ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/134/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д., розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні,

за позовом Берегівської окружної прокуратури, Закарпатська область, м. Берегове, вул. І. Сечені, 15,

в інтересах держави в особі

позивача Берегівської міської ради, код ЄДРПОУ - 04053683, Закарпатська область, м. Берегове, вул. Б. Хмельницького, 7

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення безпідставно отриманих коштів,

Секретар судового засідання - Ігнатко О.В.

Без виклику учасників справи,

в с т а н о в и в:

Берегівська окружна прокуратура, Закарпатська область, м. Берегове, вул. І. Сечені, 15, в інтересах держави в особі позивача Берегівської міської ради, код ЄДРПОУ - 04053683, Закарпатська область, м. Берегове, вул. Б. Хмельницького, 7, звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , з позовними вимогами стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 322 922.01 грн.

Описова частина рішення.

Ухвалою суду в межах даної справи від 11.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча був повідомлений своєчасно та в належний спосіб за його юридичною адресою згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, 31.03.2025 на адресу суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Юрика Богдана Ігоровича, в якій він просив суд надати доступ до матеріалів справи №907/134/25 через ЄСІТС "Електронний суд". Такий доступ було надано заявнику судом 01.04.2025 року.

Однак, після отримання такого доступу, представником відповідача не було подано відзиву на позовну заяву у строки, встановлені судом в ухвалі суду від 11.02.2025 року.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України).

Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності, покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про відкриття провадження та необхідність подання заяв по суті справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України, відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суть спору за позицією Прокурора у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що ним встановлено, що на території міста Берегове, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №272435380, нежитлова будівля загальною площею 610.4 кв. м. по АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ФОП ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №6885 від 19.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М.

Дана нерухомість розміщена на земельній ділянці за кадастровим номером :01:052:0025 площею 0.3536 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для комерційного використання, яка сформована 16.11.2013 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності, договір оренди між відповідачем та позивачем не укладався.

Прокурор зазначає, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2021 у справі №907/778/21 задоволено позовну заяву Берегівської окружної прокуратури, подану в інтересах Брегівської міської ради і стягнуто з ФОП ОСОБА_1 кошти у розмірі 284 152.25 грн. як безпідставно збережені кошти за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки за кадастровим номером :01:052:0025 по АДРЕСА_2 за період з 01.09.2018 по 30.06.2021 року.

Однак, за твердженням прокурора, після виконання вказаного рішення суду, ФОП ОСОБА_1 продовжував до 21.06.2024 використовувати дану земельну ділянку без укладення договору оренди землі та без сплати орендної плати за неї. Згідно договору купівлі-продажу №2682 від 21.06.2024 ОСОБА_1 відчужив ОСОБА_2 нежитлову будівлю загальною площею 610.4 кв. м. по АДРЕСА_2 .

Прокурор вказує, що в такий спосіб відповідач з 01.07.2021 до 21.06.2024 використовував земельну ділянку по АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі без виникнення права власності/користування без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а також без сплати орендної плати за землю в передбаченому законодавством розмірі.

За підрахунками прокурора, з 01.07.2021 по 21.06.2024 органом місцевого самоврядування недоотримано 322 922.01 грн., стягнення яких і стало предметом розгляду у даній справі.

Правова позиція позивача.

Позивач своїх письмових пояснень з приводу позовних вимог прокурора не подав до суду, що суд презюмує як підтримку позивача позиції та вимог прокурора, заяв з процесуальних питань не заявляв.

Суд зазначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності підстав виникнення правовідносини та правильності наведених прокурором обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Мотивувальна частина рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та давши їм правову оцінку, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки - 347466805 від 21.09.2023, земельна ділянка з кадастровим номером :01:052:0025 загальною площею 0.3536 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у власності територіальної громади Берегівської міської ради.

Разом з тим відповідно до даних даної інформаційної довідки, комплекс, реєстраційний номер майна - 6926834, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 610.4 кв. м., перебував у приватній власності ФОП ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу №6885 від 19.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М.

