх доводів надано до суду наступні докази: зведений кошторис на проектні роботи, кошториси №№ 1, 2, 3, акт виконаних робіт № 130, рахунок № 130, накладну № 252 від 09.10.2018 (а.с. 28-32).

Також Фізична особа підприємець Павлига Дмитрій Анатолійович надав копії рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 у справі № 904/5377/18 (а.с. 8-10) та дубліката наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 у справі №904/5377/18 (а.с. 11) на суму 120 969,73 грн, у тому числі заборгованість у сумі 119 182 грн та судовий збір у сумі 1 787,73 гривень.

Відповідачем указане рішення суду виконано в повному обсязі 17.01.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 17/01/2025 від 17.01.2025 (а.с. 14), у зв`язку з чим позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 90 519,57 грн та 3% річних у сумі 20 919,48 грн за період з 13.04.2019 до 16.01.2025 року, що і стало причиною виникнення спору.

Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради заперечує проти позовних вимог. Зокрема, зазначає, що Фізична особа підприємець Павлига Дмитрій Анатолійович, замість звернення до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідач вважає, що позивачем не дотримано приписів ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, якими визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України; рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. На думку Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, рішення суду виконано в передбаченому законом порядку, а невиконання рішення суду пов`язане з неправильними діями Фізичної особи підприємця Павлиги Дмитрія Анатолійовича.

Щодо вищенаведеного суд указує наступне.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та п. 7 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з гарантій доступу до суду та ефективного захисту прав і законних інтересів сторони у справі, що передбачено п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 (заява № 60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконання або надмірно його затримувати, а держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Суд звертає увагу, що Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради був відповідачем у справі № 904/5377/18 та був повідомлений про рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019, тому мав змогу самостійно виконати це рішення суду.

Суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3%річних, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошове зобов`язання це зобов`язання боржника сплатити кредиторові певну грошову суму згідно з договором чи на інших підставах, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу україни.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошове зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника грошових коштів фактично не виконано, кредитор має право вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Це положення спрямоване на захист майнового права та інтересу стягувача (кредитора в зобов`язанні), реальне забезпечення виконання зобов`язання та рішення суду. Оскільки у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання та рішення суду стягувач (кредитор) зазнає матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати та неправомірного користування боржником належними йому до сплати грошовими коштами.

Отже, застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України після ухвалення рішення суду спонукає боржника виконати таке рішення суду, оскільки сума грошових коштів, що підлягає до стягнення, продовжує зростати до моменту фактичного виконання рішення суду і може бути стягнута за бажанням стягувача (кредитора).

За правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналогічні правові висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

За змістом статей 509, 524, 533 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 у справі № 904/5377/18, яке набрало законної сили 12.04.2019, виконано в повному обсязі 17.01.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 17/01/2025 від 17.01.2025 (а.с.14).

Фізична особа підприємець Павлига Дмитрій Анатолійович нарахував інфляційні втрати за період із квітня 2019 року до грудня 2024 року і 3% річних за період з 13.04.2019 до 16.01.2025 на загальну суму, що підлягала стягненню з Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради за рішеннями суду, та включив у розрахунки суми заборгованості та судового збору.

Однак, інфляційні втрати та 3% річних не можуть бути нараховані на суму судового збору, оскільки останній не є заборгованістю, яка утворилась унаслідок невиконання боржником зобов`язання за договором.

Таким чином, правомірним є нарахування інфляційних втрат та 3% річних виключно на суму заборгованості в розмірі 119 182 гривні.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в п. 28 постанови від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" 100 грн = "ЗБ", де "Х" залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

При цьому вказано, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Ураховуючи вищевикладене, за період із квітня 2019 року до грудня 2024 року інфляційні втрати становлять 89 181,84 гривень.

Також судом здійснено перерахунок 3% річних за загальний період з 13.04.2019 до 16.01.2025 року.

Зокрема, за період з 13.04.2019 до 31.12.2019 3% річних становлять 2 576,29 грн (119 182 грн * 3% * 263 дні : 365 днів : 100%);

- за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 3% річних становлять 3 575,46 грн (119 182 грн * 3% * 366 днів : 366 днів : 100%);

- за період з 01.01.2021 до 31.12.2023 3% річних становлять 10 726,38 грн (119 182 грн * 3% * 1095 днів : 365 днів : 100%);

- за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 3% річних становлять 3 575,46 грн (119 182 грн * 3% * 366 днів : 366 днів : 100%);

- за період з 01.01.2025 до 16.01.2025 3% річних становлять 156,73 грн (119 182 грн * 3% * 16днів : 365 днів : 100%).

Отже, позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 20 610,32 гривень.

З урахуванням установлених обставин, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь Фізичної особи підприємця Павлиги Дмитрія Анатолійовича підлягають стягненню 109 792,16 грн, у тому числі інфляційні втрати в сумі 89 181,84 грн та 3% річних у сумі 20 610,32 гривень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради в сумі 2 386,60 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Фізичної особи - підприємця Павлиги Дмитрія Анатолійовича до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради про стягнення 111 439,05 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75, ) на користь Фізичної особи підприємця Павлиги Дмитрія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 109 792,16 грн (сто дев`ять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні 16 копійок), у тому числі інфляційні втрати в сумі 89 181,84 грн (вісімдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят одна гривня 84 копійки), 3%річних у сумі 20 610,32 грн (двадцять тисяч шістсот десять гривень 32 копійки), судовий збір у сумі 2 386,60 грн (дві тисячі триста вісімдесят шість гривень 60 копійок).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23.04.2025.

Суддя В.О. Дичко