ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року м. Дніпро Справа № 904/2708/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Жолудєві А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ліпинський О.В.) від 10.10.2024 р. у справі № 904/2708/24

за позовом Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "MC ТРЕЙД УКРАЇНА", м. Дніпро

про стягнення коштів в розмірі 3 181 080,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 р. Комунальне підприємство "КИЇВПАСТРАНС" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС ТРЕЙД УКРАЇНА" про стягнення коштів в розмірі 3 181 080,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем (постачальником) своїх зобов`язань за договором, яке за доводами позивача (покупця) полягало в безпідставному завищенні ціни на товар, що був поставлений відповідачем за Договором № 52.23-55 від 03.03.2023 року, який укладено сторонами за результатами проведення відкритих торгів відповідно до Закону України Про публічні закупівлі. В підтвердження обставин безпідставного завищення ціни товару, позивач посилається на Аудиторський звіт від 01.03.2024 року за № 070-3-1-04/8 за результатами позапланового аудиту оцінки діяльності позивача, складений Департаментом внутрішнього фінансового контролю та аудиту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 р. у справі № 904/2708/24 в задоволенні позову відмовлено в повному обсягу.

Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Комунальне підприємство "КИЇВПАСТРАНС", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 р. у справі № 904/2708/24 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт не погоджується із твердженням суду, що висновок експерта є більш вірогідним доказом у справі. Так, апелянт вважає, що наданий відповідачем висновок експерта не містить категоричних відповідей на поставлене запитання щодо відповідності поставленого товару середньоринковим цінам на умовах, визначених договором. Натомість, на думку апелянта, укладення між сторонами додаткової угоди від 13.03.2023 № 1 до договору на зменшення ціни за одиницю товару, є доказом того, що ціни на ринку постійно змінюються і відповідач, як постачальник даного товару, обізнаний про це.

Товариством з обмеженою відповідальністю "МС ТРЕЙД УКРАЇНА" подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 р. у справі № 904/2708/24 без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги відповідач, зокрема зазначає наступне:

- вважає, що у контексті спірних правовідносин заявлена до стягнення з відповідача сума не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України. Так, відповідач зазначає, що позивачем належними доказами не доведено реальності понесення ним збитків внаслідок купівлі залізничного обладнання, оскільки ціна товару була визначена в договорі та специфікації, погоджена сторонами, товар за договором був прийнятий позивачем без зауважень. Крім того, відповідач вказує на те, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, були отримані відповідачем на належній правовій підставі як оплата за поставлений товар за договором, а тому не можуть вважатися збитками;

- вважає зауваження апелянта щодо наданого відповідачем висновку експерта таким, що не заслуговують на увагу. Так, зокрема відповідач зазначає, що експерт проводив порівняння виходячи з умов укладеного договору щодо строків поставки та оплати за даний товар, та саме виходячи з цих критеріїв задавалися запитання виробникам та постачальникам аналогічного товару за певний період. Експертом використовувались тільки ті інформаційні джерела, які відповідали всім особливим чинникам ціноутворення договору. Експертом були зроблені вірогідні висновки щодо відповідності ціни в договорах середньоринковим цінам, так як саме поняття "ринкова вартість" є вірогідним згідно законодавства.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 р. у справі № 904/2708/24, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 08.04.2025 р.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача безпідставною, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Апелянт не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку свого представника, про час та місце судового засідання був повідомлений апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи приписи ст. 202 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представників сторін не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представника позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 03.03.2023 року за результатами проведення відкритих торгів відповідно до Закону України Про публічні закупівлі з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 12.10.2022 року № 1178, між Комунальним підприємством "КИЇВПАСТРАНС" (далі Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю МС ТРЕЙД Україна (далі Постачальник) укладено Договір № 52.23-55 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю: Рейки залізничні та трамвайні, спецчастини для трамвайний колій, шпали залізобетонні, бруси дерев`яні для стрілочних переводів, колійні скріплення та механізований інструменті обладнання, код 34940000-8 за ДК 021:2015 Залізничне обладнання, надалі Товар, а Покупець сплатити за Товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (додаток № 1), що додається до Договору та є його невід`ємною частиною).

Згідно з п. 3.1. Договору сума цього Договору (ціна Договору) визначається згідно з Специфікацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору і становить 109 037 500,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20 % - 21 807 500,00 грн. Разом ціна договору становить 130 845 000,00 грн.

Сума (ціна) цього Договору може бути змінена, в бік зменшення, за взаємною згодою Сторін, шляхом укладання відповідної додаткової угоди до цього Договору, у випадках передбачених законодавством України (п. 3.3. Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розрахунок за поставлений Товар здійснюється Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 (шістдесят) календарних днів з дати підписання Покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію Товару.

Згідно з п. 5.1., 5.2. Договору строк поставки Товару: протягом строку дії Договору. Поставка Товару здійснюється на умовах DDP згідно з INCOTERMS-2010 за адресою: 02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 7/9. При цьому транспортування Товару проводиться за кошти Постачальника, і вартість такої доставки входить в ціну Договору.

Поставка Товару здійснюється за окремою письмовою заявкою Покупця із зазначенням необхідних найменувань та кількості Товару в межах Специфікації (Додаток № 1 до Договору) виходячи з його виробничої необхідності (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 5.5. Договору поставка партії Товару здійснюється не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати отримання Постачальником письмової заявки, або протягом строку визначеного в самій заявці. Порядок приймання-передачі Товару наведений у Додатку № 3, що є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 6.2.3 Договору передбачено, що Покупець має право зменшувати обсяг закупівлі Товару та ціну договору залежно від наявності коштів або виробничої необхідності, у такому разі Сторони вносять відповідні зміни до Договору, шляхом укладення Додаткової угоди.

Відповідно до п. 13.1. Договору, істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами, крім випадків, зокрема, погодження зміни ціни за одиницю Товару у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору або останнього внесення змін до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна привести до збільшення суми, визначеної в договорі на момент його укладання; погодження зміни ціни в договорі в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу та якості товару).

06.03.2024 року, Позивач звернувся до Відповідача з листом № 28-05/915 щодо перегляду цін на товар у бік зменшення та їх перегляду у відповідності до ринкових у зв`язку з коливанням ціни на товар.

13.03.2023 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору якою п. 3.1. викладено у наступній редакції: сума цього Договору (ціна Договору) визначається згідно з Специфікацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору і становить 104 821 579,80 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20 % - 20 964 315,96 грн. Разом ціна договору становить 125 785 895,76 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Відповідач (Постачальник) поставив Позивачу (Покупцю) товар на загальну суму 35 245 906,08 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 9 від 08.08.2023 на суму 5 091 126,06 грн, № 11 від 14.03.2024 на суму 3 136 030,80 грн, № 12 від 14.03.2024 на суму 3 136 173,60 грн, № 13 від 14.03.2024 на суму 3 302 990,40 грн, № 28 від 24.03.2024 на суму 3 135 888,00 грн, № 30 від 03.04.2024 на суму 5 109 270,00 грн, № 31 від 03.04.2024 на суму 3 136 030,80 грн, № 34 від 05.04.2024 на суму 6 898 608,00 грн, № 35 від 05.04.2024 на суму 2 299 788,42 грн.

Позивач (Покупець) за поставлений товар розрахувався в повному обсязі (а.с. 61-69).

Звертаючись з цим позовом до суду, Позивач просив стягнути з Відповідача надмірно сплачені кошти в розмірі 3 181 083,42 грн. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що Департаментом внутрішнього фінансового контролю та аудиту виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проведено позаплановий аудит щодо оцінки діяльності Позивача в частині дотримання законодавства під час проведення закупівлі залізничного обладнання очікуваною вартістю 131 443 461,80 грн (ідентифікатор закупівлі в електронній системі закупівель UA-2023-02-09-005169-а), укладення та виконання договору від 03.03.2023 року № 52.23-55.

За результатами проведеного аудиту складено Аудиторський звіт від 01.03.2024 року за № 070-3-1-04/8 відповідно до якого зроблено висновки щодо виявлення в результаті аудиту закупівель КП "Київпастранс" залізничного обладнання на загальну суму 131 443,46 тис. грн, фінансових порушень, що не призвели до втрат на суму 35 245,91 тис. грн, та встановлено недоліки та проблеми функціонування системи внутрішнього контролю, неефективного використання коштів, що призвели до втрат на суму 7 690,62 тис. грн.

