ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/1084/24

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивач Прогрущенко Т.В., адвокат,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Глобинський м`ясокомбінат

до Товариства з обмеженою відповідальністю Черкаський м`ясокомбінат

про стягнення 10 155 244,46 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" (вул. Володимирівська, 228, м. Глобине, Кременчуцький район, Полтавська область, 39000, ) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Черкаський м`ясокомбінат (вул. Олексія Панченка, 15, кв. 512, м. Черкаси, 18034, ) у якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Черкаський м`ясокомбінат () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Глобинський м`ясокомбінат () (розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 , в АТ ПУМБ, МФО 334851) заборгованість за договором поставки № 39 від 26.03.2024 у сумі 12 500 967,69 грн, штраф у сумі 1 354 276,77 грн, всього - 13 855 244,46 грн та витрати по оплаті судового збору у сумі 166 262,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з оплати поставленого йому товару за укладеним між сторонами договором. Правовими підставами визначив статті 526, 530, 610, 612, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України (ЦК України), статті 193, 265 Господарського кодексу України (ГК України), посилаючись, зокрема, на умови та обов`язковість умов укладеного між сторонами договору.

Ухвалою від 09 вересня 2024 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження.

23 вересня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю з наступних підстав:

- видаткові накладні підписані не уповноваженою на те особою (зі сторони Відповідача);

- позивачем не надано допустимих доказів щодо здійснення постачання товарів;

- відсутні підписи водія (експедитора) на ТТН;

- підписані Акти звірки розрахунків не уповноваженими особами.

25 вересня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, де спростовуються заперечення відповідача.

Ухвалою від 15 жовтня 2024 року Господарський суд Черкаської області відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання; закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 10 год. 00 хв. 05 листопада 2024 року.

05 листопада 2024 року через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з значною складністю справи та відсутністю у директора відповідача обізнаності у правових питаннях та необхідністю отримання підприємством якісної правової допомоги шляхом залучення адвоката.

Ухвалою від 05 листопада 2024 року Господарський суд Черкаської області задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, відклав розгляд справи по суті на 11 год. 00 хв. 05 грудня 2024 року.

11 листопада 2024 року через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому він просив суд визнати поважною причину не подання разом з позовною заявою, у строк встановлений статтею 80 ГПК України, доказів у справі № 925/1084/24, а саме: копію листа від 04.10.2024 № 165; копію листа 08.11.2024 № 2165/06/1380-2024 Щодо стану розрахунків з ТОВ Черкаський м`ясокомбінат. Просив долучити до матеріалів справи № 925/1084/24 наступні докази: копію листа від 04.10.2024 № 165; копію листа 08.11.2024 № 2165/06/1380-2024 Щодо стану розрахунків з ТОВ Черкаський м`ясокомбінат.

09 грудня 2024 року Господарський суд Черкаської області ухвалив повернутись до стадії розгляду справи у підготовчому провадженні; підготовче засідання призначив на 09 год. 30 хв. 06 лютого 2025 року; задовольнив клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи, долучив до матеріалів справи копію листа від 04.10.2024 № 165; копію листа від 08.11.2024 № 2165/06/1380-2024.

04 лютого 2025 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 8 900 967,69 грн основного боргу, 1 254 276,77 грн штрафу, всього 10 155 244,46 грн; повернути йому сплачений судовий збір в сумі 44 000,00 грн на підставі ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Ухвалою від 06 лютого 2025 року Господарський суд Черкаської області прийняв до розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю Глобинський м`ясокомбінат від 04.02.2025 про зменшення розміру позовних вимог; закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 15 год. 00 хв. 04.03.2025. Повернув позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 44 400,00 грн, сплачений за платіжною інструкцією № 3543 від 03.09.2024.

Подальший розгляд справи проводиться з урахуванням прийнятої заяви про зменшення розміру позовних вимог, а саме стягнення з відповідача 8 900 967,69 грн основного боргу, 1 254 276,77 грн штрафу, всього 10 155 244,46 грн.

27 лютого 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

03 березня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, повідомив про те, що в зв`язку з хворобою не має можливості прийняти участь в судовому засіданні.

03 березня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки директор братиме участь в іншому судовому засіданні в Господарському суді Рівненської області, інших уповноважених представників відповідач не має. Також відповідач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи - платіжної інструкції про сплату грошових коштів.

04 березня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 10 %.

Ухвалою від 04 березня 2025 року Господарський суд Черкаської області задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи по суті відклав на 09 год. 30 хв. 03 квітня 2025 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився, 02 квітня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки директор підприємства Іванченко Олексій Леонідович викликаний на допит у якості свідка.

У судовому засіданні представник позивача у вирішенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи поклався на розсуд суду та зауважив, що відповідач затягує розгляд справи.

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Основною умовою відкладення підготовчого засідання є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість виконання завдань підготовчого провадження в підготовчому засіданні.

З огляду на викладене суд дійшов висновку відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо його було належним чином повідомлено про судове засідання.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення щодо заявлених вимог, які просив задовольнити в повному обсязі, заперечував щодо зменшення штрафних санкцій.

Вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Відомості про вказані процесуальні дії занесені до протоколу судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши доводи представника позивача, суд встановив такі обставини.

26 березня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Глобинський м`ясокомбінат, як постачальник, та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Черкаський мясокомбінат, як покупець, уклали договір поставки № 39 (далі Договір, а.с. 11-18), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар, визначений у п. 1.2. цього договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. товаром за даним договором є харчові продукти, за номенклатурою, у кількості та за ціною, що визначається в додатку №1 до даного договору специфікація (далі товар або харчові продукти). Кожна окрема партія товару, строки постачання, порядок фасування та пакування визначається в заявках покупця та видаткових накладних кожну окрему партію товару. Видаткові накладні формуються за заявками покупця, які узгоджуються засобами зв`язку, які зазначені в розділі 13 даного договору або інші засоби зв`язку представників сторін;

п. 1.6. доставка товару здійснюється власним або найманим транспортом за рахунок постачальника в місця доставки, що вказують покупцем в заявках;

п. 2.2. розрахунки за цим договором між постачальником і покупцем здійснюються у строк 21 банківський день з моменту отримання товару покупцем, підписання видаткових накладних, та виставлення постачальником рахунку-фактури;

п. 2.4. вартість товару включає в себе вартість транспортно-логістичних послуг пов`язаних з доставкою товару в місця постачання, визначені в заявках покупця;

п. 4.4. - перехід права власності на товар та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару відбувається в момент його передачі, що оформлюється видатковою накладною. Підписанням даного договору покупець підтверджує, наявності у особи, що здійснює фактичне приймання товару, всих необхідних повноважень, пов`язаних з прийманням-передачею товару;

п. 6.1.1. покупець зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату відповідно до п. 2.2. договору, за виключенням випадків встановлених п.5.7.-5.9 даного договору;

п. 10.1. договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2024 включно, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення, за умови надання платіжних документів у межах дії договору.

Договір підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені їхніми печатками.

Додатками до Договору є: додаток 1 - специфікація, додаток №2 вимоги до якості товару (а.с. 16-18).

26 березня 2024 року сторонами погоджено протокол узгодження розбіжностей до договору поставки № 39 від 26.03.2024 (а.с. 19-20), відповідно до даного протоколу окремі пункти Договору діють в узгодженій редакції сторін.

В позовній заяві зазначено, що позивач в період з 27.03.2024 по 13.04.2024 (включно), поставив відповідачу товар на загальну суму 29 085 535 гривень 53 копійки, що підтверджується відповідними видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та підписаними сторонами Актами звірки взаєморозрахунків, тобто свої зобов`язання з поставки товару позивач виконав належним чином.

Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2024 (а.с. 33), підписаного сторонами, заборгованість відповідача становила 20000967,69 грн.

Позивач направив на адресу відповідача претензію від 23 липня 2024 року № 637 з вимогою негайно сплатити заборгованість та попередженням, що у разі невиконання вимог буде змушений стягнути з нього у судовому порядку не тільки борг, а й передбачені договором та чинним законодавством штрафні санкції за невиконання зобов`язань (а.с.36-38).

Відповідач у відповіді від 25 липня 2024 року № 05/08 (а.с.39) на вищевказану претензію запропонував розстрочити оплату заборгованості шляхом укладення графіку погашення існуючої заборгованості шляхом укладення Графіку погашення існуючої заборгованості строком на 3 місяці з посиланням на відсутність коштів для проведення розрахунку за отриманий товар.

Позивач в позовній заяві зазначив, що його не влаштовує запропонований відповідачем графік погашення заборгованості, оскільки у нього також існують свої обов`язки вчасно оплачувати сировину для виготовлення товару, податки, заробітну плату своїм працівникам тощо.

Після відкриття провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату основної заборгованості, за розрахунком позивача (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) заборгованість станом на 31.01.2025 становить 8900 967,69 грн та 1 254 276,77 грн штрафу, всього 10 155 244,46 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов Договору стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи судом встановлено, що 26.03.2024 сторонами укладено договір поставки № 39, в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 26.03.2024, який фактично виконувався сторонам. Товар за Договором у період з 27.03.2024 по 13.04.2024 (включно) був отриманий відповідачем на суму 29 085 535 гривень 53 копійки без зауважень, що підтверджується підписами представників відповідача, завіреними печатками відповідача на видаткових накладних, копії яких є в матеріалах справи.

У п.п. п. 1.6., 2.2., 2.4. Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється власним або найманим транспортом за рахунок постачальника в місця доставки, що вказуються покупцем в заявках; розрахунки за цим договором між постачальником і покупцем здійснюються у строк 21 банківський день з моменту отримання товару покупцем, підписання видаткових накладних, та виставлення постачальником рахунку-фактури; вартість товару включає в себе вартість транспортно-логістичних послуг пов`язаних з доставкою товару в місця поставлення, визначені в заявках покупця.

Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.07.2024 (а.с. 34), підписаного сторонами, заборгованість відповідача становила 13150967,69 грн.

З позовної заяви встановлено, що станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача становила 12500967,69 грн.

Під час розгляду справи відповідачем сплачено частину основного боргу, тому 04 лютого 2025 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 8 900 967,69 грн основного боргу, 1 254 276,77 грн штрафу, всього 10 155 244,46 грн

03 березня 2025 року відповідачем сплачено частину основного боргу в розмірі 500000,00 грн, що не заперечував представник позивача в судовому засіданні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 500 000,00 грн. основного боргу підлягає закриттю.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем свого зобов`язання зі сплати вартості поставленого позивачем товару у позивача виникло право вимагати з відповідача примусового виконання простроченого грошового зобов`язання в натурі щодо сплати заборгованості у розмірі 8400967,69 грн., які позивачем доведені належними, достатніми та допустимими доказами, тому зазначена сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Щодо позовних вимог про стягнення 5 % штрафу за несвоєчасну оплату товару - в розмірі 1 254 276,77 грн.

За змістом статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

З матеріалів справи встановлено, що сторони у договорі врегулювали свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд.

Договором в редакції Протоколу за прострочення оплати Товару передбачено штрафні санкції, зокрема, відповідно до пункту 7.8 у разі прострочення оплати товару Покупець зобов`язаний сплатити пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення. У разі, якщо Покупець прострочив оплату товару понад 10 (десять) календарних днів, то він додатково зобов`язаний сплатити на користь Постачальникам штраф у розмірі 5 (п`ять) відсотків від загальної суми заборгованості;

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, період прострочення виконання зобов`язання починається з наступного дня за днем, в який боржник мав виконати зобов`язання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать, що відповідач у визначений договором строк не провів повний розрахунок за отриманий товар.

Розрахунок позивача, покладений в основу вимог про стягнення 5% штрафу відповідає умовам відповідальності сторін за порушення своїх зобов`язань, передбачений п.7.8 Договору, сума 5% штрафу нарахована відповідно до умов договору поставки товару, на фактичну суму боргу, її розрахунок методологічно і арифметично позивачем проведено правильно.

Разом з тим, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 10 відсотків, оскільки відповідачем станом на 04.03.2025 у значній мірі погашено заборгованість перед позивачем.

Суд розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 10 відсотків зазначає таке.

Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Такий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №922/4294/19.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.03.2021 у справі №922/266/20.

Отже, штрафні санкції, які носять компенсаційний характер, можуть бути зменшені судом, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням критеріїв, визначених статтями 223 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України.

Надаючи оцінку розміру нарахованого позивачем штрафу в сумі 1254276,77 грн суд дійшов висновку, що розмір штрафу є надмірним.

Суд бере до уваги співвідношення розміру грошового зобов`язання відповідача та розміру нарахованого позивачем штрафу у розмірі 5% від розміру невиконаного грошового зобов`язання, враховує часткове погашення відповідачем заборгованості вже після відкриття провадження у справі.

Керуючись статтею 233 Господарського кодексу України, статтею 551 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку зменшити розмір штрафних санкцій на 10%. Таке зменшення розміру штрафних санкцій суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідачів. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню 1128849,09 грн штрафу.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 Про судове рішення, рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, також повинен застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За звернення до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 13855 244,46 грн боргу, враховуючи коефіцієнт 0,8 за подання позовної заяви в електронній формі, позивач сплатив судовий збір у розмірі 166 262,94 грн за платіжною інструкцією № 3543 від 03.09.2024. (а.с. 8).

Ухвалою від 06 лютого 2025 року Господарський суд Черкаської області прийняв до розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю Глобинський м`ясокомбінат від 04.02.2025 про зменшення розміру позовних вимог, в зв`язку з чим за клопотанням повернув позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 44 400,00 грн, сплачений за платіжною інструкцією № 3543 від 03.09.2024.

У зв`язку з закриттям провадження у справі в частині вимоги про стягнення боргу у розмірі 500000,00 грн позивач має право на повернення судового збору у розмірі 6000,00 грн враховуючи коефіцієнт 0,8.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Позивач із заявою про повернення судового збору до суду не звертався. За відсутності заяви позивача суд не вирішує у рішенні суду питання про повернення позивачу з Державного бюджету України судового збору у розмірі 6000,00 грн, сплаченого за подання позовної заяви в частині вимоги про стягнення 500 000,00 грн, проте звертає увагу позивача на його право звернутися до суду із заявою про повернення судового збору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №902/339/16 наведено правовий висновок, за змістом якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Зменшення розміру штрафу не є наслідком необґрунтованості позовних вимог, а є виключно наслідком застосуванням судом права зменшити розмір штрафних санкцій.

При розподілі судового збору у такому випадку враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України покладається на відповідача повністю.

З урахування наведеного судовий збір у розмірі 115 862,93 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви, суд покладає на відповідача у повному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-241, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження в частині вимог про стягнення 500 000,00 грн основного боргу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Черкаський м`ясокомбінат (вул. Олексія Панченка, 15, кв. 512, м. Черкаси, 18034, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" (вул. Володимирівська, 228, м. Глобине, Кременчуцький район, Полтавська область, 39000, , розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 , в АТ ПУМБ, МФО 334851) - 8 400 967,69 грн основного боргу, 1 128 849,09 грн штрафу, 115 862,93 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 17 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Чевгуз