ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2025 р. Справа №914/938/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2024 (повний текст рішення складено 26.06.2024, суддя Мазовіта А.Б.)

у справі № 914/938/24

за позовом Акціонерного товариства «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ І ЗАОЩАДЖЕНЬ», м. Київ

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЛЬВІВСЬКА», м. Львів

до відповідача-2 ОСОБА_1 , м. Львів

про стягнення 435904,87 грн

за участю представників:

від позивача Єфремова І.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача-1 не з`явились

від відповідача-2 ОСОБА_2 .

Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» (далі Банк) 10.04.2024 звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Львівська» та ОСОБА_1 солідарно 435904,87 грн заборгованості по кредиту, сплаті процентів та комісії.

Господарський суд Львівської області в рішенні від 24.06.2024 позовні вимоги банку задоволив; з ТОВ «Будівельна компанія Львівська» та ОСОБА_1 солідарно стягнув 326831,14 грн заборгованості по кредиту, 33,73 грн заборгованості зі сплати процентів, 109040,00 грн заборгованості зі сплати комісії; за рахунок відповідачів відшкодував позивачу сплачений судовий збір.

Задовільняючи позовні вимоги позивача, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачами прострочено виконання зобов`язання перед позивачем щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків та комісії, що є підставою для стягнення з них суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

ОСОБА_1 не погодився з ухваленим судовим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що вказане рішення не відповідає вимогам обґрунтованості та законності, з огляду на таке:

- апелянт вважає безпідставним нарахування та стягнення Банком комісії, оскільки в додатку №1 (в редакції додаткової угоди від 14.10.2022) сторони не погоджували обов`язок позичальника сплачувати комісію на період з 08.11.2022 по 08.11.2023. Зі змісту положень кредитного договору та додаткової угоди до нього вбачається, що період нарахування комісії визначений лише пунктом 1.3 кредитного договору, який містить посилання на додаток №1 до цього договору. Разом з тим, відповідач-2 зазначає, що за умовами кредитного договору, які регулюють зміст, підстави та порядок нарахування комісії, ця комісія є платежем, що аналогічно із відсотками за правомірне користування кредитними коштами, здійснюється протягом строку дії надання кредитів за кредитним договором, та не є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання за цим договором. Таким чином, апелянт вважає неправомірним нарахування Банком комісії за кредитним договором поза межами кінцевого терміну повернення кредиту (08.11.2023);

- щодо нарахування процентів за користування кредитом, то відповідач-2, з покликанням на судову практику, зазначає, що за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку кредитування) стягуються проценти на підставі частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Означене вказує на те, що після спливу визначеного строку кредитування (08.11.2024), у позивача відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами у визначеному кредитним договором розмірі. Як видно з наданого позивачем розрахунку боргу, після спливу строку кредитування позивачем продовжено нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі, визначеному договором, що становить 33,73 грн. ОСОБА_1 здійснив перерахунок процентів в межах строку кредитування, відповідно до якого, заборгованість за процентами, що нарахована поза межами строку кредитування (після 08.11.2023) становить 10,83 грн, які з огляду на вказане, не підлягають стягненню. Щодо заборгованості по прострочених процентах в розмірі 22,90 гривень, то таку слід вважати погашеною за рахунок коштів в розмірі 68270,00 грн, перерахованих позичальником на рахунок в Банку, але неправомірно спрямованих на погашення платежів по комісії;

- апелянт зазначає, що на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором позичальник перераховував кошти на, так званий, «розподільчий» рахунок в банку, з якого позивач в односторонньому порядку спрямовував кошти на погашення тих платежів, черговість яких обирав самостійно. Тобто, позичальник своїми перерахуваннями коштів не схвалював погашення платежів по комісії. Апелянт не визнає законність спрямування Банком коштів в розмірі 68270,00 гривень на погашення платежів по комісії, і вважає що ці кошти повинні бути зараховані в погашення платежів по простроченому кредиту та процентах;

- щодо заборгованості по кредиту, то відповідач-2 зазначає, що зважаючи на неправомірне спрямування коштів позичальника в розмірі 68247,10 грн на погашення платежів по комісії, зазначена сума коштів підлягає зарахуванню в погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого, заборгованість по кредиту, що підлягає стягненню складає 258584,04 грн;

Отже, апелянт вважає, що задоволенню підлягали позовні вимоги лише в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 258584,04 гривень, а вимоги щодо стягнення комісії в розмірі 109040,00 грн та щодо стягнення процентів в розмірі 33,73 грн підлягали відхиленню за безпідставністю.

Банк, скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта, покликаючись на таке:

- додатковою угодою № 1 про внесення змін до кредитного договору №SME/BC/03-24 від 09.11.2021 сторони не вносили зміни до п. 1.2. кредитного договору, не відміняли (не скасовували) сплату комісії; додаткова угода № 1 не містить умов щодо несплати щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 10430,00 грн, а графік повернення кредиту (додаток№1 до додаткової угоди № 1 про внесення змін до кредитного договору №SME/BC/03-24 від 09.11.2021 р.) не змінює будь - яких умов кредитного договору, а лише уточнює та деталізує порядок повернення кредиту. В даному випадку, графік повернення кредиту чітко передбачає дату погашення саме кредиту, суму погашення кредиту та залишок кредиту. Разом з тим, позивач звертає увагу суду на те, що позичальник, в особі керівника Ціжа Т.Б., сплачував щомісячну комісію в тому числі і після підписання 14.10.2022 додаткової угоди № 1 про внесення змін до кредитного договору №SME/BC/03-24 від 09.11.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку;

- в силу домовленості сторін, що має обов`язковий характер, до повного виконання ТОВ «Будівельна компанія Львівська» зобов`язань за кредитним договором, Банк має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами та комісію за супроводження кредиту, а позичальник в свою чергу зобов`язаний сплачувати нараховані проценти та комісію, в силу обов`язковості умов кредитного договору, який є діючим, не визнавався недійсним та не розривався сторонами;

- щодо черговості погашення заборгованості за кредитним договором, Банк покликається на п. 8.4 кредитного договору, яким сторони встановили таку черговість погашення заборгованості за цим договором: прострочені комісії за супроводження кредиту; прострочені проценти за користування кредитом; прострочена сума кредиту; можливі неустойки (штрафи, пені); строкова комісія за супроводження кредиту; строкові проценти за користування кредитом; строкове повернення кредиту; дострокове повернення кредиту; інша заборгованість за кредитним договором. Тобто, до виникнення заборгованості у позичальника, зарахування щомісячної комісії за кредитом здійснюється в першу чергу, проценти в другу чергу, а вже кредит в третю чергу. І, навіть, при виникненні заборгованості, зарахування простроченої комісії за кредитом здійснюється в першу чергу, прострочені проценти в другу чергу, а прострочений кредит в третю чергу також. Тому, коли на рахунок від позичальника поступали кошти з будь-яким призначенням платежу, в першу чергу позивач погашав наявну заборгованість по комісії строкову чи прострочену комісію;

- щодо нарахування процентів, позивач зазначає, що за умовами укладеного та діючого кредитного договору №SME/BC/03-24 від 09.11.2021 обов`язок кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після повного фактичного погашення кредиторської заборгованості та повернення кредиту;

- щодо тверджень апелянта про неправомірне зарахування Банком сплачених позичальником 68247,10 грн в погашення платежів по комісії, Банк зазначає, що таке твердження не узгоджується, зокрема, з умовами кредитного договору, передбаченими п. 8.3 та п. 8.4, які апелянт погодив, не визнавав недійсними та не заперечував проти них до 2025 року. Позивач зауважив, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості зроблено з дотриманням умов кредитного договору, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду з огляду на вказане вище.

ОСОБА_1 подав суду свої заперечення на доводи, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, в яких зазначив таке:

- на переконання апелянта, зазначивши словосполучення «протягом строку дії цього договору», сторони встановили строк, під час перебігу якого мала сплачуватись комісія, проте, сторони не визначали строк до настання якого повинна була сплачуватись комісія, зокрема через використання слів «не пізніше» або «до», за аналогією із встановленням строку повернення кредиту. Період нарахування комісії з 08.11.2021 по 08.11.2022 цілком перебуває в періоді часу, визначеного як «протягом строку дії кКредитного договору». Тобто аргумент позивача про те, що право Банку на нарахування комісії після 08.11.2022 передбачене пунктом 5.1.1 кредитного договору, був би підставним за умови зазначення в ньому словосполучення «до закінчення строку дії договору»;

- позивач зазначає, що платежами від 17.10.2022, 22.10.2022, 02.11.2022, 07.11.2022 ТОВ «БК Львівська» визнало умови кредитного договору, сплативши комісію на рахунок Банку. Однак, апелянт звертає увагу суду на те, що ним оспорюється правомірність стягнення комісії, нарахованої після 08.11.2022, а не до 08.11.2022.

В свою чергу, Банк також подав суду письмові пояснення, в яких зазначив наступне:

- обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісію за супроводження кредиту не пізніше 15 календарного дня місяця наступного за місяцем, в якому такі комісії були нараховані, до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, передбачено умовами вказаного договору, зокрема, його п. 5.1.1, 5.2 та 10.2;

- остання сплата апелянтом щомісячної комісії згідно з кредитним договором №SME/BC/03-24 від 09.11.2021 року, відбулася 14.11.2023 року в розмірі 4000,00 грн та підтверджується зокрема випискою по особовому рахунку IBAN/Рах.№ НОМЕР_1 сформованою за період з 08.11.2022 по 07.03.2024. Сплата апелянтом щомісячної комісії після 08 листопада 2022 року спростовує його твердження про те, що він вважав, що нібито сплаті підлягає тільки тіло кредиту згідно графіку повернення кредиту, а комісія та проценти, що передбачені умовами кредитного договору не підлягають сплаті, оскільки в графіку повернення кредиту це не передбачено;

- враховуючи умови діючого кредитного договору, які обов`язкові для виконання та якими передбачено, що проценти та комісія нараховуються до повного фактичного повернення заборгованості (виконання зобов`язань), наявні підстави стверджувати, що суд першої інстанції всебічно дослідив усі обставини справи та правильно визначив, що відповідач зобов`язання за кредитним договором №SME/BC/03-24 від 09.11.2021 у встановлені строки не виконує належним чином, не сплачує кредит, нараховані проценти, комісію, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 07.03.2024 становить 435904,87 грн та включає в себе: прострочену заборгованість за основним зобов`язанням з 15.05.2023 по 07.03.2024 (включно) в розмірі 326831,14грн; прострочену заборгованість за процентами за період з 15.04.2023 по 07.03.2024 (включно) в розмірі 33,73 грн; прострочену заборгованість за комісією за період з 15.06.2023 по 07.03.2024 (включно) в розмірі 109040,00 грн, яка підлягає сплаті на користь банку.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представника позивача розгляд справи відбувався в режимі відеоконференції.

В дане судове засідання на зв`язок із судом вийшли представники позивача та відповідача-2, які підтримали свої доводи і заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї та додатковими поясненнями, поданими сторонами в ході апеляційного провадження, судова колегія встановила таке:

09.11.2021 між Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Львівська» (позичальник) було укладено кредитний договір №5МЕ/ВС/03-24, за умовами якого банк (позивач) надав позичальнику (відповідачу-1) кредит у сумі 700000,00 грн на цілі, зазначені у п. 1.4. договору, а позичальник зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені цим договором, використати кредит за цільовим призначенням, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором.

На виконання умов означеного договору, позивач надав відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 700000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, розмір процентів за користування кредитом складає 0,01% річних.

Додатково позичальник сплачує на користь банку комісію за надання кредиту в розмірі 2,49% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. цього договору та щомісячну комісію щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1,49% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору.

В п. 1.3. кредитного договору вказано, що позичальник зобов`язаний повернути кредит банку 08.11.2023. Сторони дійшли згоди встановити графік повернення кредиту та сплати інших платежів, що наведений у додатку №1 до цього договору.

Згідно з п. 5.2. кредитного договору, проценти та комісії, нараховані за місяць, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 15 календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти та комісії були нараховані.

За умовами п. 7.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався повернути банку кредит у термін, зазначений у пункті 1.3. цього договору. Повернення кредиту до настання зазначеного терміну вважається достроковим. У випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, позичальник зобов`язаний на вимогу банку повернути кредит достроково.

14.10.2022 сторони уклали додаткову угоду №1 про внесення змін до кредитного договору, якою зокрема встановили строк повернення кредиту 08.11.2023, та виклали додаток №1 в новій редакції.

09.11.2021 між Акціонерним товариством «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № 5МЕ/ВС/04-24-Р, який було змінено сторонами шляхом укладення 14.10.2022 додаткової угоди №1 до нього.

За умовами п. 1.1. договору поруки поручитель (відповідач-2) зобов`язується перед кредитором (позивачем) у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Львівська», взятих на себе забезпечених порукою зобов`язань, що витікають з кредитного договору №5МЕ/ВС/03-24 від 09.11.2021, укладеного між кредитором та боржником, з урахуванням всіх змін, доповнень, нових редакцій, новацій, додаткових договорів, додаткових угод, договорів про внесення змін, тощо, що внесені/укладені до нього або можуть бути внесені/укладені в подальшому.

В п. 2.1. договору поруки сторони узгодили, що порукою забезпечується виконання таких зобов`язань:

2.1.1. повернення кредитору кредиту, наданого за кредитним договором, в сумі (ліміті) 700000,00 грн, зі строком користування кредитом до 08.11.2023, у строки, у випадках та на умовах, передбачених кредитним договором та/або цим договором, в тому числі з дотриманням, при цьому, визначеного кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або достроково у випадках, передбачених кредитним договором та/або цим договором, та/або чинним законодавством України;

2.1.2. сплата процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% та комісій в розмірі, строки, на умовах та в порядку, що визначені кредитним договором;

2.1.3. сплата можливої неустойки (пені, штрафів) та інших платежів/сум, які підлягають сплаті кредитору за умовами кредитного договору, у розмірі, строки, на умовах та в порядку, що визначені кредитним договором;

2.1.4. відшкодування всіх можливих збитків та витрат, понесених кредитором за, у зв`язку та/або передбачених кредитним договором, витрат кредитора, пов`язаних з захистом кредитором своїх прав та/або пред`явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків кредитора, завданих внаслідок порушення (невиконання або неналежного виконання) боржником умов кредитного договору;

2.1.5. виконання боржником інших умов кредитного договору та відшкодування інших витрат кредитора, що випливають з кредитного договору.

Поручитель, за умовами п. 2.4 договору, повинен виконати забезпечені порукою зобов`язання, в тому ж порядку та обсязі, який встановлено для боржника за кредитним договором.

Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання забезпечених порукою зобов`язань повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо (п. 2.5. договору поруки).

Відповідно до п. 2.6. договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання боржником будь-якої частини забезпечених порукою зобов`язань, так і при невиконанні боржником забезпечених порукою зобов`язання в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання забезпечених порукою зобов`язання у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п. 2.7. договору поруки).

Згідно з п. 3.1. договору поруки, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання забезпечених порукою зобов`язань, що витікають із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання боржником, передбачені кредитним договором зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю письмової вимоги про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

В п. 3.2. договору поруки сторони встановили, що поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору не пізніше 7 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника.

У зв`язку з порушенням строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позивач 13.03.2024 надіслав відповідачу-2 вимогу за вих. №05-2/04/580-БТ від 12.03.2024, в якій вимагав сплатити суму кредиту, нараховані відсотки та комісію. Вказана вимога залишена відповідачем-2 без розгляду та задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії не виконали, станом на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідачів перед позивачем становить 326831,14 грн по кредиту, 33,73 грн заборгованості по сплаті процентів, 109040,00 грн заборгованості із сплати комісії.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:

Зобов`язанням, у відповідності до ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Норми статті 554 ЦК України передабчають, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, за умовами ст. 599 ЦК України, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем-1 прострочено виконання зобов`язання перед позивачем щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків та комісії, що, в свою чергу, є підставою для стягнення з нього суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 13.03.2018 у справі №415/2542/15-ц, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Таким чином, з 15 грудня 2017 року у випадку об`єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем-2 в суді апеляційної інстанції не подані належні та допустимі докази, які б спростували наявність заборгованості за кредитним договором, відтак позовні вимоги банку про стягнення з позичальника та поручителя солідарно 326831,14 грн заборгованості по кредиту, 33,73 грн заборгованості по сплаті процентів, 109040,00 грн заборгованості із сплати комісії правомірно задоволено місцевим господарським судом.

Водночас, доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування Банком комісії та процентів спростовуються положеннями п. 5.1 та 5.1.1 кредитного договору. Також, судова колегія звертає увагу на положення п. 10.2 кредитного договору, який передбачає, що цей договір, зокрема, діє до повного виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

Твердження відповідача-2 про неправомірність зарахування Банком сплачених в розмірі 68247,10 грн коштів в погашення комісії, а не в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на положення п. 8.4 кредитного договору, які встановлюють черговість погашення заборгованості за цим договором.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2024 у справі № 914/938/244 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

повна постанова складена 22.04.2025

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік