ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року Справа № 924/1070/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В. , суддя Розізнана І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 (повний текст складений 17.01.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кріорі Като

до Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка

про стягнення заборгованості в сумі 299 147,82 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріорі Като" 299 147 грн 82 коп. заборгованості за поставлені товари та 4487 грн 22 коп. витрат зі сплати судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що матеріали справи не містять та учасниками справи не надано доказів про оплату відповідачем вартості отриманих товарів на суму 299 147,82 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Капабланка звернулося до суду із апеляційною скаргою 05.02.2025 через систему Електронний суд, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- зі місту наданих позивачем документів можна зробити висновок, що не усі істотні умови, передбачені ст.181 ГКУ, були погоджені сторонами, зокрема непогодженими є строк дії договору. Отже виникає сумнів щодо укладення господарського договору поставки між позивачем та відповідачем;

- окрім податкових і видаткових накладних та акту звірки інших доказів на підтвердження реальності господарських відносин позивачем не надано;

- приймаючи остаточне рішення по спору, не було взято до уваги відсутність в матеріалах справи товаротранспортних документів;

- Акти звірки станом на 01.05.2024 та станом на 31.01.2024 не містить інформації на підставі яких операцій виникла заборгованість, зокрема, не дає можливості ідентифікувати яким первинним документом підтверджується ця операція, а ні номер та дату договору. Як доказ існуючої заборгованості за поставлений товар, позивач надав виписку по банківському рахунку в АТ "Райфайзен Банк", однак не надав доказів того, що цей рахунок є єдиним, який ним використовується для проведення розрахунків зі своїми контрагентами, не було цього з`ясовано й з ініціативи суду. Таким чином, не вбачається можливості підтвердити заборгованість, яка зазначена в Актах звірки саме за видатковими накладними, на підставі яких ТОВ "Кріорі Като" просить суд стягнути заборгованість

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/1070/24 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Саврій В.А., суддя Розізнана І.В.

13.02.2025 матеріали справи №924/1070/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 залишено без руху.

25.02.2025 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.03.2025 № 01-05/68 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Саврія В.А. призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями №924/1070/24.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/1070/24 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24. Роз`яснено, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 буде здійснюватися без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано учасникам у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

20.03.2025 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Кріорі Като надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 18.04.2023 по 28.06.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Кріорі Като", як постачальником, Товариству з обмеженою відповідальністю "Капабланка", як покупцеві, виставлено рахунки на оплату товарів на загальну суму 299 147,82 грн, а саме: №KK0U-001439 від 25.04.2023 на суму 1983 грн; №KK0U-001544 від 01.05.2023 на суму 16044,87 грн; №KK0U-001548 від 01.05.2023 на суму 1380,75 грн; №KK0U-001624 від 03.05.2023 на суму 1827,32 грн; №KK0U-001358 від 18.04.2023 на суму 7124,60 грн.; №KK0U-002337 від 25.04.2023 на суму 24 469,10 грн; №KK0U-002370 від 27.06.2023 на суму 11 435,10 грн; №KK0U-002343 від 26.06.2023 на суму 10 826,66 грн; №KK0U-002344 від 26.06.2023 на суму 18 063,99 грн; №KK0U-002415 від 28.06.2023 на суму 9 566,01 грн; №KK0U-002417 від 28.06.2023 на суму 9 566,01 грн; №KK0U-002429 від 28.06.2023 на суму 3 600 грн; №KK0U-002361від 26.06.2023 на суму 23962,6 грн; №KK0U-002416від 28.06.2023 на суму 4349,25 грн; №KK0U-002418 від 28.06.2023 на суму 4349,25 грн; №KK0U-002495 від 03.07.2023 на суму 9 415,48 грн; №KK0U-002428 від 28.06.2023 на суму 141 486 грн.

У період з 28.04.2023 по 17.07.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Кріорі Като", як постачальником, Товариству з обмеженою відповідальністю "Капабланка", як покупцеві, поставлено товари на загальну суму 299 147,82 грн, що підтверджується видатковими накладними №KK0U-001005 від 28.04.2023 на суму 1 983,00 грн, №KK0U-001130 від 05.05.2023 на суму 16 044,87 грн, №KK0U-001131 від 05.05.2023 на суму 1 380,65 грн., №KK0U-001155 від 05.05.2023 на суму 1 827,32 грн, №KK0U-001324 від 16.05.2023 на суму 7 124,60 грн, №KK0U-001747 від 30.06.2023 на суму 24 469,10 грн, № KK0U-001749 від 30.06.2023 на суму 11 435,10 грн, №KK0U-001758 від 03.07.2023 на суму 10 826,66 грн, №KK0U-001759 від 03.07.2023 на суму 18 063,99 грн, №KK0U-001808 від 05.07.2023 на суму 9 566,01 грн, №KK0U-001809 від 05.07.2023 на суму 9 566,01 грн, №KK0U-001822 від 07.07.2023 на суму 3 600,00 грн, №KK0U-001830 від 07.07.2023 на суму 23 962,60 грн, №KK0U-001831 від 07.07.2023 на суму 4 349,25 грн, №KK0U-001832 від 07.07.2023 на суму 4 349,25 грн, №KK0U-001930 від 17.07.2023 на суму 9 415,48 грн, № KK0U-001966 від 17.07.2023 на суму 141 486,00 грн.

Видаткові накладні підписані постачальником та покупцем, скріплені їх печатками.

Крім того, позивачем сформовано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні 28.04.2024 №268 на суму 1 983,00 грн, 05.05.2023 №29 на суму 16 044,87 грн., 05.05.2023 №30 на суму 1 380,65 грн, 05.05.2023 №48 на суму 1 827,32 грн, 16.05.2023 №343 на суму 7 124,60 грн, 30.06.2023 №190 на суму 24 469,10 грн, 30.06.2023 №192 на суму 11 435,10 грн, 03.07.2023 №3 на суму 10 826,66 грн, 03.07.2023 №4 на суму 18 063,99 грн, 05.07.2023 №24 на суму 9 566,01 грн, 05.07.2023 №25 на суму 9 566,01 грн, 07.07.2023 №31 на суму 3 600,00 грн., 07.07.2023 №34 на суму 23 962,60 грн, 07.07.2023 №35 на суму 4 349,25 грн, 07.07.2023 №36 на суму 4 349,25 грн, 17.07.2023 №185 на суму 9 415,48 грн, 17.07.2023 №208 на суму 141 486,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем не оплачено отримані ним упродовж вказаного періоду товари, що підтверджується випискою по рахунку АТ "Райфайзен Банк", наданою позивачем, по рахунку ТОВ "Кріорі Като" за період з 01.01.2023 по 21.11.2024.

Згідно акту звірки розрахунків за період з 01.01.2023 до 01.05.2024 заборгованість відповідача станом на 01.05.2024 становить 299 147,82 грн. Акт підписаний керівниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріорі Като" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка", скріплені їх печатками.

17.09.2024 ТОВ "Кріорі Като" на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення скеровано вимогу-претензію щодо погашення заборгованості на суму 299 147,82 грн, яка отримана відповідачем 24.09.2024

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кріорі Като" звернулося до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка" про стягнення заборгованості в сумі 299 147 грн 82 коп. за поставлену продукцію.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 184 ГК України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Згідно ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ст. 208 ЦК України встановлено, що правочин між юридичними особами вчиняється у письмові формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли із договору поставки, а між сторонами у справі укладено договір поставки товару у спрощений спосіб, що підтверджується видатковими накладними, які підписані постачальником і покупцем.

Відповідно до частини першої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тлумачення наведених норм свідчить, що договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У даних правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару корелює обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною першою статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Судом встановлено, що у період з 28.04.2023 по 17.07.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Кріорі Като", як постачальником, Товариству з обмеженою відповідальністю "Капабланка", як покупцеві, поставлено товари на загальну суму 299 147,82 грн, що підтверджується рядом видаткових накладних

Видаткові накладні підписані постачальником та покупцем, скріплені їх печатками.

Крім того, позивачем сформовано податкові накладні та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач стверджує, що податкові і видаткові накладні не є первинними документами, які підтверджують фактичний рух активів і реальне постачання товару. Крім податкових і видаткових накладних та акту звірки інших доказів на підтвердження реальності господарських відносин позивачем не надано. Водночас, на думку відповідача, в матеріалах справи відсутні товаро-транспортні накладні, а Акти звірки не містять інформації на підставі яких операцій виникла заборгованість, зокрема, не дає можливість ідентифікувати ким первинним документом підтверджується ця операція.

Судом встановлено, що відповідач заперечує факт поставки товару позивачем,

Отже, у спірних правовідносинах слід дослідити та встановити наявність/відсутність факту поставки позивачем товару відповідачу.

Так, за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, первинний документ, згідно з цим визначенням, має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Зі змісту частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Разом з тим, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у т.ч. необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірним договором, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Водночас, матеріали справи містять первинні документи бухгалтерського обліку, зокрема, видаткові накладні, які містять відомості про господарську операцію з поставки товару позивачем відповідачу.

Також суд зазначає, що у разі наявності дефектів первинних документів та/або невизнання стороною факту постачання товару, що має місце у спірних правовідносинах, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19).

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

У постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. А тому, підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу

Судом встановлено, що матеріали спарви містять видаткові накладні згідно яких постачальник (позивач) поставив покупцеві (відповідачу) товар. Видаткові накладні підписані постачальником та покупцем, скріплені їх печатками.

Також позивачем на підтвердження поставки товару сформовано податкові накладні та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 299 147,82 грн.

Крім того, згідно з Актом звірки розрахунків за період з 01.01.2023 до 01.05.2024 заборгованість відповідача станом на 01.05.2024 становить 299 147,82 грн. Акт підписаний керівниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріорі Като" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Капабланка", скріплені їх печатками.

Відповідно до частин першої та другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Крім того, згідно з приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто тягар доказування лежить на сторонах.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.02.2024 у справі № 910/6757/23.

Надавши оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов висновку, що у даному випадку більш вірогідними є докази, надані позивачем, з огляду на те що, матеріалами справи стверджується, зокрема, видатковими накладними, здійснення позивачем поставки товарів та отримання таких товарів відповідачем на загальну суму 299 147,82 грн. Крім того, позивачем надано докази наявності реального руху такого товару, зокрема, податкові накладні, які сформовані та зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 299 147,82 грн.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування вищевказаного.

Також колегія суддів не погоджується із доводами скаржника, що сторонами непогоджена строк дії договору, а строк виконання зобов`язання не настав.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з абзацом другим частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина два статті 530 ЦК України).

Те, що при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання, вказувала об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Судом встановлено, що 17.09.2024 ТОВ "Кріорі Като" на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення скеровано вимогу-претензію щодо погашення заборгованості на суму 299 147,82 грн, яка отримана відповідачем 24.09.2024.

В матеріалах справи наявний опис вкладення, копія поштової квитанції та накладної на підтвердження надіслання відповідачу вимоги-претензії. Згідно з долученої до матеріалів справи інформації про відстеження поштового відправлення, вимогу-претензію відповідачем отримано 24.09.2024.

Отже, у відповідач виник обов`язок зі сплати вартості поставленого позивачем товару 01.10.2024. Однак, відповідач не виконав зобов`язання та не здійснив оплату вартості товару.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції вимог про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025 у справі №924/1070/24 - без змін.

2. Справу №924/1070/24 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "17" квітня 2025 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.