ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 квітня 2025 року Справа № 903/838/24

за позовом Приватного підприємства «ТРАНСВІТ», м.Прилуки, Чернігівська обл.

до відповідача: Фермерського господарства «Галстедан», с.Журавники, Волинська обл.

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України»

про зобов`язання вчинити дії та стягнення штрафних санкцій і збитків

Суддя Шум М.С. Секретар судового засідання Сосновська Ю. П.

Представники сторін:

від позивача: Щетінін М. Ю.

від відповідача: Косендюк Я. А.

від третьої особи: Корольов І.М.

встановив: в позовній заяві Приватного підприємства «ТРАНСВІТ» від 02.10.2024 (вх.№01-52/916/24) до Фермерського господарства «Галстедан» позивач просить суд:

Зобов`язати Фермерське господарство «Галстедан» повернути (відвантажити) Приватному підприємству «Трансвіт» переданий на зберігання згідно Договору зберігання №14-12-22р та Акту приймання-передачі № 141222/01 від 14 грудня 2022 року озимий ячмінь у кількості 2 751,37 тон з показниками: вологість 14%; смітна домішка 2%; зернова домішка 15%.

Зобов`язати Фермерське господарство «Галстедан» відшкодувати Приватному підприємству «Трансвіт» збитки, завдані в результаті простою залізничних вагонів в сумі 1 972 531 (один мільйон дев`ятсот сімдесят дві тисячі п`ятсот тридцять одна) грн. 86 коп.

Стягнути з Фермерське господарство «Галстедан» на користь Приватному підприємству «Трансвіт» штраф за Договором зберігання № 14-12-22р від 14 грудня 2022 року в сумі 1 569 425 (один мільйон п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 00 коп.

Судові витрати в загальній сумі 280 834 (двісті вісімдесят тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 48 коп., з яких 230 834,48 грн. судовий збір та 50 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу покласти на Фермерське господарство «Галстедан».

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором зберігання від 14.12.2022 №14-12-22р, що укладений між сторонами спору, в частині неповернення переданого на зберігання озимого ячменю у кількості 2 751,37 тон з показниками: вологість 14%; смітна домішка 2%; зернова домішка 15%.

Ухвалою суду від 03.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.11.2024; запропоновано позивачеві подати до суду клопотання з обґрунтуванням про залучення ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААНУ» третьою особою без самостійних вимог, зазначивши на стороні позивача чи відповідач слід залучити підприємство. Докази надіслання клопотання відповідачеві надати суду; запропоновано відповідачу не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву, позивачу у п`ятиденний строк з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив, відповідачу заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

17.10.2024 через Електронний суд надійшов відзив на позовну заяві від ФГ «Галстедан». До відзиву долучено докази його надіслання позивачеві, відзив подано в межах процесуального строку, що встановлений ухвалою суду від 03.10.2024.

22.10.2024 через Електронний суд надійшла відповідь на відзив на позовну заяві від ПП «Трансвіт». До відповіді на відзив долучено докази її надіслання відповідачеві, відповідь на відзив подано в межах процесуального строку, що встановлений ухвалою суду від 03.10.2024.

Суд протокольною ухвалою від 05.11.2024 приймає відзив та відповідь на відзив та долучає їх до матеріалів справи.

В клопотанні від 21.10.2024 позивач просить суд залучити Державне підприємство «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (80221, Львівська область, Червоноградський район, с. Сабанівка, вул. Широка, буд. 1а; ЄДРПОУ 2076024) до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

В клопотанні від 04.11.2024 представник позивача просить суд визнати поважними причини неподання клопотання про витребування доказів (разом з відзивом) у строк, визначений ч.3 ст.80 ГПК України.

У відзиві на позовну заяву сторона Відповідача заперечувала факт простою вагонів з відповідним обґрунтуванням.