Судом встановлено, що інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки - 393031719 від 30.08.2024, підтверджується, що 21.06.2024 був укладений договір купівлі - продажу, серія та номер - 2682, посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В., згідно умов якого фізична особа ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , придбала комплекс, загальною площею 610.4 м. кв. за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно даної інформаційної довідки, земельна ділянка з кадастровим номером :01:052:0025 загальною площею 0.3536 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і надалі перебуває у власності територіальної громади Берегівської міської ради.

Рішенням Берегівської міської ради №1357 від 12.04.2013 року "Про виготовлення технічної документації з нормативно грошової оцінки земель населеного пункту Берегове Закарпатської області" підтверджується надання дозволу на виготовлення технічної документації з нормативно грошової оцінки земель населеного пункту Берегове Закарпатської області.

Рішенням Берегівської міської ради №2384 від 10.07.2015 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Берегове Закарпатської області" затверджено технічну документацію про нормативну грошову оцінку земель населеного пункту м. Берегове Закарпатської області, розроблену ДП "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", яка долучена до матеріалів справи.

Актом №47 щодо визначення розміру збитків за використання земель комунальної форми власності Берегівської міської територіальної громади з порушенням вимог законодавства України від 26.06.2024 встановлено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер - :01:052:0025, становить - 2021-2022 рік - 2 005 780.55 грн.; 2023 рік - 2 306 757.48 грн.; 2024 рік - 2 424 402.11 грн.

Період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів - період з 01.07.2021 по 25.06.2024 року.

Розмір збитків, завданих власнику землі або землекористувачу становить - 324 250.45 грн.

Даний розрахований розмір збитків підтверджується також і протоколом №24 постійної комісії для розрахунку безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної форми власності на території Берегівської територіальної громади з порушенням вимог законодавства України.

Надалі, рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області від 17.07.2024 "Про затвердження розміру безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності з порушенням вимог чинного законодавства" підтверджується затвердження протоколу №23 від 20.06.2024 року, протоколу №24 від 26.06.2024 року засідання комісій з визначення та відшкодування безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками комунальної власності без належного оформлення правовстановлюючих документів та актів визначення розміру втрат власникам землі.

Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №625/0/207-21 від 08.06.2021 підтверджується нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, на якій знаходився комплекс відповідача, у розмірі 2 005 780.55 грн.

Витягом №НВ-023 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 21.08.2023 підтверджується нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, на якій знаходився комплекс відповідача, у розмірі 2 306 757.48 грн.

Витягом №НВ-024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 19.11.2024 підтверджується нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, на якій знаходився комплекс відповідача, у розмірі 2 424 402.11 грн.

Рішенням Берегівської міської ради №88 від 10.02.2016 затверджено розмір річних орендних ставок за використання земель населеного пункту міста Берегове Закарпатської області згідно додатку.

Рішенням Берегівської міської ради Закарпатської області №1580 від 01.07.2022 затверджено на території Берегівської міської територіальної громади ставки орендної плати за землю. Так для земельних ділянок громадської забудови, а саме для будівництва та обслуговування будівель торгівлі встановлено ставку орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки - 5 %.

Також суд зазначає, що листом Берегівської міської ради Закарпатської області №117/03-17 від 16.01.2025 підтверджується, що визначений комісією від 26.06.2024 року розмір безпідставно збережених коштів належних до добровільного відшкодування ФОП ОСОБА_1 за користування вказаною вище земельною ділянкою у період з 01.07.2021 року по 25.06.2024 рік в розмірі 324 250.45 грн. - вважати не вірним у зв`язку із зменшенням періоду використання ФОП ОСОБА_1 цієї земельної ділянки, а саме: ФОП ОСОБА_1 належить до відшкодування безпідставно збережених коштів за період з 01.07.2021 року по 21.06.2024 рік в розмірі 322 922.01 грн.

Суд зазначає, що подібні відносини використання земельної ділянки відповідачем без належних підстав вже були предметом розгляду господарського суду, з цього приводу є рішення господарського суду, що набрало законної сили, факти, що ним встановлено мають преюдиціальне значення для цієї справи.

Так, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2021 у справі №907/778/21 позов задоволено частково. Стягнуто з боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Берегівської міської ради (, вул. Б. Хмельницького, 7, м. Берегове Закарпатської області) безпідставно набуті грошові кошти за період часу з 01.09.2018 до 30.06.2021 включно у розмірі 284 152,25грн. (двісті вісімдесят чотири тисячі сто п`ятдесят дві гривень 25 копійок). В решті вимог щодо стягнення безпідставно збережених коштів за липень - серпень 2018 року відмовлено. Щодо представництва інтересів позивача прокурором.

Суд зазначає, що згідно положень ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 3 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках та у порядку, що визначені законом.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" необхідність захисту порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади та, як наслідок, інтересів держави у цілому.

Поряд з цим, суд враховує, що перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Аналогічна правова позиція про застосування вказаних норм права викладена в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №924/1237/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 22.10.2019 у справі №914/648/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Оцінюючи підстави для звернення прокурора з даним позовом, судом проаналізовано поведінку Берегівської міської ради, у повноваженнях якої є контроль за використанням та охороною земель та враховано, що бездіяльність позивача призводить до недотримання коштів у розмірі суми орендної плати за користування відповідачем земельними ділянками, що суттєво послаблює дохідну частину місцевого бюджету.

Судом встановлено, що Берегівською окружною прокуратурою направлявся лист Берегівському міському голові №07.50-101-778-24/3135ВИХ-24 від 06.06.2024 року, в якому він просив надати відповідь чи сплачувалась орендна плата або земельний податок відповідачем за користування вказаною спірною земельною ділянкою починаючи з 01.07.2021 по 31.05.2024 та чи використовувалась така ділянка у господарській діяльності відповідача.

У відповідь, Берегівська міська рада направила лист №6293-24 від 26.06.2024 в якому зазначила, що відповідно до акту щодо визначення розміру безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 0.3536 га, кадастровий номер :01:052:0025 по АДРЕСА_2 , Комісією визначено розмір коштів належних до добровільного відшкодування відповідачем, а саме 324 250.45 грн.

Надалі прокурор направив позивачу лист №07.50-101-714-24/6137ВИХ-24 від 05.12.2024, в якому вказав, що йому слід надати інформацію чи сплачувалась орендна плата або земельний податок відповідачем за користування спірною земельною ділянкою починаючи з 01.07.2021 по 31.05.2024 та чи використовувалась вказана земельна ділянка у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 .

У відповідь на такий лист, позивач повторно надав відповідь №11589-24 від 06.12.2024, в якій вказав, що розмір збитків за користування земельною ділянкою у вказаний період складає - 324 250.45 грн.

Судом встановлено, що і позивачем направлявся відповідачу лист №03-07/638 від 30.07.2024, в якому він просив відповідача погасити добровільно вказану заборгованість.

В подальшому, Берегівською окружною прокуратурою направлялось повідомлення Берегівському міському голові в порядку ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" від 06.01.2025, згідно якого повідомляла позивача, що наявні підстави для представництва інтересів держави в суді в особі Берегівської міської ради. У відповідь Берегівська міська рада повторно направила лист прокурору від 16.01.2025, в якому вказувала, що визначений розмір безпідставно збережених коштів (збитків) складає 322 922.01 грн.

Враховуючи все вищевикладене, судом встановлено, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 ЗУ "Про прокуратуру" і оскільки компетентний орган, а саме Берегівська міська рада, протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернулась до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження її бездіяльності і достатньою підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

На виконання вимог Закону України «Про прокуратуру» Берегівською окружною прокуратурою вжиті заходи представницького характеру шляхом пред`явлення позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Берегівської міської ради до ФОП ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.

Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оренду землі, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України Про оренду землі).

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст. 126 Земельного кодексу України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на земельній ділянці площею 0.3536 га за кадастровим номером відповідно :01:052:0025, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві комунальної власності, розташоване нерухоме майно, на яке відповідачем ФОП ОСОБА_1 набуто право власності за договором купівлі-продажу №6885 від 19.09.2011, а саме комплекс загальною площею 610.4 кв. м.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2021 у справі №907/778/21 позов задоволено частково. Стягнуто з боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Берегівської міської ради (, вул. Б. Хмельницького, 7, м. Берегове Закарпатської області) безпідставно набуті грошові кошти за період часу з 01.09.2018 до 30.06.2021 включно у розмірі 284 152,25 грн.

За твердженням прокурора, яке не спростоване відповідачем, він після виконання вказаного рішення продовжував користуватися належним йому комплексом та, відповідно, земельною ділянкою до 21.06.2024 року.

Судом встановлено, що інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки - 393031719 від 30.08.2024, підтверджується, що 21.06.2024 був укладений договір купівлі - продажу, серія та номер - 2682, посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В., згідно умов якого фізична особа ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , придбала комплекс, загальною площею 610.4 м. кв. за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно даної інформаційної довідки, земельна ділянка з кадастровим номером :01:052:0025 загальною площею 0.3536 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і надалі перебуває у власності територіальної громади Берегівської міської ради.

Актом №47 щодо визначення розміру збитків за використання земель комунальної форми власності Берегівської міської територіальної громади з порушенням вимог законодавства України від 26.06.2024 встановлено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер - :01:052:0025, становить - 2021-2022 рік - 2 005 780.55 грн.; 2023 рік - 2 306 757.48 грн.; 2024 рік - 2 424 402.11 грн.

Період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів - період з 01.07.2021 по 21.06.2024 року.

Розмір безпідставно збережених коштів за рахунок власника землі становить - 322 922.01 грн.

Даний розрахований розмір збитків підтверджується також і протоколом №24 постійної комісії для розрахунку безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної форми власності на території Берегівської територіальної громади з порушенням вимог законодавства України.

Надалі, рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області від 17.07.2024 "Про затвердження розміру безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності з порушенням вимог чинного законодавства" підтверджується затвердження протоколу №23 від 20.06.2024 року, протоколу №24 від 26.06.2024 року засідання комісій з визначення та відшкодування безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками комунальної власності без належного оформлення правовстановлюючих документів та актів визначення розміру втрат власникам землі.

Отже, матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташоване набуте відповідачем у власність 19.09.2011 майно, а саме нежитлове приміщення - комплекс, шляхом укладення відповідного договору оренди з Берегівською міською радою та державної реєстрації такого права, а саме: за період з 01.07.2021 (початок перебігу користування, плата за яке вже не охоплюється рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2021 у справі №907/778/21) по 21.06.2024 року (дата укладення договору купівлі - продажу між відповідачем та новим власником комплексу, дата припинення користування відповідачем відповідною спірною ділянкою).

Відповідно, оскільки після набуття 19.09.2011 у власність нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 за АДРЕСА_2 та до 21.06.2024, відповідач фактично користувався вказаною вище земельною ділянкою без достатніх правових підстав на це, то відповідно зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою, а тому такими діями відповідач порушив право позивача (власника земельних ділянок на час виникнення спірних правовідносин) на отримання вказаних коштів.

За таких обставин, суд погоджується з доводами прокурора, що порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст. 1212 ЦК України з врахуванням таких положень законодавства.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України та п. 14.1.147. ст.14 Податкового кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками. Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондиційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість. Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування норм, передбачених ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

При кваліфікації відносин суд звертається до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, у постановах Верховного Суду від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

Крім цього, суд враховує, що особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату.

Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:052:0025 за період з 01.07.2021 по 21.06.2024, без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок на час спірних правовідносин Берегівської міської ради зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування такою ділянкою, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

У пункті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

Із уведенням у дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.

Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

Отже, беручи до уваги наведені положення ЗК України, Берегівська міська рада на час спірних правовідносин була власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту м. Берегово Берегівського району Закарпатської області та була сформованою у Державному земельному кадастрі.

Поряд з цим, Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18 неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Враховуючи, що в даному випадку земельна ділянка площею 0.3536 га за кадастровим номером відповідно :01:052:0025, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , як об`єкт цивільних прав існує, сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі 16.11.2013, то стягненню з ФОП ОСОБА_1 , підлягають кошти у вигляді недоотриманої орендної плати, починаючи з 01.07.2021 року (дати початку перебігу строку користування земельною ділянкою, який не охоплюється рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2021 у справі №907/778/21) до 21.06.2024 року (дата переходу права власності на об`єкт нерухомого майна - комплекс, що знаходиться на вказаній вище земельній ділянці).

З цього приводу суд враховує правову позицію Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 згідно з якою нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень статті 79-1 Земельного кодексу України не є підставою для звільнення набувача права власності на будівлю або споруду від обов`язку сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт нерухомості. Щодо розміру безпідставно збережених коштів за спірні періоди.

Статтею 13 ЗУ «Про оцінку земель» регламентовано, що для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково. Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до ст. 20 ЗУ Про оцінку земель, за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються, як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України Про оцінку земель витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 вказувала, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Відповідно до ст. 14.1.125, 14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Згідно зі ст. 284 Податкового кодексу України, органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Положеннями п.288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

Також згідно положень п. 288.5.2. ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового Кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 Податкового Кодексу України).

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено приписами підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України.

Суд враховує, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18). При цьому, чинне законодавство не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, формування такого здійснюється автоматично в режимі реального часу, тобто на час звернення заявника, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула (вказаний правовий висновок викладено у постанові ВС від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19).

Верховний Суд у справі №922/2060/20 вказує, що «витяг може бути доказом проведення оцінки та визначати дані про актуальну оцінку як на момент його видачі, так за попередній період, за умови, що нормативно-грошова оцінка була сталою і не зазнала змін у цей період».

Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №625/0/207-21 від 08.06.2021 підтверджується нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, на якій знаходився комплекс відповідача, у розмірі 2 005 780.55 грн.

Витягом №НВ-023 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 21.08.2023 підтверджується нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, на якій знаходився комплекс відповідача, у розмірі 2 306 757.48 грн.

Витягом №НВ-024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 19.11.2024 підтверджується нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, на якій знаходився комплекс відповідача, у розмірі 2 424 402.11 грн.

Рішенням Берегівської міської ради №88 від 10.02.2016 затверджено розмір річних орендних ставок за використання земель населеного пункту міста Берегове Закарпатської області згідно додатку.

Рішенням Берегівської міської ради Закарпатської області №1580 від 01.07.2022 затверджено на території Берегівської міської територіальної громади ставки орендної плати за землю. Так для земельних ділянок громадської забудови, а саме для земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі затверджена наступна ставка орендної плати у відсотках від нормативно грошової оцінки - 5 %.

Суд зазначає, що дана ставка орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідає положенням ст. 288 Податкового кодексу України.

Виходячи зі змісту підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, дана норма встановлює мінімальний розмір річної суми орендної плати, зокрема для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй Постанові від 01 червня 2022 року у справі №922/3758/20.

З врахуванням п`яти відсотків річного розміру орендної плати від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з врахуванням нормативно-грошових оцінок даної вказаної вище земельної ділянки, Берегівською радою складено розрахунок збитків (неодержаних місцевим бюджетом Берегівської територіальної громади доходів у вигляді орендної плати за землю), заподіяних внаслідок користування (тимчасового зайняття) ФОП ОСОБА_1 земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером :01:052:0025 без достатніх правових підстав, який за період з 01.07.2021 по 21.06.2024 становить 322 922.01 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, не подав будь-якого контррозрахунку розміру безпідставно збережених грошових коштів позивача.

Перевіривши наданий розрахунок збитків, за наявними у справі матеріалами, суд дійшов висновку, що такий відповідає правовим приписам визначенню розміру стягнення коштів у спірних правовідносинах у зобов`язаннях, пов`язаних із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відтак, суд задовольняє позовні вимоги прокурора щодо стягнення грошових коштів у розмірі 322 922.01 грн. на користь позивача повністю.

Щодо обґрунтованості рішення.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Відтак, на відповідача покладається 4843.83 гривень витрат на оплату судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Берегівської міської ради, код ЄДРПОУ - 04053683, Закарпатська область, м. Берегове, вул. Б. Хмельницького, 7, безпідставно збережені кошти у розмірі 322 922.01 грн. (триста двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дві гривень 01 копійок) за використання земельної ділянки з кадастровим номером :01:052:0025, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01.07.2021 по 21.06.2024 року.

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 4843.83 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок три гривень 83 копійок) на користь Закарпатської обласної прокуратури, , банк отримувача: Державна казначейська служба України, рахунок UA0018475.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 24.04.2025 року.

Суддя П. Д. Пригуза