ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" квітня 2025 р. Справа №924/1162/24

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Нечаюк А.О., розглянувши матеріали справи

за позовом акціонерного товариства ''Національна акціонерна компанія ''Нафтогаз України'', м. Київ

до Шепетівського підприємства теплових мереж, м. Шепетівка

про стягнення 41848347,71 грн., з яких 25116802,01 грн. - основний борг, 2751424,55 грн. - 3% річних, 13980121,15 грн. - інфляційні втрати

Представники сторін:

від позивача: Овчарук О.О. за довіреністю №14-280 від 12.12.2023р.

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення. Скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення оголошено 14.04.2025р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 02.01.2025р. відкрито провадження у справі №924/1162/24 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

30.01.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого засідання на 18.02.2025р.

18.02.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про продовження строку підготовчого засідання на тридцять днів; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.03.2025р.

13.03.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про оголошення перерви в судовому засіданні на 31.03.2025р.

31.03.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про оголошення перерви в судовому засіданні на 14.04.2025р.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 41848347,71 грн., з яких 25116802,01 грн. - основний борг, 2751424,55 грн. - 3% річних, 13980121,15 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №20/21-7262-ТЕ-34 від 11.10.2020р. щодо повної оплати поставленого природного газу за період жовтень 2020 року - квітень 2021 року. Нарахування 3% річних (за період 26.01.2021р. - 30.11.2024р.) та інфляційних втрат (за лютий 2021 року - листопад 2024 року) заявлено з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач у відзиві, поданому 21.01.2025р., проти позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції посилається на відсутність фінансової змоги сплачувати за отриманий природний газ по договору. Стверджує, що Шепетівське підприємство теплових мереж фактично відновило свою діяльність 11.10.2019р., отримавши боргові зобов`язання з оплати газу, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно.

Зауважує, що підприємство після відновлення своєї діяльності не мало достатніх коштів для здійснення повного розрахунку за спожитий природний газ, розрахунки від споживачів за надані послуги з постачання теплової енергії надходили не в повному обсязі та до того ж, щомісячно сплачувалась реструктуризована сума боргу по договорах реструктуризації, а також наявна заборгованість держави з компенсації різниці в тарифах.

Не погоджується з вимогами в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, обґрунтовуючи тим, що вина підприємства з прострочення платежів відсутня з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та, відповідно, можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків.

На думку відповідача, позивач, застосовуючи до підприємства штрафні санкції, не врахував, що єдиною підставою для отримання природного газу у період 2020-2021 років було укладення з АТ НАК ''Нафтогаз України'' договорів про реструктуризацію заборгованості за минулі періоди і саме позивачем було передано борг за постачання природного газу у сумі 82104061,87 грн., а кошти для погашення даного боргу у Шепетівського підприємства теплових мереж відсутні. У той же час, припинення виконання договорів реструктуризації та оплата поточного платежу по договору від 11.10.2020р. призвела б до ненадання номінацій підприємству та припинення відпустку природного газу та як наслідок зриву опалювального періоду в місті Шепетівка.

Також, на переконання відповідача, позивач нарахував штрафні санкції з пропуском строку позовної давності, а посилання позивача на пункт 9.3 договору вважає безпідставним, оскільки даний пункт встановлює термін давності лише для стягнення заборгованості, а не для нарахування штрафних санкцій.

Позивач подав відповідь на відзив, згідно якої вважає позовні вимоги повністю обґрунтованими. Відмічає, що, уклавши договір, сторони досягли усіх істотних умов та взяли на себе зобов`язання, визначені умовами договору. Саме на відповідача покладався обов`язок належної та вчасної оплати за поставлений газ. Зі сторони позивача умови договору були виконані у повному обсязі, проте зі сторони відповідача умови договору належним чином не виконано, частина заборгованості не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків не укладався.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на відмові в позові.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

11.10.2020р. між акціонерним товариством ''Національна акціонерна компанія ''Нафтогаз України'' (постачальник) та Шепетівським підприємством теплових мереж (споживач) укладено договір постачання природного газу №20/21-7262-ТЕ-34, згідно умов якого (п. 1.1) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору).

За умовами п. 2.1 договору постачальник передає споживачу у жовтні 2020 - квітні 2021 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 6527,8 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб.м.): жовтень 2020 року - 227,2 тис. куб.м., листопад 2020 року - 966,0 тис. куб.м., грудень 2020 року - 1278,20 тис. куб.м., січень 2021 року - 1436,40 тис.куб.м., лютий 2021 року - 1242,40 тис. куб.м., березень 2021 року - 1095,60 тис.куб.м., квітень 2021 року - 282,0 тис.куб.м.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи. Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п.п. 3.8, 3.11 договору).

