номер провадження справи 34/9/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2025 Справа № 908/290/25

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, справу № 908/290/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Світовид», ідентифікаційний код юридичної особи 34812563 (вул. Петлицького, буд. 9, с. Велика Олександрівка, Бориспільський район, Київська область, 08320)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІХІВСЬКИЙ ЗАВОД СІЛЬГОСПТЕХНІКИ», ідентифікаційний код юридичної особи 45545035 (Південне шосе, буд. 81, м. Запоріжжя, 69005)

про стягнення 586 025 грн.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Світовид» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІХІВСЬКИЙ ЗАВОД СІЛЬГОСПТЕХНІКИ» 106 050 грн 00 коп. за непоставлений товар за Договором № 12542/04.2024 від 24.04.2024 та 479 975 грн 00 коп. неустойки.

У позові позивач посилається на укладення 24.04.2024 між сторонами Договору № 12542/04.2024 шляхом телефонних розмов, електронного листування, листування в месенджері «Вайбер». Враховуючи перерахування відповідачеві передоплати на виконання умов договору та рахунку відповідача та не поставки товару за Договором, позивач просить стягнути з відповідача суму сплачених грошових коштів за не поставлений товар в розмірі 106 050 грн відповідно до Договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024 та неустойку в розмірі 0,5% від вартості товару за кожен день прострочення поставки товару в розмірі 479 975 грн 00 коп. згідно з п. 6.4 Договору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 справу № 908/290/25 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.02.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвала про залишення позову без руху отримана позивачем 11.02.2025.

Ухвалою суд роз`яснив заявникові, що в разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається позивачу на підставі п. 4 ст. 174 ГПК України.

17.11.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Суд визнав достатніми надані позивачем документи для прийняття позовної заяви до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.02.2025 у справі № 908/290/25 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Сторони належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Позивач повідомлений через електронний кабінет та поштовим зв`язком.

Ухвала суду направлена на юридичну адресу відповідача та адресу його керівника повернулась до суду з позначкою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Ухвала опублікована на сайті суду.

Таким чином, сторони належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення сторін, у т.ч. відповідача про відкриття провадження у даній справі. Суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.

Згідно ст. 165, 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

18.04.2025 судом ухвалено рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з позовною заявою, 24.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оріхівський завод сільгосптехніки» (постачальником, відповідачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Світовид» (покупцем, відповідачем у справі) укладено Договір № 12542/04.2024. За поясненнями позивача: Договір укладався шляхом направлення відповідних документів на офіційні електронні адреси Позивача та Відповідача, якими є у Позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 та у Відповідача orihiv-zavod@ ukr.net. Вказані електронні адреси зазначені як офіційні в реєстраційних документах як Позивача так і Відповідача. Надсиланню договору на адресу Позивача передувала телефонна розмова з Відповідачем з директором ТОВ «ОРІХІВСЬКИЙ ЗАВОД СІЛЬГОСПТЕХНІКИ» Кобріним Дмитром Анатолійовичем (тел. моб. НОМЕР_1 ), а також листування в месенджері «Вайбер». Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язується своєчасно прийняти Товар та здійснити його оплату на умовах цього договору. Цим же пунктом визначено, що товаром, який підлягав поставці є бочка МЖТ-16 в кількості 1 шт. та відповідно до п. 3.1 Договору вартість такого товару складає 365 000 грн. Згідно з п. 3.3 та 3.4 Договору визначено, що попередня оплата Товару здійснюється Покупцем у розмірі 30% від вартості то складає - 109 500 грн. Залишок у розмірі 70% від суми вказаної в п. 3.1 - Покупець сплачує протягом шести місяців з моменту підписання Сторонами даного Договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів з розрахункового рахунку Покупця, на розрахунковий рахунок Постачальника. Пунктом 3.5. Договору визначено, що поставка товару здійснюється протягом 10-ти робочих днів від дати зарахування на поточний рахунок Постачальника попередньої оплати в розмірі 30% вартості Товару, визначеної п. 3.1. цього Договору. Відповідно до п. 4.1. п. 4.2. Постачальник поставляє Товар за адресою: 08320, Київська область Бориспільський район с. Велика Олександрівка, вул. Петлицького, буд. 9, про що повідомляє представника Покупця не пізніше ніж за 1 (один) робочий день до запланованої дати поставки. У зв`язку з військовою агресією рф та введенням військового стану на території України листування між Позивачем та Відповідачем здійснювалось за допомогою електронної пошти та вказаний вище Договір 24 квітня 2024 року був підписаний Позивачем та засобами електронного зв`язку направлений на адресу Відповідача (orihiv-zavod@ ukr.net) для підписання. 24 квітня 2024 року на адресу Покупця був направлений рахунок на оплату №00542 в якому зазначено договір, згідно якого такий рахунок виставлявся та товар який придбавався Покупцем, а також загальна сума вартості Товару. В свою чергу Відповідачем на електронну адресу Позивача підписаний договір з свого боку не був направлений, а в телефонній розмові директор ТОВ «ОРІХІВСЬКИЙ ЗАВОД СІЛЬГОСПТЕХНІКИ» Кобрін Дмитро Анатолійович запевнив, що такий договір та рахунок буде направлений поштою на адресу Позивача. Щодо помилки в назві Відповідача то така помилка була допущена з технічних причин саме Відповідачем так як ним готувався Договір, Специфікація, а також виставлявся рахунок. У Позивача не викликало сумнівів, що саме з ТОВ «ОРІХІВСЬКИЙ ЗАВОД СІЛЬГОСПТЕХНІКИ» укладається договір так, як такій назві в реєстрі відповідав код ЄДРПОУ, адреса розташування юридичної особи, електронна адреса на яку надсилались фінансово-господарські документи, директор з яким Позивач підтримував зв`язок в телефонному режимі. Того ж дня о 13 год. 05 хв. відповідно до платіжної інструкції №140 Позивачем на виконання умов Договору була здійснена попередня оплата Товару в розмірі 30% його вартості в сумі 109 500 грн. За таких умов датою поставки товару з урахуванням строків поставки 10 робочих днів є 9 травня 2024 року. Після спливу 10-ти робочих днів з дати здійснення попередньої оплати Позивач намагався зв`язатись з Відповідачем та з`ясувати причини порушення умов договору щодо постачання Товару. Такі спроби були марними так як зазначені у договорі контактні телефони не відповідали на дзвінки. З метою повернення попередньої оплати за товар який не був поставлений за Договором 15.05.2024 року Позивачем на електронну адресу Відповідачу був направлений лист №1505/1 з вимогою повернути сплачену попередню оплату за непоставлений Товар згідно з договором в розмірі 109500 грн, в якому були зазначені всі платіжні реквізити Позивача і такий лист являється платіжним документом.11.06.2024 року на розрахунковий рахунок Позивача від Відповідача надійшли грошові кошти в сумі 3450 грн з призначенням платежу «часткове повернення коштів згідно листа №1505/1 від 15.05.2024 року у т.ч. ПДВ 20% - 575 грн.