Ухвалою суду від 05.11.2024 розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладено на 28.11.2024 на 11:20 год. Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (80221, Львівська область, Червоноградський район, с. Сабанівка, вул. Широка, буд. 1а; ЄДРПОУ 2076024). Задоволено клопотання представника ФГ «Галстедан» про витребування доказів . Витребувано від Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150 ) докази (інформацію) щодо місцезнаходження та руху залізничних вагонів за період з 01.05.2023 до 31.05.2023 за номерами вагонів: 1) 95055281; 2) 95056164; 3)95057808; 4) 95057923; 5) 95057931; 6) 95058061; 7) 95058566; 8) 95059846; 9)95064382; 10) 95068813; 11) 95602512; 12) 95602546; 13) 95602561; 14) 95602652; 15) 95721601; 16) 95725966; 17) 95726246; 18) 95726469; 19) 95814042; 20) 95814067; 21) 95814109; 22) 95814117; 23) 95814166; 24) 95814174; 25) 95814224; 26) 95814232; 27) 95814273; 28) 95814281; 29) 95052528.

Ухвалою суду від 11.11.2024 постановлено розгляд справи здійснювати в режимі відеоконференції.

На виконання вимог ухвали суду від 05.11.2024 філія "Головний інформаційно - обчислювальний центр" Акціонерного товариства «Укрзалізниця» листом від 15.11.2024 надано інформацію про вагонні операції за період з 01.05.2023 до 31.05.2023.

22.11.2024 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та зазначив, що між сторонами досягнуто угоди щодо укладення мирової угоди.

Ухвалою суду від 28.11.2024 розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 09.01.2025.

Ухвалою суду від 19.12.2024 постановлено розгляд справи здійснювати в режимі відеоконференції.

30.12.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій просить суд поновити пропущений процесуальний строк для долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копію листа №174 від 02.12.2024, копію листа №186 від 18.12.2024, копію Акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) №Г-00000020 від 16.12.2024.

31.12.2024 від ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» на адресу суду надішли пояснення, в яких просить суд долучити до матеріалів справи копії листів ДП "ДГ"Радехівське" №173 та №174 від 02.12.2024, №186 від 18.12.2024, додаткової угоди про продовження строку зберігання та Акту наданих послуг.

01.01.2025 на адресу суду від Приватного підприємства «ТРАНСВІТ» надійшли заперечення щодо задоволення судом заяви представника відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення до матеріалів справи доказів.

01.01.2025 на адресу суду від Приватного підприємства «ТРАНСВІТ» надійшли заперечення на пояснення ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України»

Суд протокольною ухвалою від 02.01.2025 поновив пропущений процесуальний строк для долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копію листа №174 від 02.12.2024, копію листа №186 від 18.12.2024, копію Акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) №Г-00000020 від 16.12.2024.

Господарський суд протокольною ухвалою від 02.01.2025 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 04.02.2025 на 10:00 год.

23.01.2025 від Фермерського господарства «Галстедан» на адресу суду надійшла заява, в якій представник відповідача просить суд визнати поважними причини пропуску процесуальних строків поважними та надати додаткові пояснення у справі.

28.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення, в яких просить суд в задоволенні заяви Фермерського господарства «Галстедан» про поновлення процесуальних строків для надання додаткових пояснень відмовити.

В судовому засіданні 04.02.2025 судом оголошено перерву до 25.02.2025 на 11:40год.

25.02.2025 на адресу суду від Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час для надання можливості уповноваженому представнику третьої особи надати додаткові пояснення в судовому засіданні.

25.02.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час . Представник відповідача в судовому засіданні 25.02.2025 клопотання про відкладення розгляду справи підтримав та просив суд задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні 25.02.2025 щодо відкладення розгляду справи по суті поклалася на розсуд суду.

20.03.2025 на адресу суду від представника Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 21.03.2025 постановлено розгляд справи здійснювати в режимі відеоконференції.

28.03.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову у виді накладення арешту на 2 751,37 тонни озимого ячменю врожаю 2022 року, що був переданий Фермерському господарству «Галстедан» на зберігання згідно Договору зберігання №14-12-22р від 14.12.2022 та тристороннього акту приймання - передачі №141222/01 від 14.12.2022, а також накласти арешт на грошові кошти та інше майно ФГ "Галстедан" в межах заявленої ціни позову в розмірі 19 236 206,90 грн.

01.04.2025 представником відповідача подано заперечення на заяву про забезпечення позову в задоволенні якої просить суд відмовити.

