ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2025 р. Справа№ 910/31/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Іоннікової І.А.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2025

у справі № 910/31/24 (суддя О.А. Грєхова)

за позовом Акціонерного товариства «Енергетична компанія України»

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 75 994 630,76 грн та зобов`язання припинити нарахування послуг,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Енергетична компанія України» (далі - позивач, АТ «ЕКУ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - відповідач, ПрАТ «НЕК Укренерго») про зобов`язання припинити дії, спрямовані на нарахування послуг з передачі електричної енергії щодо експорту електричної енергії позивачу за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 14.07.2022 № 2309-02024 та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії; стягнення 75 994 630,76 грн безпідставно набутих коштів (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на те, що відповідач на виконання умов Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 14.07.2022 № 2309-02024 виставив позивачу акти приймання-передачі послуг наданих у серпні, вересні, жовтні 2022 року та квітні 2023 року, за якими позивачем здійснена оплата в сумі 75 994 630,76 грн.

Зокрема, вказує на те, що у відповідача відсутні правові підстави для нарахування АТ «Енергетична компанія України» послуг щодо експорту електроенергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги, оскільки нарахування таких послуг не передбачено, як чинним законодавством так і умовами договору. Крім того, таке нарахування порушує міжнародні зобов`язання України.

На переконання позивача, відповідач у спірних відносинах фактично зловживає своїм монопольним становищем, шляхом нарахування плати за послуги з передачі обсягів експортованої електричної енергії, які фактично не надаються. Безпідставне нарахування плати відповідачем за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії фактично призводить до порушення міжнародних зобов`язань України. До ціни електричної енергії за міжнародними контрактами не включається тариф на передачу, оскільки такий тариф не повинен сплачувати експортер електричної енергії.

З огляду на наведене вважає, що у відповідача також відсутні правові підстави для набуття і збереження грошових коштів в розмірі 75 994 630,76 грн, які сплачені позивачем на підставі неправомірно виставлених рахунків, саме з метою недопущення набуття статусу «Переддефолтний» чи «Дефолтний», а тому спірна сума коштів має бути повернута позивачу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024, позов задоволено частково, закрито провадження у справі в частині вимог про зобов`язання відповідача припинити вчинення дій, спрямованих на нарахування позивачу послуг з передачі електричної енергії по договору від 14.07.2022 при здійсненні її експорту та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються ці послуги, позовну вимогу про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 75 994 630,76 грн задоволено повністю; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 75 994 630,76 грн безпідставно отриманих коштів та 751 520,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Постановою Верховного Суду від 04.02.2025 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024, постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 у справі № 910/31/24 скасовано, справу № 910/31/24 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

12.03.2025 представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/31/24 заборони Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго», за зобов`язаннями, які виникли відповідно до Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 14.07.2022 №2309-02024:

- застосовувати заходи щодо присвоєння Акціонерному товариству «Енергетична компанія України» статусу «Переддефолтний» та/або «Дефолтний» відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у сферах енергетики і теплопостачання щодо удосконалення окремих положень, пов`язаних із веденням господарської діяльності та дією воєнного стану в Україні» від 14.01.2025 №4213-ІХ у зв`язку із заборгованістю за послуги з передачі обсягів експортованої електричної енергії;

- надсилати Акціонерному товариству «Енергетична компанія України» повідомлення/подання про набуття Акціонерним товариством «Енергетична компанія України» статусу «Переддефолтний» у зв`язку із наявністю заборгованості за послуги з передачі обсягів експортованої електричної енергії;

- публікувати на офіційному веб-сайті Адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Акціонерним товариством «Енергетична компанія України» статусу «Переддефолтний» у зв`язку із наявністю заборгованості за послуги з передачі обсягів експортованої електричної енергії, із зазначенням дати набуття такого статусу;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Акціонерному товариству «Енергетична компанія України» для покриття його заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії перед Адміністратором розрахунків у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Акціонерного товариства «Енергетична компанія України», його ЄДРПОУ, розміру простроченої ним оплати вартості небалансів електричної енергії у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії;

- надсилати Акціонерному товариству «Енергетична компанія України» повідомлення про набуття Акціонерним товариством «Енергетична компанія України» статусу «Дефолтний» у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії;

- публікувати на офіційному веб-сайті Адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Акціонерним товариством «Енергетична компанія України» статусу «Дефолтний» у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії, із зазначенням дати набуття такого статусу;

- зупиняти майбутні та скасовувати діючі реєстрації двосторонніх договорів щодо продажу електричної енергії Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» учасникам ринку у зв`язку з наявністю у товариства заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії;

- установлювати нульовий обсяг продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку для Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії;

- здійснювати переведення постачання електричної енергії споживачам Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» на постачальника «останньої надії» відповідно до Правил роздрібного ринку у зв`язку з наявністю у Товариства заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» його ЄДРПОУ та кінцевий розмір простроченої оплати вартості його небалансів електричної енергії у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/31/24 у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені заходи забезпечення позову не пов`язані з предметом позову, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги не пов`язані із вимогами, які заявник просить заборонити вчиняти відповідачу, які в свою чергу обґрунтовуються добровільним виконанням останнім рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у цій справі і жодним чином не свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення щодо заявлених позовних вимог, а тому позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, які унеможливлять виконання судового рішення у даній справі.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство «Енергетична компанія України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято оскаржувану ухвалу з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Скаржник зазначає про обґрунтованість підстав для застосування заходів забезпечення позову, визначених у заяві, а також про те, що зазначені заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, зберігають баланс інтересів сторін та відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 апеляційну скаргу у справі №910/31/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Скрипки І.М., Сибіги О.М.

На підставі розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/872/25 від 31.03.2025, у зв`язку із перебуванням судді Сибіги О.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/31/24.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/31/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Скрипки І.М., Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі № 910/31/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.04.2025. Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 16.04.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/31/24.

14.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/31/24.

16.04.2025 через систему «Електроний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, у зв`язку з її необґрунтованістю.

У судовому засіданні 23.04.2025 позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

23.04.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 3, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що 04.11.2024 ПрАТ «НЕК Укренерго» добровільно виконано рішення суду шляхом перерахування коштів на рахунок АТ «ЕКУ», однак, незважаючи на відсутність заборгованості АТ «ЕКУ», яка була б підтверджена первинними документами за Договором, ПрАТ «НЕК Укренерго» в бухгалтерському обліку, добровільно виконуючи рішення суду, штучно створило нарахування дебіторської заборгованості за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 14.07.2022 №2309-02024 за АТ «ЕКУ», повідомивши про наявність заборгованості та надіславши повідомлення про набуття статусу «Переддефолтний». Таким чином, заявник зазначає, що ПрАТ «НЕК Укренерго», своїми діями змушує АТ «ЕКУ» сплатити самостійно сформовану, без належних підтверджень заборгованість, оскільки її несплата призведе до негативних наслідків по відношенню до АТ «ЕКУ», що визначені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України у сферах енергетики і теплопостачання щодо удосконалення окремих положень, пов`язаних із веденням господарської діяльності та дією воєнного стану в Україні» та розділом 1.7 Правил ринку, що затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307, а саме - надання АТ «ЕКУ», як учаснику ринку, статусу «Переддефолтний» та припинення можливості провадити господарську діяльність на ринку електричної енергії.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову, який передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011). Зокрема інститут забезпечення позову сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Приписами ст. 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

В силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Отже, в силу вимог положень процесуального закону, що стосується забезпечення позову, позивач має надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення в період пред`явлення позову до суду. Проте, у поданій заяві позивач послався лише на потенційну можливість виникнення наведених у заяві обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зокрема заяву про вжиття заходів забезпечення позову, дійшла висновку, що заявником не було вказано у поданій заяві яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не надано доказів на підтвердження того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд апеляційної інстанції враховує, що долучені позивачем до матеріалів заяви про вжиття заходів забезпечення позову документи (згідно наведених у заяві додатків), а саме: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Лист №01/5326 від 28.01.2025 про надання інформації, Акт звірки взаємних розрахунків, лист №01/8581 від 12.02.2025 про можливість набуття статусу «Переддефолтний» - не є тими доказами в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження обґрунтованості доводів, які покладені заявником в обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, зазначених у заяві, оскільки доводи скаржника фактично зводяться до добровільного виконання 04.11.2024 ПрАТ «НЕК УКРЕНЕРГО» рішення суду шляхом перерахування коштів на рахунок АТ «ЕКУ» та нарахування заборгованості за період листопад, грудень 2023 року, який не відноситься до предмету доказування у даній справі.

Відповідачем виконано рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024, після набрання ним законної сили, що на переконання колегії суддів свідчить про добросовісну поведінку відповідача та відсутність у діях останнього ознак ухилення від виконання можливого рішення суду щодо стягнення оскарженої суми.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заява АТ «ЕКУ» про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку, що відповідач діє з метою унеможливлення виконання рішення суду у майбутньому.

Апеляційним судом враховано, що договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 14.07.2022 №2309-02024, розірвано сторонами з 31.12.2023.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

Частиною 1 ст.73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Приписами статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/31/24, постановлена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим має бути залишена без змін.

Судові витрати за перегляд ухвали судом апеляційної інстанції у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України, мають бути вирішені судом першої інстанції, за результатом розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 137, 140, 144, 253-255, 269, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/31/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/31/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/31/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 ГПК України.

Повний текст складено 24.04.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді І.А. Іоннікова

І.М. Скрипка