Як погоджено сторонами у п. 4.2 договору, ціна за 1000 куб.м природного газу визначається щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту. Зокрема, сторонами підписано наступні додаткові угоди:

- №1 від 26.10.2020р. ціна за використаний природний газ з 01.10.2020р. по 31.10.2020р. погоджена у розмірі 6597,91 грн. з ПДВ;

- №2 від 23.11.2020р. ціна за використаний природний газ з 01.11.2020р. по 30.11.2020р. погоджена у розмірі 6599,44 грн. з ПДВ;

- №3 від 22.12.2020р. ціна за використаний природний газ з 01.12.2020р. по 31.12.2020р. погоджена у розмірі 7472,71 грн. з ПДВ;

- №4 від 29.01.2021р. ціна за використаний природний газ з 01.01.2021р. по 31.01.2021р. погоджена у розмірі 8946,73 грн. з ПДВ;

- №5 від 26.02.2021р. ціна за використаний природний газ з 01.02.2021р. по 28.02.2021р. погоджена у розмірі 8358,37 грн. з ПДВ;

- №8 від 26.03.2021р. ціна за використаний природний газ з 01.03.2021р. погоджена у розмірі 7684,72 грн. з ПДВ;

- №9 від 28.04.2021р. ціна за використаний природний газ з 01.04.2021р. по 30.04.2021р. погоджена у розмірі 7976,42 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.1 договору обумовлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У додаткових угодах №6, 7 від 22.03.2021р., сторони вирішили змінити, зокрема, порядок та умови проведення розрахунків, доповнивши його підпунктами 5.1.1, 5.1.2, згідно яких оплата за природний газ, переданий за період з січня по квітень 2021 року, здійснюється споживачем двома частинами (до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу; до 30.09.2021р. (включно).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та договором (п. 7.2. договору).

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років.

На виконання умов договору у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 32052384,66 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: за жовтень 2020 року від 31.10.2020р. на суму 1498333,03 грн., за листопад 2020 року від 30.11.2020р. на суму 4387364,45 грн., за грудень 2020 року від 31.12.2020р. на суму 5588534,92 грн., за січень 2021 року від 31.01.2021р. на суму 6928322,42 грн., за лютий 2021 року від 28.02.2021р. на суму 6274947,48 грн., за березень 2021 року від 31.03.2021р. на суму 5432686,92 грн., за квітень 2021 року від 30.04.2021р. на суму 1942195,44 грн.

Відповідач за вказаний період оплату за поставлений природний газ в повному обсязі не здійснив.

Борг за поставлений газ з жовтня 2020 року по квітень 2021 року склав 25116802,01 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором відповідачу нараховано 2751424,55 грн. - 3% річних (за період 26.01.2021р. - 30.11.2024р.) та 13980121,15 грн. - інфляційні втрати (за лютий 2021 року - листопад 2024 року).

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору від 11.10.2020р. про постачання природного газу №20/21-7262-ТЕ-34 і кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання. Так, позивач зобов`язався поставити відповідачеві природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Факт належного виконання позивачем умов договору від 11.10.2020р. в частині поставки природного газу підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками юридичних осіб, як це передбачено п. 3.8 договору.

Так, зокрема, за період жовтень 2020 року - квітень 2021 року відповідачу поставлено природний газ на загальну суму 32052384,66 грн. При цьому, як передбачено п. 4.2 договору, ціну за 1000 куб.м. природного газу сторони погоджували щомісяця шляхом підписання додаткових угод на підставі прейскуранту.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати за фактично переданий природний газ сторони погодили у пункті 5.1 договору, а саме: до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Крім того, строк оплати за природний газ, переданий в період січень-квітень 2021 року, сторони змінили у додаткових угодах №6, №7 від 22.03.2021р., згідно яких строк оплати здійснюється двома частинами (до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу та до 30.09.2021р. (включно).

Відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором щодо оплати в повному обсязі за поставлений природний газ. Тому, борг відповідача за поставлений природний газ з жовтня 2020 року по квітень 2021 року склав 25116802,01 грн.

Відтак, відповідач, являючись боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний був сплатити суму основного боргу в розмірі 25116802,01 грн.