01.04.2025 представником відповідача подано заяву про розгляд клопотання від 25.02.2025 про зупинення провадження у справі 903/838/24 до набрання законної сили рішенням у справі №914/1171/24

Щодо клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, судом враховано наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України Суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені. Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Згідно п.4 ч.1 ст.229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Вказана норма встановлює обов`язок господарського суду зупинити провадження у справі. Причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Під об`єктивною неможливістю розгляду справи варто розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з`ясовує, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Таким чином, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому, у частині 3 статті 195 ГПК України передбачено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього ГПК України.

Таким чином, у разі виникнення обставин, визначених п. 7 ч. 1 статті 228 ГПК України подати клопотання про зупинення провадження у справі можливо лише на етапі підготовчого провадження.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до положень статті 207 ГПК України, учасникам справи дозволено подавати заяви чи клопотання, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні.

Як слідує з матеріалів справи, протокольною ухвалою від 02.01.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті.

З врахуванням вище викладеного, суд протокольною ухвалою залишив клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі без розгляду у відповідності до ст.207 ГПК України, оскільки останнє подано без поважності причин пропуску строку.

Учасники справи у судовому засіданні 01.04.2025 дали пояснення, заперечення, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

25.07.2022 між Фермерським господарством «Галстедан» (Зберігач, Відповідач) та ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» (Поклажодавець) було укладено Договір зберігання №25-06-22р.

Відповідно до п. 1.1 Договору зберігання №25-06-22р. Поклажодавець передає на зберігання Зберігачу Товар, а Зберігач зобов`язаний прийняти Товар на зберігання, надати послуги зі зберігання, сушки, очистки, погрузки Товару та повернути його Поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим Договором.

Пунктами 1.2-1.4 Договору зберігання №25-06-22р. сторони погодили, що Товаром за цим Договором є: озимий ячмінь врожаю 2022 року. Загальна кількість Товару, що поставляється за даним договором становить: суму кількості Товару згідно з товарно-транспортними накладними. Переданий на зберігання Товар залишається власністю Поклажодавця протягом усього часу знаходження його на зберіганні у Зберігача.

Пунктами 3.4-3.6 Договору зберігання №25-06-22р. сторони погодили, що плата за послуги зберігання Товару, нараховані згідно тарифів, що вказані у п.3.2. даного Договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються Поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та Акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Зернового складу. Акт надсилається Зберігачем Поклажодавцю в наступному місяці за тим, у якому надані послуги. Поклажодавець протягом п`яти робочих днів зобов`язаний розглянути Акт, підписати його та направити один примірник Зерновому складу або мотивовану відповідь про відмову від підписання Акту. У випадку непідписання Поклажодавцем Акту та ненадання мотивованої відповіді протягом п`яти робочих днів з дня отримання Акту, Акт автоматично вважається підписаним, а послуги прийнятими Поклажодавцем у повному обсязі. Відвантаження Товару Поклажодавцеві здійснюється після сплати всіх витрат Зерновому складу у повному обсязі.

Відповідно до п. 5.1 Договору зберігання №25-06-22р. у випадку, коли Поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (Покупцю), Поклажодавець зобов`язаний надати Зерновому складу наступні документи: - трьохсторонній акт прийому-передачі даної партії Товару підписаний та скріплений печатками Продавця та Покупця; лист на переоформлення Товару; повна оплата за послуги, нараховані та виставлені Зберігачем, відповідно до даного Договору.

Згідно п. 5.2 Договору зберігання №25-06-22р. у разі, коли Поклажодавець бажає забрати Товар, він зобов`язаний надати наступні документи: - лист на відвантаження Товару, підписаний керівником Поклажодавця (або його Представником) та скріплений його печаткою; - довіреність на отримання Товару; - повна оплата за послуги, нараховані та виставлені Зберігачем, відповідно до даного Договору. У випадку, якщо Поклажодавцем не дотримані умови даного пункту, відвантаження Товару проводитись не буде, і Зберігач не несе ніякої відповідальності, в тому числі за простій транспорту поставленого Поклажодавцем під завантаження та інші витрати з боку Поклажодавця.

Відповідно до пунктів 5.3-5.4 Договору зберігання №25-06-22р. при відвантаженні Товару уповноважена особа Поклажодавця зобов`язана пред`явити документ, що посвідчує особу та її повноваження. Переоформлення і відпуск зерна по факсимільним і фотокопіям довіреності та листів на відвантаження не проводиться.

22.07.2022 між ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» (Постачальник) та ПП «Трансвіт» (Покупець, Позивач) було укладено Договір поставки № 2207/22-01. За умовами даного договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити зерно ячменю озимого врожаю 2022 року (далі Товар), найменування, кількість, умови та строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого визначається у Специфікації (ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які являються невід`ємними частинами даного Договору.

26.07.2022 між сторонами було укладено Специфікацію № 1 до Договору поставки № 2207/22-01 від 22.07.2022. За умовами даної Специфікації № 1, сторонами погоджено асортимент товару: ячмінь озимий врожаю 2022 року; загальна кількість товару: 2 750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) т. Пункт поставки товару: елеватор за адресою 45737, Волинська область, Горохівський район, село Журавники.

20.07.2023 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поставки № 2207/22-01 від 22.07.2022 про продовження терміну зберігання до 31 травня 2023 року.

14.12.2022 ФГ «Галстедан» (Зберігач) та ПП «Трансвіт» (Поклажодавець) було укладено Договір зберігання №14-12-22р.

За п. 1.1 Договору зберігання №14-12-22р. Поклажодавець передає на зберігання Зберігачу Товар, а Зберігач зобов`язаний прийняти Товар па зберігання, надати послуги зі зберігання, сушки, очистки, погрузки Товару та повернути його Поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим Договором.

Пунктами 1.2-1.4 Договору зберігання №14-12-22р. сторони погодили, що Товаром за цим Договором є: озимий ячмінь врожаю 2022 року. Загальна кількість Товару, що поставляється за даним договором становить: суму Кількості Товару згідно з товарно- транспортними накладними. Переданий на зберігання Товар залишається власністю Поклажодавця протягом усього часу знаходження його на зберіганні у Зберігача.

Пунктом 5.1 Договору зберігання №14-12-22р. передбачено, що у випадку, коли Поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (Покупцю), Поклажодавець зобов`язаний надати Зерновому складу наступні документи: - трьохсторонній акт прийому-передачі даної партії Товару підписаний та скріплений печатками Продавця та Покупця: лист на переоформлення Товару; повна оплата за послуги, нараховані та виставлені Зберігачем. відповідно до даного Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору зберігання №14-12-22р. у разі, коли Поклажодавець бажає забрати Товар, він зобов`язаний надати наступні документи: - лист на відвантаження Товару, підписаний керівником Поклажодавця (або його Представником) та скріплений його печаткою; - довіреність на отримання Товару; - повна оплата за послуги, нараховані та виставлені Зберігачем, відповідно до даного Договору. У випадку, якщо Поклажодавцем не дотримані умови даного пункту, відвантаження Товару проводитись не буде, і Зберігач не несе ніякої відповідальності, в тому числі за простій транспорту поставленого Поклажодавцем під завантаження та інші витрати з боку Поклажодавця.

Згідно п. 5.3-5.4 Договору зберігання №14-12-22р. при відвантаженні Товару уповноважена особа Поклажодавця зобов`язана пред`явити документ, що посвідчує особу та її повноваження. Переоформлення і відпуск зерна по факсимільним і фотокопіям довіреності та листів на відвантаження не проводиться.

14.12.2022 між ФГ «Галстедан» (Зберігач), ПП «Трансвіт» (Новий Поклаводавець) та ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» (Поклаводавець) було укладено трьохсторонній Акт приймання-передачі №141222/01. Відповідно до умов даного акту, Поклаводавець переоформив, а Новий Поклаводавець прийняв у власність Товар: озимий ячмінь у кількості 2751,37 тон (вологість 14%; смітна домішка 2%; зернова домішка 15%) Пунктом 2 Акту сторони підтверджують факт приймання-передачі вищевказаного Товару. Товар знаходиться на зберіганні у зберігача. 14.12. 2022 складено Видаткову накладну №212.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України N 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що позивач не є поклажодавцем Товару, а ФГ «Галстедан» не є належним відповідачем.

В цілому, основним аргументом позивача є існування Акту приймання-передачі №141222/01, проте такий не може сам по собі свідчити про перехід права власності та (або) зміни поклажодавця.

Якщо інше не передбачено положеннями договору про зберігання, обов`язок сплати за зберігання лежить на поклажодавцеві, тобто саме особі, яка передала майно на зберігання. Якщо в договорі не передбачено перехід зобов`язань на нового власника, то обов`язок щодо сплати за зберігання залишається за поклажодавцем навіть після передачі права власності на майно іншій особі. Якщо новий власник набуває прав власності на майно разом із зобов`язаннями за договором зберігання, він також зобов`язаний нести фінансові зобов`язання, пов`язані зі зберіганням майна.

Суд зауважує, що в Договорі поставки №2207/22-01 від 22.07.2022 відсутнє положення про те, що новий власник набуває прав власності на майно разом із зобов`язаннями за договором зберігання, тому фінансові зобов`язання, пов`язані зі зберіганням майна, зобов`язаний нести поклажодавець, тобто ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України».

Ця позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 жовтня 2024 року у cправі № 916/1877/23.

Не дивлячись на підписання 14.12.2022 між ФГ «Галстедан», ПП «Трансвіт» та ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» Акту приймання-передачі №141222/01, матеріали справи не містять доказів того, що Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» виконано пункт 5.1 Договору зберігання №25-06-22р., яким передбачена послідовність переоформлення Товару на іншу особу, а саме надання трьохстороннього акта прийому-передачі партії Товару, листа на переоформлення Товару та повної оплати за послуги, нараховані та виставлені Зберігачем.

Тому, за умовами Договору зберігання №25-06-22р. ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» мало надати відповідачу ФГ «Галстедан» не тільки трьохсторонній акт прийому-передачі партії Товару, а й лист на переоформлення Товару та здійснити повну оплату за нараховані та виставлені Зберігачем послуги.

Суд акцентує на тому, що із трьох умов виконано було лише одну, а саме надано трьохсторонній акт.

Без виконання усіх необхідних дій даний Товар вважається таким, що фактично не переданий Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» до ПП «Трансвіт», тому доводи позивача про те, що лише внаслідок існування Акту приймання-передачі №141222/01 він є новим поклажодавцем, є передчасними. Таким чином, належним поклажодавцем ячменю є саме ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України».

Матеріали справи також містять пояснення ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України», за якими стверджується, що ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» не надавало згоди на переоформлення Товару і вважає себе власником.

У листі № 174 від 02.12.2024 ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» застерігає відповідача від передання Товару позивачу. Лист №173 адресовано позивачу, де ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» запропонувало розірвати договір у позасудовому порядку. У ньому ж зазначено, що так як ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» не надавало своєї згоди на переоформлення Товару, то до позивача право на Товар не перейшло і власниками даного Товару є ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України». У листі № 186 від 18.12.2024 р. до відповідача ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» просить продовжити строки зберігання товару до 30.01.2025 р., керуючись п. 9.2 договору зберігання №25-06-22р.

Згідно із Актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) №Г-00000020 від 16.12.2024 ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України», що підписано обома сторонами, нараховано відповідачу 2 484 161.56 грн. за послуги зберігання зерна, що додатково свідчить про те, що передання Товару не відбулось і Товар перебуває на зберіганні у відповідача.

Водночас, представник ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» у своїх заявах по суті справи заперечив проти позовних вимог, а в судовому засіданні підтримало в частині повернення товару.

Судом додатково встановлено, що рахунки та акти відповідач також виставляв саме до ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України». Позивач же, незважаючи на наявність окремого договору зберігання №14-12-22р., так і не приступив до його виконання у зв`язку з тим, що не відбулось переоформлення товару внаслідок невиконання Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» вимог п.5.1. Договору щодо переоформлення цього Товару.

Суд зауважує, що відповідно до п. 2.2 Договору поставки №2207/22-01 від 22.07.2022 р. між ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» як Постачальником та позивачем як Покупцем Сторони домовились, що право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця з моменту передачі Товару та підписання видаткової накладної. Матеріали справи містять видаткову накладну №212.

Проте, переоформлення Товару від ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» до ПП «Трансвіт» згідно п. 5.1. Договору зберігання №25-06-22р. не відбулося, оскільки обов`язкових вимог Договору зберігання щодо порядку переоформлення Товару виконано не було, а тому позивач не став новим поклажодавцем, а відтак у ФГ «Галстедан» були відсутні правові підстави для передання Товару ПП «Трансвіт», а відтак і відповідні зобов`язання перед ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

За конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що позивач звернувся із відповідною позовною заявою до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів у підтвердження протилежного та вищенаведених висновків суду.

Стосовно твердження позивача про простій вагонів суд зауважує, що позивач надає суму до відшкодування, але не її розрахунок. За Договором оренди вагонів №UTL-TSV01/v/12 між позивачем та ТзОВ «УКРТРАНСЛОДЖИСТІК» від 25.07.2022 р. графік платежів розпочинається із серпня 2022 року, а трьохсторонній Акт приймання-передачі №141222/1 та Договір №14-12-22р. між відповідачем та позивачем складені лише 14.12.2022 р., тобто до виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем.

Щодо штрафу, позивач посилається на п. 7.4 Договору, який в такому випадку не може застосовуватись, адже такий стосується втрати чи пошкодження Товару, а не його повернення.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

З огляду на сукупність наявних в матеріалах справи доказів, пояснень та заперечень сторін, суду не надано достовірних, допустимих доказів на підтвердження підставності та доведеності набуття позивачем статусу нового поклажодавця, а відтак суд не може дійти висновку про підставність вимог про повернення майна, відшкодування збитків та стягнення штрафу.

Щодо заяви представник позивача про забезпечення позову у справі, судом враховано наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Позивач зазначає, що Зберігач може вчинити дії, або вже їх вчинив , щодо відчуження належного Позивачу озимого ячменю в кількості 2 751,37 тонн третім особам, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом цієї норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів.

Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Накладення арешту в межах ціни позову на кошти, що належать чи підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

КГС ВС в постанові від 26.11.2020 у справі № 911/949/20 дійшов висновку, що пункт 1 частини першої статті 137 ГПК України визначає два окремі засоби забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно та накладення арешту на кошти, які за змістом цієї норми можуть застосовуватися одночасно або незалежно один від одного.

Приватне підприємство "ТРАНСВІТ" скористалося своїм правом і звернулося до суду із заявою про забезпечення позову після відкриття провадження у справі, зокрема і після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Суд зазначає, що Позивач не надав до суду належних та допустимих доказів в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують дійсну імовірність утруднення виконання або невиконання майбутнього рішення господарського суду в разі невжиття згаданих заходів забезпечення позову.

Заявником не надано суд доказів про те, що ФГ "ГАЛСТЕДАН" може вчинити дії, щодо відчуження належного Позивачу озимого ячменю в кількості 2 751,37 тонн третім особам, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позивачем не додано докази, які підтверджують вчинення відповідачем будь-яких умисних дій, спрямованих на не виконання рішення суду, не зазначено про вчинення відповідачами будь-яких конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення у даній справі. Також не надано жодних доказів, що відповідачі, маючи кошти, їх приховують.

ГПК України хоч і передбачає такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на кошти (в тому числі, які знаходяться на рахунках особи), натомість, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Суд також бере до уваги позицію Верховного суду у справі №924/1277/20 (924/1226/21) від 09.06.2022 року щодо неможливості забезпечення позову без встановлення фактичних обставин, які б підтвердили вчинення відповідачем дій для ухилення виконання зобов`язання перед позивачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна права позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 910/7511/19, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19, від 23.12.2020 у справі № 911/949/20.

З огляду на викладене, суд відмовив у задоволенні заяви Приватного підприємства "Трансвіт" від 28.03.2025 (вх.№01-87/1241/25 від 31.03.2025) про забезпечення позову у справі №903/838/24.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

14.04.2025

Суддя М. С. Шум