Враховуючи перерахування відповідачеві передоплати на виконання умов договору та рахунку Відповідача та не поставки товару за Договором, Позивач просить стягнути з відповідача суму сплачених грошових коштів за не поставлений товар в розмірі 106 050 грн відповідно до Договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024 та неустойку в розмірі 0,5% від вартості товару за кожен день прострочення поставки товару в розмірі 479 975 грн 00 коп. згідно з п. 6.4 Договору.

Стягнення з відповідача на користь позивача 106 050 грн 00 коп. за непоставлений товар за Договором № 12542/04.2024 від 24.04.2024 та 479 975 грн 00 коп. неустойки за прострочення передачі товару було предметом позовних вимог у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст. 202 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом за наявними матеріалами справи, 24.04.2024 позивач перерахував відповідачеві 109 500 грн 00 коп. платіжною інструкцією № 140 із призначенням платежу «часткова оплата за Бочку МЖТ-16 зг договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024».

Платіжною інструкцією № 11 від 11.06.2024 відповідач перерахував відповідачеві 3 450 грн 00 коп. із призначенням платежу «часткове повернення коштів згідно листа № 1505/1 від 15.05.2024».

Як свідчить копія рахунку на оплату № 000542 від 24.04.2024, яка не містить підпису відповідача, рахунок виписаний постачальником ТОВ «Оріхівський завод Сільгостехніки», покупець ТОВ «АФ СВІТОВИД» на поставку товару - бочки МЖТ-16 на суму 365 000 грн 00 коп.

Відповідно до копії листа № 1505/1 від 15.05.2024 позивач просив відповідача повернути оплату в сумі 109 500 грн 00 коп. згідно платіжного доручення № 140 від 24.04.2024, призначення платежу: часткова оплата за Бочку МЖТ-16 зг договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024».

Разом з тим, суд вважає, що згідно з наданими позивачем доказами, не вбачається укладення між сторонами Договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3).

Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами (п. 1).

Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи.

Згідно положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Згідно статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків (ч. 1). Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним (ч. 2).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2).

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2). Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч. 3). Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ч. 4).

Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3).

Відповідно до статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1). Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях (ч. 2).

Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (ч. 3).

Статтею 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1). Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2). Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (ч. 3).

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, нормами законодавства передбачено, що договори між юридичними особами повинні вчинятись в письмовій формі, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - особами, уповноваженими на це їх установчими документами.

Якщо зміст правочину, воля сторін зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то він також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, за умови, якщо він підписаний його стороною.

Незалежно від того чи документ викладений на папері чи в електронному документі, він повинен бути підписаний.

Крім того, сторони можуть домовитись укласти договір у певній формі, тоді він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.

Згідно зі ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1). У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників (ч. 2).

Таким чином, намір юридичної особи, яка зробила пропозицію, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття, може виражатись лише у разі підписання проєкту договору і направлення його іншій стороні. Без підписання такого паперового документу власноруч чи у разі складення електронного документу без накладення електронного підпису уповноваженою на укладення договорів посадовою особою юридичної особи, не можна вважати, що така юридична особа готова взяти на себе зобов`язання у разі прийняття пропозиції укласти договір іншим контрагентом.

При цьому в самому тексті договору (п. 10.1.), що був запропонований до укладення позивачу, як зазначено в позовній заяві, передбачався особливий порядок набрання ним чинності: «Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення печатками Сторін…».

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Проєкт Договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024 та специфікація, надані позивачем і підписані тільки позивачем, не містить підпису уповноваженої особи відповідача та печатки відповідача.

Згідно з положеннями статей 73, 74, 76 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 96 ГПК України:

1. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

2. Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

3. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

4. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

5. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Надані позивачем докази в підтвердження домовленостей між сторонами щодо укладення Договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024 не є належними, в розумінні вищенаведених норм ГПК України.

Крім того, з наданих суду доказів неможливо встановити, що відповідач надсилав позивачеві саме цей проект договору та специфікації, і що позивач надсилав відповідачеві саме цей проект договору підписаний уповноваженою особою позивача.

Таким чином, оскільки порядок укладення договору, визначений як нормами законодавства, так і умовами проєкту Договору, який сторони погоджували, не дає змоги визнати Договір № 12542/04.2024 від 24.04.2024 укладеним, між сторонами не виникло прав та зобов`язань за цим Договором.

А отже, у відповідача не виникло обов`язку повернення коштів та сплати неустойки саме за цим Договором.

При цьому суд зазначає наступне.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

У постанові від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок стосовно застосування цієї правової норми. Суд у пунктах 81, 83 та 86 вказав, що: - предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; - підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, - правовими підставами позову є зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Саме на суд покладений обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відтак, обов`язком позивача є самостійне визначення позовних вимог, наведення правових підстав позову, а обов`язком суду є надання правової кваліфікації відносинам сторін та правових норм, які підлягають застосуванню для вирішення спору.

У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 по справі № 265/6582/16-ц суд вказав, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

За таких обставин, у спорі суд самостійно здійснює правову кваліфікацію наявним між сторонами правовідносинам та стягуваної суми.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Відповідно ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як встановлено судом, 24.04.2024 позивач перерахував відповідачеві 109 500 грн 00 коп. платіжною інструкцією № 140 із призначенням платежу «часткова оплата за Бочку МЖТ-16 зг договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024».

Згідно з наданими позивачем доказами, не вбачається укладення між сторонами Договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024.

Як свідчить копія рахунку на оплату № 000542 від 24.04.2024, яка не містить підпису відповідача, рахунок виписаний постачальником ТОВ «Оріхівський завод Сільгостехніки», покупець ТОВ «АФ СВІТОВИД» на поставку товару - бочки МЖТ-16 на суму 365 000 грн 00 коп.

Відповідно до копії листа № 1505/1 від 15.05.2024 позивач просив відповідача повернути оплату в сумі 109 500 грн 00 коп. згідно платіжного доручення № 140 від 24.04.2024, призначення платежу: часткова оплата за Бочку МЖТ-16 зг договору № 12542/04.2024 від 24.04.2024».

Платіжною інструкцією № 11 від 11.06.2024 відповідач перерахував відповідачеві 3 450 грн 00 коп. із призначенням платежу «часткове повернення коштів згідно листа № 1505/1 від 15.05.2024».

Таким чином, з вказаних документів вбачається перерахування позивачем відповідачеві 109 500 грн 00 коп. часткової оплати за бочку, вимога про їх повернення, обізнаність із нею відповідача та часткове перерахування відповідачем позивачем коштів.

Відповідачем кошти у розмірі 106 050 грн 00 коп. позивачеві не повернуті.

Статтею 165 ГПК України визначено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову (ч. 1). Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього (ч. 4).

Відповідач своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позов не скористався, повернення у повному обсязі позивачеві коштівне заперечив та не спростував.

Доказів погашення 106 050 грн 00 коп. матеріали даної справи не містять, суду не надані.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позивачем обґрунтовано заявлені до відповідача вимоги щодо стягнення 106 050 грн 00 коп.

В частині стягнення неустойки суд у позові відмовляє, оскільки в порядку ч.2 ст. 551 ЦК України сторони розмір неустойки письмово не узгодили.

Приймаючи до уваги викладене, позові вимоги задоволено судом частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за позовом відноситься на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись 129, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІХІВСЬКИЙ ЗАВОД СІЛЬГОСПТЕХНІКИ», ідентифікаційний код юридичної особи 45545035 (Південне шосе, буд. 81, м. Запоріжжя, 69005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Світовид», ідентифікаційний код юридичної особи 34812563 (вул. Петлицького, буд. 9, с. Велика Олександрівка, Бориспільський район, Київська область, 08320) 106 050 (сто шість тисяч п`ятдесят) грн 00 коп. та 1 590 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто) грн 75 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 18.04.2025.

Суддя А.О. Науменко