Відповідач не заперечує з приводу наявності боргу в розмірі 25116802,01 грн., однак, посилається на відсутність вини у простроченні оплати.

З даного приводу судом відмічається, що відсутність вини у простроченні оплати за спожитий природний газ не може звільнити його від відповідальності, оскільки, згідно з приписами ч. 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Натомість, судом враховується той факт, що природний газ постачався відповідачу по пільговій ціні, оскільки, як передбачено п. 4.2 договору, ціну природного газу сторони погоджували щомісяця шляхом підписання додаткових угод на підставі прейскуранту.

З приводу наявності договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ відмічається наступне.

Сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України ''Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення'' без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій, не можуть свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у цій справі. Така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків і реструктуризації залишків заборгованості згідно зі ст. 5 Закону України ''Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення'', за якою реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01 червня 2021 року, для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за договором від 11.10.2020р. відповідачем не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків з приводу зазначеної заборгованості не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором).

Судом враховується, що Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.04.2024р. у справі №925/636/23.

Тому, посилання відповідача на укладення з АТ НАК ''Нафтогаз України'' договорів про реструктуризацію заборгованості за минулі періоди та наявність боргу за минулі періоди судом до уваги не приймаються.

З врахуванням викладеного вище, позовні вимоги в частині стягнення 25116802,01 грн. - основний борг є обґрунтованими, підтвердженими належними у справі доказами та підлягають задвоенню.

Невиконання або неналежне виконання зобов`язання з оплати боргу, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 2751424,55 грн. - 3% річних (за період 26.01.2021р. - 30.11.2024р.) та 13980121,15 грн. - інфляційні втрати (за лютий 2021 року - листопад 2024 року).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду України від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду України від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду України від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення 2751424,55 грн. - 3% річних та 13980121,15 грн. - інфляційні втрати та встановлено, що вказані нарахування обраховано правильно, здійснено у можливих межах, з огляду на що вимоги про їх стягнення є правомірними.

Посилання відповідача на складне матеріальне становище у зв`язку з наявністю договорів про реструктуризацію заборгованості за минулі періоди, заборгованості держави з компенсації різниці в тарифах, низький рівень розрахунків населення, не звільняє його від відповідальності, оскільки згідно з приписами ч. 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Нерентабельність та неприбутковість боржника стосується його діяльності, ризик зміни обставин здійснення такої діяльності є його власним ризиком, цілком передбачуваним при здійсненні господарської діяльності, з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Ризик зміни обставин здійснення господарської діяльності цілком покладається на відповідача та не може бути ризиком іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Щодо посилань відповідача про нарахування штрафних санкцій з пропуском строку позовної давності, а посилання на пункт 9.3 договору вважає безпідставним, оскільки даний пункт встановлює термін давності лише для стягнення заборгованості, а не для нарахування штрафних санкцій, відмічається наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 07.11.2018р. у справі №372/1036/15-ц викладено висновок про те, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років.

Крім того, згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України ''Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану'' № 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України ''Про введення воєнного стану в Україні'' від 24.02.2022р., затвердженого Законом України від 24.02.2022р., на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст. 106 Конституції України, Закону України ''Про правовий режим воєнного стану'' в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому, дію воєнного стану було неодноразово продовжено, який триває і на даний час.

З огляду на вище викладене, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Суд також зауважує, що позивачем не заявлялися до стягнення штрафні санкції, як про це стверджує відповідач.

Отже, враховуючи обставини справи та вищенаведені законодавчі положення у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 25116802,01 грн. - основного боргу, 2751424,55 грн. - 3% річних, 13980121,15 грн. - інфляційних втрат.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Шепетівського підприємства теплових мереж (м. Шепетівка, провулок Кочубея Володимира, 1а; ) на користь акціонерного товариства ''Національна акціонерна компанія ''Нафтогаз України'' (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; код ЄДРПОУ 200772,01 грн. (двадцять пять мільйонів сто шістнадцять тисяч вісімсот дві гривні одну копійку) - основного боргу, 2751424,55 грн. (два мільйона сімсот пятдесят одну тисячу чотириста двадцять чотири гривні пятдесят пять копійок) - 3% річних, 13980121,15 грн. (тринадцять мільйонів девятсот вісімдесят тисяч сто двадцять одну гривню пятнадцять копійок) - інфляційних втрат, 502180,18 грн. (пятсот дві тисячі сто вісімдесят гривень вісімнадцять копійок) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 квітня 2025 року.

Суддя В.В. Димбовський