Так, в процесі аналізу ефективності використання коштів під час закупівлі залізничного обладнання за договором від 03.03.2023 № 52.23-55, виявлено завищення від 11,64 % до 27,33 % закупівельної ціни в порівнянні з середньоринковими цінами, які розраховувалися на основі даних оголошених закупівель, наданих пропозицій та укладених договорів різних закупівельників України, що розміщені у відкритому доступі на порталі Prozorro. Вказане завищення призвело до неефективного використання коштів з оціночними втратами розрахунково в розмірі 3 181,08 тис. гривень.

Отже, Позивач стверджував, що внаслідок безпідставного завищення ціни загальні незаконні видатки (втрати активів) Позивача склали 3 181 083,42 грн.

В позовній заяві не зазначені норми матеріального права, на підставі яких Позивач вимагає стягнення надмірно сплачених коштів, але виходячи з суті викладених в позові обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовою підставою стягнення спірної суми, є відшкодування збитків.

Здійснивши оцінку наданих у справу доказів, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність факту спричинення збитків Позивачу, та про відсутність в діях Відповідача протиправної поведінки, що виключає підстави для задоволення заявленого позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції було встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору відповідач (постачальник) поставив позивачу (покупцю) товар на загальну суму 35 245 906,08 грн, який прийнятий позивачем без жодних зауважень, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.

Позивач (покупець) за поставлений товар розрахувався в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями (а.с. 61-69).

При цьому матеріали справи не містять доказів недійсності чи розірвання сторонами договору або зміни його умов, зокрема в частині ціни, тощо.

Як встановлено місцевим господарським судом, предметом доказування у цій справі є питання завдання збитків у результаті порушення відповідачем цивільного права позивача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України слідує, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

У відповідності з вимогами пункту 4 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом частини першої статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Отже, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, пов`язане з обмеженням його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке проявилося у здійснених ним витратах, в утраті або пошкодженні його майна або у втраті доходів, які він повинен був отримати.

При вирішенні спорів про відшкодування збитків доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного з вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Тобто, відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Протиправною є поведінка особи з порушенням норм законодавства. Якщо зобов`язання виникає з договору, то протиправною визнається поведінка боржника, що порушує умови договору та закону.

Таким чином, правильне вирішення спору в цій справі вимагає встановлення чи мав місце факт протиправної поведінки відповідача відносно цивільних прав позивача та спричинення позивачу збитків саме внаслідок винних та протиправних дій відповідача.

Як зазначено вище з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було виконано усі господарські зобов`язання за договором у повній відповідності до умов цього договору. Так, на виконання умов Договору Відповідач (Постачальник) поставив Позивачу (Покупцю) товар на загальну суму 35 245 906,08 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 9 від 08.08.2023 на суму 5 091 126,06 грн, № 11 від 14.03.2024 на суму 3 136 030,80 грн, № 12 від 14.03.2024 на суму 3 136 173,60 грн, № 13 від 14.03.2024 на суму 3 302 990,40 грн, № 28 від 24.03.2024 на суму 3 135 888,00 грн, № 30 від 03.04.2024 на суму 5 109 270,00 грн, № 31 від 03.04.2024 на суму 3 136 030,80 грн, № 34 від 05.04.2024 на суму 6 898 608,00 грн, № 35 від 05.04.2024 на суму 2 299 788,42 грн.

Судова колегія наголошує, що перевірка фактичного обсягу товару, що постачається за договором, та його вартість, що включені до видаткових накладних, покладається на особу, яка приймає товар з боку покупця, під час підписання цих видаткових накладних.

Отже, покупець (позивач), прийнявши за видатковими накладними товар, погодився з його отриманням та його вартістю без будь-яких зауважень та заперечень.

Як убачається зі змісту позовної заяви, в підтвердження безпідставного завищення ціни поставленої продукції, та як наслідок спричинення Позивачу збитків в сумі 3 181 083,42 грн, останній посилається на Аудиторський звіт № 070-3-1-04/8 від 01.03.2024 року.

Проте, як слушно зауважено судом першої інстанції, аудиторський звіт не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, чия діяльність перевірялася. Звіт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. При цьому обставини, вказані в такому звіті, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Таким чином, наданий позивачем звіт, є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в звіті висновки не мають заздалегідь встановленої сили, тобто аудиторський звіт, сам по собі не є підставою для покладення на відповідача обов`язку повернути кошти, одержані відповідно до умов договору.

Судова колегія відзначає, що позивачем не доведено порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором. Позивач не наводить, яким чином поведінка відповідача при виконанні договору відповідає критеріям винності, оскільки видаткові накладні сторони підписали без зауважень та заперечень, а отже правові підстави для стягнення з відповідача заявленої суми збитків відсутні.

Як визначено в ч. 3 ст. 13, ч. 1 с. 73, ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Судова колегія наголошує, що факт виконання укладеного між сторонами договору, прийняття позивачем без зауважень товару за цим договором та проведення повного розрахунку за прийнятий товар з відповідачем, свідчать про відсутність порушення господарського зобов`язання з боку останнього.

Водночас судова колегія констатує, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилені посилання позивача на Аудиторський звіт № 070-3-1-04/8 від 01.03.2024 року, як на підставу виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, оскільки цей акт є носієм доказової інформації щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку позивача за відповідний період, тобто є документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, однак такий акт не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялася.

Враховуючи договірний характер правовідносин сторін, за наявності чинних умов договору щодо товару, його обсягу та вартості, висновки перевірки не можуть змінювати умов договорів, які відповідно до наведених вимог норм права є обов`язковими, оскільки недійсними не визнавалися, а відповідно такі висновки перевірки не можуть змінювати і правовідносин сторін щодо ціни договору, вони не можуть встановлювати інші, ніж визначені умовами договорів, умови зобов`язання порівняно із договірними.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження своїх заперечень по суті заявленого позову, відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, Відповідачем було замовлено проведення судової товарознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено питання, в тому числі стосовно відповідності вартості поставленого за Договором № 52.23-55 від 03.03.2023 року товару, середньо ринковим.

Висновком судового експерта Дятлової Наталії Василівни № 19-08-01/2024 від 18.09.2024 року, який відповідає приписам ч. 5 ст. 101 ГПК України, за результатами проведення судової товарознавчої експертизи встановлено, що вартість поставленого за Договором № 52.23-55 від 03.03.2023 року товару, що відображений у Додатку № 1 (станом на 03.03.2023 року) та у Додатку № 1 до Договору від 03.03.2023 року № 52.23-55 в редакції Додаткової годи № 1 від 13.03.2023 року (станом на 13.03.2023) відповідає середньоринковим цінам на умовах поставки товару до кінця 2023 року за заявками Покупця та оплати протягом 60 календарних днів з дати підписання видаткової накладної на фактично поставлений товар.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючи наведені норми процесуального закону, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що надані Відповідачем докази, є більш вірогідними, ніж докази та пояснення, надані Позивачем, та обґрунтовано погодився з доводами Відповідача про те, що вартість товару, який був поставлений Відповідачем Позивачу по Договору № 52.23-55 від 03.03.2023 року, відповідає середньоринковим цінам на час поставки.

Отже, Відповідач свої зобов`язання за договором № 52.23-55 від 03.03.2023 року виконав у повному обсязі, відповідно до погоджених сторонами умов цього договору, що свідчить про відсутність в діях останнього такого обов`язкового елементу складу правопорушення, як протиправна поведінка.

За таких обставин, судова колегія констатує, що суд першої інстанції, здійснивши належну оцінку фактичних обставин справи та наявних у справі документів, дійшов обґрунтованого висновку, що у цьому спорі позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування усіх елементів, що утворюють склад правопорушення, необхідних для застосування до відповідача такої міри відповідальності як відшкодування збитків, та ухвалив правомірне рішення про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 р. у цій справі відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 71 574,30 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 р. у справі № 904/2708/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 р. у справі № 904/2708/24 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Комунальне підприємство "КИЇВПАСТРАНС".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 17.04.2025 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков