ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року м.Дніпро Справа № 904/4139/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 (суддя Мельниченко І.Ф., повний текст якого підписаний 14.03.2025) у справі №904/4139/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Стецюка Сергія Валерійовича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 26 025,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" з позовом до Фізичної особи-підприємця Стецюка Сергія Валерійовича про стягнення 26 068,16 грн., із яких 21 723,47 грн. складають суму збитків в розмірі повної вартості пального, що було використано не для потреб замовника, та 4 344,69 грн. - штрафу в розмірі 20% від вартості неправомірно використаного палива відповідно до пункту 6.6. договору про надання послуг № 43 від 01.03.2021.

Враховуючи попередні переплати відповідача, загальна сума пред`явлених до стягнення сум становить 26 025,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов пунктів 3.8., 4.1.20.1. договору про надання послуг № 43 від 01.03.2021.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 у справі №904/4139/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що:

- замовник склав зведений подорожній лист №ПЛ-04219528 від 30.04.2023 відповідно до пункту 3.7. Договору, де зазначив кількість здійснених заправлень, марку використаного палива, правильність кілометражу і норми витрати пального. Відповідач був ознайомлений зі змістом Зведеного подорожнього листа та мав можливість висловити свої заперечення та зауваження щодо кількості заправок, правильності кілометражу та норм витрат пального, але своїм правом не скористався обравши позицію ігнорування;

- виконавець отримав від замовника паливну карту №549906 для заправки автомобіля Renault Master AE4277MX в рамках укладеного договору і отримав доступ до паливних матеріалів використовувати які він мав право тільки для надання послуг за вказаним договором, що засвідчено підписом Виконавця.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.04.2025 була надіслана на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засобами поштового зв`язку. Конверт із вказаною вище ухвалою повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 26.03.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

31.03.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 у справі №904/4139/24; з урахуванням положень частин 1, 10 ст.270 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зав, клопотань (протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

01.03.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (далі - замовник, позивач у даній справі) та Фізичною особою-підприємцем Стецюком Сергієм Валерійовичем (далі - виконавець, відповідач у даній справі) укладено договір про надання послуг № 43 (далі - договір).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 2.1 вказаного вище договору виконавець зобов`язався на свій ризик та за власний рахунок за завданням замовника здійснити організацію перевезення та/або перевезення вантажу автомобільним транспортом (далі - послуги), а замовник - прийняти і оплатити надані послуги.

Пунктом 2.2. договору визначено, що виконавець надає послуги як власними транспортними засобами, так і транспортними засобами залучених третіх осіб (далі - ТЗ). Інформація про ТЗ, які виконавець використовує для перевезення вантажу, зазначається в Додатку № 1 до договору.

У пункті 3.1. договору сторонами встановлено, що послуги надаються виконавцем на підставі товарно-транспортної накладної (далі - ТТН), маршрутного листа (далі - МЛ) та інших документів замовника, у т.ч., але не виключно, - на підставі експрес-накладної замовника.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що виконавець може надавати послуги з використанням паливних карток замовника. Виконавець, в такому випадку, є представником замовника при отриманні паливних матеріалів за паливною картою замовника перед АЗС. При цьому, право власності на паливні матеріали, отримувані виконавцем за паливною картою замовника, до виконавця не переходить.

У пункті 1.2. договору визначено, що паливна картка - технічний засіб у формі пластикової картки, пред`явлення якого дає право на отримання виконавцем паливних матеріалів (пального) на автозаправній станції (далі - АЗС). Пред`явленні паливної картки дозволяє її пред`явнику отримати паливні матеріали (пальне) від імені і за рахунок замовника.

Передача паливної картки від замовника до виконавця фіксується карткою обліку малоцінних та швидкозношуваних предметів згідно наказу Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку малоцінних та швидкозношувальних предметів" від 22.05.1996 № 145. Картка обліку малоцінних та швидкозношувальних предметів затверджується печаткою та підписом обох сторін.

Відповідно до пункту 3.7. договору при використанні виконавцем паливної картки, він зобов`язується разом із замовником у період з 10-го до 18-го числа кожного місяця провести звірку використаного пального за минулий місяць на основі "Зведеного дорожнього листа", який надається замовником, та підтвердити:

- кількість здійснених заправлень, марки використаного палива;

- правильність кілометражу і норми витрати пального.

Актуальність інформації, що зазначена в "Зведеному дорожньому листі" підтверджується підписом та печаткою виконавця.

У пункті 3.8. договору сторонами узгоджено, що у випадку використання при наданні послуг паливних карток замовника, залишок пального, що було використано згідно паливної картки, в баку транспортного засобу на кінець рейсу може коливатися від 0 до 30 л - для транспортного засобу з вантажопід`ємністю до 600 кг включно, від 0 до 50 л - для транспортного засобу з вантажопід`ємністю до 3 т включно, від 0 до 70 л - для транспортного засобу з вантажопід`ємністю до 5 т включно, від 0 до 150 л - для транспортного засобу з вантажопід`ємністю до 12 т включно, від 0 до 250 л - для транспортного засобу з вантажопід`ємністю від 12 т. Якщо при поверненні транспортного засобу з рейсу залишок пального в бакові транспортного засобу виконавця буде відрізнятися від зазначених показників, замовник розцінюватиме даний факт як зловживання паливною карткою та матиме право застосовувати до виконавця санкції згідно п. 6.6. договору.

Відповідно до підпункту 4.1.20. пункту 4.1. договору виконавець зобов`язаний у випадку використання паливної картки замовника не використовувати паливну картку в особистих цілях та не передавати її третім особам без попереднього письмового погодження із замовником, повернути паливну картку в останній день строку дії договору, у випадку втрати, викрадення, пошкодження паливної карти, негайно повідомити замовника для здійснення операції з блокування паливної картки, але в будь-якому випадку не пізніше ніж протягом 1 (одного) робочого дня, письмово повідомити про це замовника із зазначенням номеру втраченої паливної картки.

Виконавець зобов`язаний здійснити відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням/неналежним виконанням умов цього договору (підпункт 4.1.22. пункту 4.1. договору).

У підпункті 4.3.6. пункту 4.3. договору встановлений обов`язок замовника за власний рахунок, забезпечити виконавця необхідною кількістю пального, у випадку надання виконавцем послуг з використанням пального на підставі паливної карти замовника.

Згідно з пунктом 6.1. за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України та положень цього договору.

Пунктом 6.6. договору встановлено, що у випадку порушення виконавцем вимог п.п. 3.8., 4.1.20.1. він відшкодовує замовнику збитки в розмірі повної вартості пального, що було використано не для потреб замовника, та додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 20% від вартості неправомірно використаного палива.

Відповідно до пункту 6.12. договору сплата виконавцем штрафних санкцій та відшкодування збитків здійснюється на підставі претензії замовника.

Замовник надсилає виконавцю претензію одним із способів на власний вибір:

- шляхом направлення претензії на електронну адресу виконавця - ;

- шляхом направлення підписаної претензії на паперовому носії (підпункт 6.12.1. пункту 6.12. договору).

Підпунктом 6.12.2. пункту 6.12. договору сторони погодили, що виконавець зобов`язаний протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання відповідної претензії від замовника прийняти обґрунтоване рішення щодо задоволення або відмову в задоволенні заявленої замовником претензії та письмово повідомити замовника. Ненадання відповіді на претензію протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання є фактом визнання претензійних вимог.

Даний договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 01.03.2022 (пункт 9.1.).

Згідно з пунктом 9.2. договору, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовжений на кожний наступний строк дії на тих самих умовах без обмеження кількості пролонгацій.

Доказів, які б свідчили про намір припинити спірний договір, матеріали справи не містять, а отже, слід прийти до висновку, що договір був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Матеріали справи містять підписаний сторонами Додаток № 1 від 01.03.2021 до спірного договору, в якому погоджено використання виконавцем автомобільного транспорту марки Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як вбачається із залученої до матеріалів справи картки обліку малоцінних та швидкозношувальних предметів, відповідач для надання послуг ТОВ "Нова Пошта" використовував паливні матеріали за паливною карткою № НОМЕР_2 , яку ФОП Стецюк С.В. отримав у позивача.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає про те, що на виконання пункту 3.7. спірного договору, ФОП Стецюк С.В. та ТОВ "Нова Пошта" було проведено звірку використаного пального, за результатами якої складено Зведений подорожній лист № ПЛ-04219528 від 30.04.2023 за період 01.04.2023-30.04.2023, яким встановлено об`єм перевищеного залишку пального.

Так, за твердженням ТОВ "Нова Пошта", за квітень 2023 позивачем зафіксовано по транспортному засобу Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 , понаднормове використання пального - дизельного палива в кількості 500,18 л на суму 21 723,47 грн., у зв`язку з чим нараховано штраф відповідно до пункту 6.6. спірного договору в сумі 4 344,69 грн., що загалом становить 26 068,16 грн.

Вказує позивач у позовній заяві також про те, що, враховуючи попередні переплати відповідача, загальна сума пред`явлених до стягнення сум становить 26 025,29 грн.

Листом від 22.05.2023 позивачем направлено відповідачеві вимогу про сплату вартості понаднормово використаного пального (500,18 л марки "Дизельне паливо") у розмірі 21 723,47 грн. та штраф у розмірі 4 344,69 грн.

Вказана вимога ФОП Стецюк С.В. залишена без відповіді та належного реагування, що і стало причиною виникнення спору у даній справі.

Відмовляючи в позові, господарський суд виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів та, відповідно, не обґрунтував наявності всіх елементів складу господарського правопорушення, що є необхідною умовою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків.

З огляду на викладене, відсутні підстави як для задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків в розмірі повної вартості пального, що було використано не для потреб замовника, так і відносно вимог щодо стягнення штрафу в розмірі 20% від вартості неправомірно використаного палива, які є похідними від суми основного боргу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до вимог статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч.1, 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов`язання за договором про надання послуг № 43 від 01.03.2021, проте відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором, а саме в порушення умов пункту 3.8. Договору було використано пальне для задоволення власних потреб, а не для виконання завдань з перевезень вантажу відповідно до прийнятих від позивача завдань.

У зв`язку із цим позивач на підставі пункту 6.6. Договору нарахував збитки в розмірі повної вартості пального, що було використано не для потреб замовника та штраф в розмірі 20% від вартості неправомірно використаного палива.

Згідно зведеного подорожнього листа №04219528 від 30.04.2023 по автомобілю Renault Master ( НОМЕР_1 ), встановлено об`єм перевищеного залишку пального в загальній кількості 500,18 літри дизельного палива, що відповідно до вимоги від 12.12.2022 становить 21 723,47 грн.

Заперечення відповідача щодо цього акта в матеріалах справи відсутні.

Вказані дії відповідача свідчать про визнання ним перевищення встановленого об`єму залишку пального в загальній кількості 500,18 літри дизельного палива, що становить 21 723,47 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 723,47 грн. вартості пального та 4 344,69 грн штрафу підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

На підставі викладеного апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 у справі №904/4139/24 підлягає задоволенню, рішення суду слід скасувати, необхідно прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити позов.

Положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що у разі задоволення позову понесені витрати покладаються на відповідача. Судовий збір за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги підлягає відшкодуванню та стягненню з Фізичної особи-підприємця Стецюка Сергія Валерійовича.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282, 283 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 у справі №904/4139/24- задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 у справі №904/4139/24 - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" до Фізичної особи-підприємця Стецюка Сергія Валерійовича про стягнення 26 025,29 грн. задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Стецюка Сергія Валерійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" 26 025,29 грн., із яких 21 723,47 грн. складають суму збитків в розмірі повної вартості пального, що було використано не для потреб замовника, та 4 344,69 грн. - штрафу в розмірі 20% від вартості неправомірно використаного палива.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Стецюка Сергія Валерійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" 3028, 00 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 4542,00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 23.04.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков