ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2767/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники учасників провадження:

від позивача: Горбач Г.В. (власні засоби);

від відповідача: Вороновська О.В. (в залі суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Київпастранс на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024 (суддя Новікова Р.Г., повний текст якого підписаний 15.11.2024) у справі №904/2767/24

за позовом Комунального підприємства Київпастранс, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю МС Трейд Україна, м. Дніпро

про стягнення надмірно сплачених коштів в розмірі 4509537грн15коп

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Комунальне підприємство Київпастранс з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МС Трейд Україна про стягнення надмірно сплачених коштів в розмірі 4509537грн15коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на безпідставне завищення ціни товару за договором №52.23-182 від 04.08.2023, виявлене за результатами проведеного позапланового аудиту закупівлі.

Позивач вказав, що за результатами проведення відкритих торгів між сторонами був укладений договір №52.23-182 від 04.08.2023. На виконання договору №52.23-182 від 04.08.2023 відповідач поставив товар (рейки NT1) на суму 55591870грн, оплачений в повному обсязі позивачем.

Позивач зазначив, що Департаментом внутрішнього фінансового контролю та аудиту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведений позаплановий аудит цієї закупівлі та встановлено завищення на 8,38% закупівельної ціни рейок трамвайного типу NT1 у порівнянні з середньоринковими цінами на аналогічний товар, розрахованої на основі відомостей оголошених закупівель, наданих пропозицій та укладених договорів, розміщених на порталі Prozorro.

Позивач вказав, що розмір надмірно сплачених коштів становить 4509537грн15коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024 у справі №904/2767/24 відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Комунальне підприємство Київпастранс, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок експерта є більш вірогідним доказом у справі. Так, апелянт вважає, що наданий відповідачем висновок експерта не містить категоричних відповідей на поставлене запитання щодо відповідності поставленого товару середньоринковим цінам на умовах, визначених договором. Натомість, на думку апелянта, укладення між сторонами додаткової угоди від 13.03.2023 № 1 до договору на зменшення ціни за одиницю товару, є доказом того, що ціни на ринку постійно змінюються і відповідач, як постачальник даного товару, обізнаний про це.

Відповідач у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024 у справі № 904/2767/24 без змін.

Зазначає, що у контексті спірних правовідносин заявлена до стягнення з відповідача сума не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України. Так, відповідач зазначає, що позивачем належними доказами не доведено реальності понесення ним збитків внаслідок купівлі залізничного обладнання, оскільки ціна товару була визначена в договорі та специфікації, погоджена сторонами, товар за договором був прийнятий позивачем без зауважень. Крім того, відповідач вказує на те, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, були отримані відповідачем на належній правовій підставі як оплата за поставлений товар за договором, а тому не можуть вважатися збитками.

Вважає зауваження апелянта щодо наданого відповідачем висновку експерта таким, що не заслуговують на увагу. Так, зокрема відповідач зазначає, що експерт проводив порівняння, виходячи з умов укладеного договору щодо строків поставки та оплати за даний товар, та саме виходячи з цих критеріїв задавалися запитання виробникам та постачальникам аналогічного товару за певний період. Експертом використовувались тільки ті інформаційні джерела, які відповідали всім особливим чинникам ціноутворення договору. Експертом були зроблені вірогідні висновки щодо відповідності ціни в договорах середньоринковим цінам, так як саме поняття "ринкова вартість" є вірогідним згідно законодавства.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 12.12.2024 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

18.12.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Київпастранс на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024 у справі №904/2767/24; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 21.04.2025 на 15:45 год.

15.04.2025 до суду від представника позивача адвоката Горбач Галини Валеріївни надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

В судовому засіданні 21.04.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

За результатами проведених з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 12.10.2022 №1178, відкритих торгів (ідентифікатор закупівлі в електронній системі закупівель UA-2023-06-30-002177-a) між Комунальним підприємством Київпастранс (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю МС Трейд Україна (далі постачальник) був укладений договір №52.23-182 від 04.08.2023 (далі договір від 04.08.2023).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору від 04.08.2023 постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця - Рейки трамвайні типу NТ1, накладки стикові для рейок NТ1, шпали залізобетонні в комплекті із скріпленням для трамвайних рейок, код 34940000-8 за ДК 021:2015 Залізничне обладнання (далі товар), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток №1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від наявності коштів або виробничих потреб покупця та у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з пунктами 3.1 3.3 договору від 04.08.2023 сума цього договору (ціна договору) визначається згідно зі специфікацією (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить 93630000грн (з ПДВ). Ціна на товар встановлюється в національній валюті України - гривні.

Сума (ціна) цього договору може бути змінена в бік зменшення за взаємною згодою сторін, шляхом укладання відповідної додаткової угоди до цього договору у випадках, передбачених законодавством України.

В пункті 4.1 договору від 04.08.2023 вказано, що розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцять) календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Пунктами 5.1 - 5.3, 5.5, 5.6 договору від 04.08.2023 встановлено, що строк поставки товару - протягом строку дії договору.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з INCOTERMS - 2010 за адресою, зазначеною в пункті 5.2 договору. При цьому, транспортування товару проводиться за кошти постачальника, вартість такої доставки входить в ціну договору.

Поставка товару здійснюється за окремою письмовою заявкою покупця із зазначенням необхідних найменувань та кількості товару в межах специфікації (додаток №1 до договору), виходячи з його виробничої необхідності.

Поставка партії товару здійснюється не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки або протягом строку, визначеного в самій заявці. Порядок приймання-передачі товару наведений у додатку №3, що є невід`ємною частиною договору.

Асортимент товару, який поставляється за цим договором, повинен відповідати технічній специфікації товару згідно з додатком №2, що є невід`ємною частиною цього договору, та вибирається покупцем, виходячи із виробничих потреб в межах наданої специфікації. Кількість товару замовляється, виходячи із наявності коштів та фактичних потреб покупця в межах запланованої ціни договору. Кількість та асортимент товару, наведений у специфікації (додаток №1 до договору), не зобов`язує покупця замовити товар в обсязі, визначеному специфікацією.

Згідно з пунктами 10.1, 10.2 договору від 04.08.2023 цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час дії цього договору.

Дія договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в початковому договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

В пункті 13.1 договору від 04.08.2023 вказано, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами, крім випадків передбачених законодавством України, зокрема п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178.

Відповідно до пункту 14.1 договору від 04.08.2023 невід`ємною частиною договору є - додаток №1 Специфікація товару; додаток №2 Технічна специфікація товару; додаток №3 Порядок приймання - передачі товару, гарантійні зобов`язання.

У специфікації товару (додаток №1) сторони визначили - найменування товару: рейки трамвайні типу NТ1, трамвайні накладки для рейок NТ1, шпали залізобетонні типу Ш1 в комплекті із скріпленням PANDROL FASTCLIP FE для трамвайних рейок типу NТ1; одиницю виміру та кількість: 400тон, 500 комплектів, 4000 комплектів; ціну за одиницю (без ПДВ): 116000грн, 4250грн, 7375грн; вартість товару (без ПДВ): 46400000грн, 2125000грн, 29500000грн. Загальна вартість товару - 93630000грн (з ПДВ).

Згідно з підписаними сторонами видатковими накладними №103 від 08.08.2023 на суму 3057110 грн 40 коп, №104 від 08.08.2023 на суму 3056971 грн 20 коп, №105 від 08.08.2023 на суму 3056971 грн 20 коп, №108 від 09.08.2023 на суму 4055548 грн 80 коп, №167 від 18.09.2023 на суму 2830632 грн, №203 від 02.10.2023 на суму 2717323 грн 20коп, №210 від 06.10.2023 на суму 2717323 грн 20 коп, №213 від 09.10.2023 на суму 2717323 грн 20 коп, №225 від 16.10.2023 на суму 2943662 грн 40 коп, №226 від 16.10.2023 на суму 2943801 грн 60 коп, №269 від 09.11.2023 на суму 2830492 грн 80 коп, №286 від 16.11.2023 на суму 2717323 грн 20 коп, №289 від 20.11.2023 на суму 3056971 грн 20 коп, №294 від 28.11.2023 на суму 3057110 грн 40 коп, №326 від 20.12.2023 на суму 3056971 грн 20 коп, №327 від 21.12.2023 на суму 1098604 грн 80 коп, №332 від 27.12.2023 на суму 3056971 грн 20 коп, №335 від 28.12.2023 на суму 3056971 грн 20 коп, №336 від 28.12.2023 на суму 3056971 грн 20 коп, №337 від 28.12.2023 на суму 3056971 грн 20 коп відповідач поставив позивачу товар на суму 55591870 грн. Позивач та відповідач цю обставину не оспорюють.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій №СК000474/2 від 16.08.2023 на суму 2000000грн, №СК000474/3 від 21.08.2023 на суму 1057110грн40коп, №СК000474/4 від 21.08.2023 на суму 1942889грн60коп, №СК000471/11 від 31.08.2023 на суму 3000000грн, №СК000526/2 від 06.09.2023 на суму 1114081грн60коп, №СК000526/3 від 06.09.2023 на суму 56971грн20коп, №СК000526/4 від 06.09.2023 на суму 828947грн20коп, №СК000526/7 від 15.09.2023 на суму 2000000грн, №СК000547/3 від 22.09.2023 на суму 1226601грн60коп, №СК000547/4 від 22.09.2023 на суму 663750грн, №СК000547/5 від 22.09.2023 на суму 109648грн40коп, №СК000426/3 від 26.09.2023 на суму 2000000грн, №СК000598/2 від 29.09.2023 на суму 3000000грн, №СК000598/7 від 10.10.2023 на суму 3000000грн, №СК000612/3 від 26.10.2023 на суму 3000000грн, №СК000655/2 від 30.10.2023 на суму 3000000грн, №СК000593/2 від 08.11.2023 на суму 3000000грн, №СК000698/3 від 14.11.2023 на суму 5000000грн, №СК000695/2 від 24.11.2023 на суму 4500000грн, №СК000695/5 від 28.11.2023 на суму 5000000грн, №СК000769/5 від 21.12.2023 на суму 5000000грн, №СК000759/2 від 25.12.2023 на суму 7000000грн позивач сплатив в повному обсязі вартість отриманого товару. Позивач та відповідач цю обставину не оспорюють.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення надмірно сплачених коштів в розмірі 4509537грн15коп, позивач послався на результати позапланового аудиту, проведеного Департаментом фінансового контролю та аудиту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), викладені в Аудиторському звіті №070-31-04/8 від 01.03.2024 за результатами позапланового аудиту Оцінка діяльності Комунального підприємства Київпастранс щодо дотримання законодавства під час проведення закупівлі залізничного обладнання очікуваною вартістю 131443461грн80коп (ідентифікатор закупівлі в електронній системі закупівель UA-2023-02-09- 005169-а ), укладення та виконання договору від 03.03.2023 №52.23-55 (далі Аудиторський звіт від 01.03.2024).

В Аудиторському звіті від 01.03.2024 було вказано, що дослідивши ефективність використання коштів під час закупівлі UA-2023-06-30-002177-a виявлено завищення на 8,83% закупівельної ціни рейок трамвайного типу NТ1 у порівнянні з середньоринковою ціною на аналогічний товар, що розраховувалась на основі даних оголошених закупівель, поданих пропозицій та укладених договорів різних закупівельників України, розміщених у відкритому доступі на порталі Prozorro та встановлено неефективне витрачання коштів з оціночними втратами в розмірі 4509537грн15коп.

З огляду на викладені у позові обставини, правовою підставою стягнення спірної суми є відшкодування збитків.

Здійснивши оцінку наданих у справу доказів, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність факту спричинення збитків Позивачу, та про відсутність в діях Відповідача протиправної поведінки, що виключає підстави для задоволення заявленого позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції було встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору відповідач (постачальник) поставив позивачу (покупцю) товар на загальну суму 55591870грн, який прийнятий позивачем без жодних зауважень, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.

Позивач (покупець) за поставлений товар розрахувався в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

При цьому, матеріали справи не містять доказів недійсності чи розірвання сторонами договору або зміни його умов, зокрема в частині ціни, тощо.

Як встановлено місцевим господарським судом, предметом доказування у цій справі є питання завдання збитків у результаті порушення відповідачем цивільного права позивача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України слідує, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

У відповідності з вимогами пункту 4 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом частини першої статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Отже, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, пов`язане з обмеженням його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке проявилося у здійснених ним витратах, в утраті або пошкодженні його майна або у втраті доходів, які він повинен був отримати.

При вирішенні спорів про відшкодування збитків доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного з вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Тобто, відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Протиправною є поведінка особи з порушенням норм законодавства. Якщо зобов`язання виникає з договору, то протиправною визнається поведінка боржника, що порушує умови договору та закону.

Таким чином, правильне вирішення спору в цій справі вимагає встановлення чи мав місце факт протиправної поведінки відповідача відносно цивільних прав позивача та спричинення позивачу збитків саме внаслідок винних та протиправних дій відповідача.

Як зазначено вище з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було виконано усі господарські зобов`язання за договором у повній відповідності до умов цього договору. Так, на виконання умов Договору Відповідач (Постачальник) поставив Позивачу (Покупцю) товар на загальну суму 55591870 грн, що підтверджується видатковими накладними: №103 від 08.08.2023 на суму 3057110грн40коп, №104 від 08.08.2023 на суму 3056971грн20коп, №105 від 08.08.2023 на суму 3056971грн20коп, №108 від 09.08.2023 на суму 4055548грн80коп, №167 від 18.09.2023 на суму 2830632грн, №203 від 02.10.2023 на суму 2717323грн20коп, №210 від 06.10.2023 на суму 2717323грн20коп, №213 від 09.10.2023 на суму 2717323грн20коп, №225 від 16.10.2023 на суму 2943662грн40коп, №226 від 16.10.2023 на суму 2943801грн60коп, №269 від 09.11.2023 на суму 2830492грн80коп, №286 від 16.11.2023 на суму 2717323грн20коп, №289 від 20.11.2023 на суму 3056971грн20коп, №294 від 28.11.2023 на суму 3057110грн40коп, №326 від 20.12.2023 на суму 3056971грн20коп, №327 від 21.12.2023 на суму 1098604грн80коп, №332 від 27.12.2023 на суму 3056971грн20коп, №335 від 28.12.2023 на суму 3056971грн20коп, №336 від 28.12.2023 на суму 3056971грн20коп, №337 від 28.12.2023 на суму 3056971грн20коп.

Судова колегія наголошує, що перевірка фактичного обсягу товару, що постачається за договором, та його вартість, що включені до видаткових накладних, покладається на особу, яка приймає товар з боку покупця, під час підписання цих видаткових накладних.

Отже, покупець (позивач), прийнявши за видатковими накладними товар, погодився з його отриманням та його вартістю без будь-яких зауважень та заперечень.

Як убачається зі змісту позовної заяви, в підтвердження безпідставного завищення ціни поставленої продукції, та як наслідок спричинення Позивачу збитків в сумі 4509537 грн15коп, останній посилається на Аудиторський звіт №070-31-04/8 від 01.03.2024.

Проте, аудиторський звіт не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, чия діяльність перевірялася. Звіт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. При цьому обставини, вказані в такому звіті, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Таким чином, наданий позивачем звіт, є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в звіті висновки не мають заздалегідь встановленої сили, тобто аудиторський звіт, сам по собі не є підставою для покладення на відповідача обов`язку повернути кошти, одержані відповідно до умов договору.

Судова колегія відзначає, що позивачем не доведено порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором. Позивач не наводить, яким чином поведінка відповідача при виконанні договору відповідає критеріям винності, оскільки видаткові накладні сторони підписали без зауважень та заперечень, а отже правові підстави для стягнення з відповідача заявленої суми збитків відсутні.

Як визначено в ч. 3 ст. 13, ч. 1 с. 73, ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Судова колегія наголошує, що факт виконання укладеного між сторонами договору, прийняття позивачем без зауважень товару за цим договором та проведення повного розрахунку за прийнятий товар з відповідачем, свідчать про відсутність порушення господарського зобов`язання з боку останнього.

Водночас судова колегія констатує, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилені посилання позивача на Аудиторський звіт №070-31-04/8 від 01.03.2024, як на підставу виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, оскільки цей акт є носієм доказової інформації щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку позивача за відповідний період, тобто є документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, однак такий акт не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялася.

Враховуючи договірний характер правовідносин сторін, за наявності чинних умов договору щодо товару, його обсягу та вартості, висновки перевірки не можуть змінювати умов договорів, які відповідно до наведених вимог норм права є обов`язковими, оскільки недійсними не визнавалися, а відповідно такі висновки перевірки не можуть змінювати і правовідносин сторін щодо ціни договору, вони не можуть встановлювати інші, ніж визначені умовами договорів, умови зобов`язання порівняно із договірними.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження своїх заперечень по суті заявленого позову, відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, Відповідачем було замовлено проведення судової товарознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено питання, в тому числі стосовно відповідності вартості поставленого за Договором від 03.03.2023 №52.23-55 товару, середньо ринковим.

Висновком судового експерта Дятлової Наталії Василівни №19-08-01/2024 від 18.09.2024, який відповідає приписам ч. 5 ст. 101 ГПК України, за результатами проведення судової товарознавчої експертизи встановлено, що вартість поставленого за Договором № 52.23-55 від 03.03.2023 року товару, що відображений у Додатку № 1 (станом на 03.03.2023) та у Додатку № 1 до Договору від 03.03.2023 № 52.23-55 в редакції Додаткової годи № 1 від 13.03.2023 (станом на 13.03.2023) відповідає середньоринковим цінам на умовах поставки товару до кінця 2023 року за заявками Покупця та оплати протягом 60 календарних днів з дати підписання видаткової накладної на фактично поставлений товар.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючи наведені норми процесуального закону, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що надані Відповідачем докази, є більш вірогідними, ніж докази та пояснення, надані Позивачем, та обґрунтовано погодився з доводами Відповідача про те, що вартість товару, який був поставлений Відповідачем Позивачу по Договору № 52.23-55 від 03.03.2023, відповідає середньоринковим цінам на час поставки.

Отже, Відповідач свої зобов`язання за договором № 52.23-55 від 03.03.2023 виконав у повному обсязі, відповідно до погоджених сторонами умов цього договору, що свідчить про відсутність в діях останнього такого обов`язкового елементу складу правопорушення, як протиправна поведінка.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Київпастранс на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024 у справі №904/2767/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024 у справі №904/2767/24 залишити без змін.

Судові витрати Комунального підприємства Київпастранс за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 22.04.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков