РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025Справа № 910/1392/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вида Рурал»

про стягнення 570 219,02 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вида Рурал» про стягнення 570 219,02 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків в частині реєстрації податкових накладних за фактом поставки товару у встановлений строк, внаслідок чого позивача було позбавлено права на віднесення до складу податкового кредиту сплачений ПДВ на загальну суму 570 219,02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). Визначено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого в підсистемі Електронний Суд ЄСІТС електронного кабінету судом з метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 10.02.2025 було надіслано на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Вида Рурал», яка зазначена у позові та відповідає адресі останнього згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, конверт із копією вказаної ухвали повернувся до суду не врученим, із зазначенням причини повернення «неправильно зазначена (відсутня) адреса».

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 10.02.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на момент ухвалення даного рішення від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.

Водночас, судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

19.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» (надалі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕГ.агро» (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вида Рурал») (надалі - постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № 12 (надалі - Договір)

Згідно п. 1.1 Договору постачальник зобов`язався виробити та передати у власність позивача велику рогату худобу (ВРХ), коні, свині (надалі - товар), яка є продукцією власного виробництва у встановлений договором строк, а позивач - прийняти якісний товар і сплатити за нього певну грошову суму, передбачену договором.

Вид, асортимент, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість товару визначаються у Специфікаціях, а в разі їх відсутності - у приймальній квитанції та/або Протоколі погодження закупівельної ціни (на розсуд сторін), та в подальшому - у видатковій та товарно-транспортній накладній, на кожну окрему партію товару (надалі - облікові документи) (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору загальна його ціна складається із суми вартості товару, що поставляється згідно з обліковими документами, визначеними у п. 1.2. Договору, протягом всього строку його дії.

Відповідно до п.1.6. договору замовлення може бути зроблено в усній формі або письмово (факсом/електронною поштою). Підтвердженням прийняття замовлення відповідачем до виконання, сторони домовилися вважати отримання рахунку на оплату замовленого товару, або факт підписання сторонами специфікації чи протоколу погодження закупівельної ціни, або факт відпуску товару згідно накладних.

Згідно з п. 2.2. договору відповідач повинен поставити товар (передати у власність позивача) в місці поставки в строк 2 (два) календарних дні з дати здійснення позивачем передоплати.

За результатами поставки (завантаження) товару на транспорт покупця/перевізника складається та підписується уповноваженими представниками сторін акт здачі-приймання товару за видом, кількістю, вагою та із зазначенням від 3% знижки на живу вагу (п. 2.3. Договору).

Оплата за товар здійснюється покупцем за фактом відвантаження товару постачальником, якщо іншої домовленості не досягнуто сторонами (п. 3.2. Договору).

За умовами п. 9.6.2. Договору постачальник в день виникнення податкових зобов`язань складає податкову накладну та/або розрахунок коригування податкової накладної відповідно до діючого законодавства України.

Постачальник реєструє податкову накладну, скріплену електронно-цифровим підписом у Єдиному реєстрі податкових накладних, в строки, встановлені законодавством (п. 9.6.3. Договору).

Відповідно до п. 9.6.11. Договору у разі порушення порядку заповнення/реєстрації/надання податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної постачальник зобов`язаний відшкодувати покупцю суму коштів у розмірі податкового кредиту, що втрачений ним у зв`язку з неналежним оформленням/реєстрацією/наданням податкових накладних постачальником. Таке відшкодування сплачується постачальником покупцю не пізніше трьох банківських днів з дати отримання претензії або рахунку покупця.

Цей Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31.12.2024, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 9.1. Договору).

На підставі рахунку на оплату № 4 від 05.09.2023 позивачем здійснено передоплату за товар у розмірі 1 800 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 300 000,00 грн. Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією № 43879 від 05.09.2023.

На виконання умов Договору відповідач поставив позивачу товар, що підтверджується видатковою накладною № 3 від 07.09.2023 на загальну суму 1 203 624,88 грн, в т.ч. ПДВ 200 604,15 грн, а також товарно-транспортними накладними від 07.09.2023 №№ 106, 107.

На підставі рахунку на оплату № 5 від 20.09.2023 позивач здійснив передоплату за товар у розмірі 949 543,47 грн, в т.ч. ПДВ 158 257,25 грн. Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією № 44808 від 20.09.2023.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу товар, що підтверджується видатковою накладною № 4 від 21.09.2023 на загальну суму 1 020 129,74 грн, в т.ч. ПДВ 170 021,62 грн та товарно-транспортною накладною від 21.09.2023 № 112.

На підставі рахунку на оплату № 6 від 21.09.2023 позивач здійснив передоплату за товар у розмірі 100 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 16 666,67 грн. Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією № 44855 від 21.09.2023.

На підставі рахунку на оплату № 7 від 27.09.2023 відповідач здійснив передоплату за товар у розмірі 1 168 145,74 грн, в т.ч. ПДВ 194 690,96 грн. Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією № 45112 від 27.09.2023.

На виконання умов Договору відповідач відвантажив позивачу товар, що підтверджується видатковою накладною № 5 від 28.09.2023 на загальну суму 736 397,52 грн, в т.ч. ПДВ 122 732,92 грн, та видатковою накладною № 6 від 29.09.2023 р. на загальну суму 424 916,92 грн, в т.ч. ПДВ 70 819,49 грн, а також товарно-транспортними накладними № 120 від 28.09.2023 та № 116 від 29.09.2023.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідачем на вищевказані поставки товару було складено податкові накладні, а саме: № 1 від 05.09.2023 на суму ПДВ - 200 604,15 грн, № 2 від 20.09.2023 на суму ПДВ - 158 257,24 грн, № 4 від 21.09.2023 на суму ПДВ - 16 666,67 грн та № 2 від 27.09.2023 на суму ПДВ - 194 690,96 грн, однак вказані податкові накладні не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв`язку з відмовою відповідачу у їх реєстрації. За таких обставин, позивач зазначає про втрату ним права на податкових кредит на загальну суму у розмірі 570 219,02 грн, які заявлено до стягнення з відповідача в якості збитків за даним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно зі ст. 16 ЦК України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Суд зазначає, що предметом доказування у цій справі є: обставини, пов`язані з наявністю підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми збитків; обставини, пов`язані з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (п. 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

При цьому доведеність протиправних дій відповідача у цій справі, з урахуванням підстав позову, потребує доведення факту порушення відповідачем правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, що вбачається з усталеної судової практики у подібній категорії справ (п. 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 911/224/19).

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (п.п. 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Відповідач, у свою чергу, має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу (п. 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 918/219/17).

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 655,712 ЦК України та ст. ст. 179, 180, 265 ГК України договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із умов п. 9.6.2. договору відповідач зобов`язаний в день виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну та/або розрахунок коригування податкової накладної у відповідності з діючим законодавством України, відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, а також зареєструвати її у Єдиному реєстрі податкових накладних у терміни, передбачені статтею 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно приписів п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню;

б) дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За приписами п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

Підпунктом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до положень п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 Податковий кодекс України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

З огляду на це, виникнення права на податковий кредит залежить від реєстрації податкової накладної в ЄРПН, і відсутній механізм, який би дозволяв замовнику включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

З огляду на вказані положення норм Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.06.2023 у справі № 916/334/22 викладено наступний правий висновок, який в силу вимог ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України враховуються господарським судом при розгляді даної справи.

Так, Верховний Суд зазначив, що факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вимог п. 187.1 ст. 187, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 9.6.2 договору та реєстрації відповідачем по здійсненим позивачем платежам з господарської операції по договору на загальну суму ПДВ 570 219,02 грн.

Водночас, позивачем надано в матеріали справи податкову декларацію за вересень 2023 року із додатком 7, у якому зазначено відповідача як платника податків, на якого подана заява зі скаргою на підставі п. 201.10 ст. Податкового кодексу України за порушення продавцем граничних термінів реєстрації в ЄРПН податкових накладних на загальну суму ПДВ 570 219,02 грн.

Враховуючи зазначене, 11.03.2024 позивач звернувся до відповідача із претензією № юр-49 про сплату збитків в розмірі ПДВ у сумі 570 219,02 грн. Відповідач вимоги претензії не виконав, грошові кошти в сумі 570 219,02 не сплатив.

Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено, що обов`язок щодо реєстрації податкових накладних відповідачем не виконаний, у зв`язку із чим позивач втратив право на включення суми ПДВ 570 219,02 грн до податкового кредиту, що призвело до понесення позивачем збитків.

З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача.

Викладених у позовній заяві обставин відповідачем не було спростовано.

За таких обставин, з огляду на наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 570 219,02 грн є обґрунтованими, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вида Рурал» (вул. Гончара Олеся, 56, м. Київ, 01054; ідентифікаційний код 45048325) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» (вул. Сергія Параджанова, 127, м. Житомир, 10025; ідентифікаційний код 32122069) збитки у розмірі 570 219,02 грн та 6 842,63 грн судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 16.04.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко