ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. Справа№ 910/13476/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

секретар судового засідання Дюкарєва І.М.

за участю представників згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу попереднього засідання господарського суду м.Києва від 18.11.2024р.

(повний текст складено 18.12.2024р.)

у справі №910/13476/23 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою ОСОБА_2

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою попереднього засідання господарського суду м.Києва від 18.11.2024р. у справі №910/13476/23, зокрема, визнано кредитором у справі №910/13476/23 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_2 : ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 4 152 100,74 грн. - вимоги другої черги; ОСОБА_3 з грошовими вимогами на суму 11 174 402,04 грн., з яких: 5 368,00 грн. витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 11 169 034,04 грн. вимоги другої черги; ОСОБА_4 з грошовими вимогами на суму 584 521,82 грн., з яких: 5 368,00 грн. витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 579 153,82 грн. вимоги другої черги.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, 27.12.2024р. ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу попереднього засідання господарського суду м.Києва від 18.11.2024р., в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині визнання кредиторами у справі по відношенню до фізичної особи ОСОБА_2 : ОСОБА_3 з грошовими вимогами на суму 11 174 402,04 грн., з яких: 5 368,00 грн. витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 11 169 034,04 грн. вимоги другої черги; ОСОБА_4 з грошовими вимогами на суму 584 521,82 грн., з яких: 5 368,00 грн. витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 579 153,82 грн. вимоги другої черги.

У відзивах на апеляційну скаргу керуюча реструктуризацією боргів арбітражна керуюча Юрченко Ольга Миколаївна та кредитор ОСОБА_3 просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу попереднього засідання господарського суду м.Києва від 18.11.2024р. у справі №910/13476/23 залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу попереднього засідання господарського суду м.Києва від 18.11.2024р. у справі №910/13476/23 та призначено її до розгляду на 14.04.2025р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення арбітражної керуючої Юрченко О.М. та представників учасників провадження у даній справі, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Ухвалою господарського суду м.Києва від 20.11.2023р. у справі №910/13476/23 було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення №71979 від 28.11.2023р. про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; призначено керуючим реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Юрченко Ольгу Миколаївну; визначено дату проведення попереднього судового засідання.

28.12.2023р. до місцевого суду ОСОБА_3 було подано заяву про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 на суму 11 169 034,04 грн.

29.12.2023р. до місцевого суду ОСОБА_4 було подано заяву про грошові вимоги кредитора до боржника на суму 579 153,82 грн.

Ухвалами господарського суду м.Києва від 04.01.2024р. вказані заяви було прийнято та призначено до розгляду у попередньому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст.122 КУзПБ, подання кредиторами вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ст.45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Адміністратор за випуском облігацій, який діє як конкурсний кредитор, подає заяву з вимогами до боржника з урахуванням вимог статті 93-1 цього Кодексу.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею. Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

Відповідно до ч.2 ст.47 КУзПБ, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Відповідно до ч.4 ст.122 КУзПБ, в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів з дня постановленої ухвали; 2) дата засідання господарського суду, яке має відбутись не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто схвалений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Статтею 133 КУзПБ встановлено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам, які перебувають/перебували у трудових відносинах із боржником, сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Щодо заяви кредитора ОСОБА_3 з грошовими вимогами до боржника на суму 11 169 034,04 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 (далі - Позикодавець) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник) було укладено договір позики від 01.07.2021р., згідно якого Боржник отримав в борг від кредитора 180 000,00 доларів США.

Відповідно до п.1 Договору, Боржник зобов`язався повернути всю суму позики не пізніше 01.07.2022р.

У п.2 Договору вказано, що факт одержання Позики підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми Позики.

Пунктом 5 Договору передбачено, що позику, а також проценти Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві готівкою в строк до 01.07.2022р.

До вказаного Договору ОСОБА_2 було складено 01.07.2021р. розписку щодо одержання в борг від ОСОБА_3 180 000,00 доларів США із зобов`язанням повернути не пізніше 01.07.2022р.

Оскільки Боржник суму позики в установлений договором строк не повернув, ОСОБА_3 звернувся 09.06.2023р. до Боржника із претензією, в якій вимагав негайно повернути позику в розмірі 180 000,00 доларів США, 25 відсотків річних за період з 01.07.2021р. по дату фактичного повернення позики, 3 проценти річних від простроченої суми з період з 02.07.2022р. по дату фактичного повернення позики, а також пеню в розмірі 1 відсоток від суми простроченого грошового зобов`язання за кожен день прострочення з 02.07.2022р. (дати виникнення заборгованості) по дату фактичного повернення позики.

Втім, зазначена претензія залишена Боржником без задоволення.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За викладеною, в постанові Верховного Суду від 03.07.2019р у справі №740/2904/17-ц, правовою позицією, договір позики, укладений у письмовій формі, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013р. (справа №6-63цс13), від 02.07.2014р. (справа №6-79цс14), від 11.11.2015р. (справа №6-1967цс15).

Крім того, наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, в тому числі і щодо повернення боргу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.02.2011р. у справі №6-2573св10. Якщо кредитор відмовляється повернути боргову розписку або видати свою розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на те, що ОСОБА_2 , у встановлений договором позики від 01.07.2021р. строк - до 01.07.2022р., не повернув ОСОБА_3 суму позики в розмірі 180 000,00 доларів США, місцевий суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість пред`явлених кредитором даних вимог.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з п.п.3, 4 Договору, Позикодавець має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики в розмірі 25 (двадцять п`ять) відсотків річних. Проценти виплачуються Позичальником у день повернення Позики.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Відповідальність, передбачена ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Оскільки прострочена сума визначена у розмірі 180 000,00 доларів США, нарахування процентів річних здійснюється саме із вказаної суми.

Здійснивши арифметичний перерахунок, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду щодо визнання в повному обсязі нарахованих кредитором 3% річних у розмірі 7 944,66 доларів США та 25% річних у розмірі 111 328,77 доларів США.

За положеннями ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ч.2 ст.45 КУзПБ, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Вбачається, що кредитором ОСОБА_3 заява про грошові вимоги була подана до місцевого суду 20.12.2023р., станом на цю дату курс долара США до гривні становив 1 долар США = 37,3205 грн. Відтак, вимоги кредитора підлягають визнанню в розмірі 11 169 034,04 грн. (180 000,00+7 944,66+111 328,77=299 273,43 доларів США * 37,3205 грн.).

Місцевий суд законно і обгрунтовано визнав Заярного Максима Юрійовича кредитором по відношенню до фізичної особи ОСОБА_2 з грошовими вимогами на суму 11 174 402,04 грн., з яких: 5 368,00 грн. витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 11 169 034,04 грн. вимоги другої черги.

Щодо заяви кредитора ОСОБА_4 з грошовими вимогами до боржника на суму 579 153,82 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2022р. був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 12.01.2023р.

На підтвердження факту укладання договору позики та передачі грошових коштів у сумі 15 000,00 доларів США, ОСОБА_2 власноручно написав 12.01.2022р. розписку.

Однак, в обумовлені договором позики строк ОСОБА_2 запозичені грошові кошти не повернув.

У зв`язку з цим, 17.06.2023р. ОСОБА_4 направила ОСОБА_2 вимогу про повернення боргу, що була залишена останнім без задоволення.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За викладеною, в постанові Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №740/2904/17-ц, правовою позицією договір позики, укладений у письмовій формі, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013р. (справа №6-63цс13), від 02.07.2014р. (справа №6-79цс14), від 11.11.2015р. (справа №6-1967цс15).

Крім того, наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, в тому числі і щодо повернення боргу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.02.2011р. у справі №6-2573св10. Якщо кредитор відмовляється повернути боргову розписку або видати свою розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тому місцевим судом правильно були визнані обґрунтованими вимоги ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_2 не було повернуто ОСОБА_4 у визначений у розписці строк - до 12.01.2023р. грошові кошти позики в розмірі 15 000,00 доларів США.

Також, кредитором були нараховані 3% річних у розмірі 422,88 доларів США за період прострочення з 13.01.2023р. до 21.12.2023р. на суму боргу 15 000,00 доларів США.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Відповідальність, передбачена ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

У ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

З огляду на те, що прострочена сума визначена у розмірі 15 000,00 доларів США, нарахування 3% річних здійснюється саме із вказаної суми.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі №464/3790/16-ц.

Здійснивши арифметичний перерахунок, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду щодо визнання нарахованих кредитором 3% річних у розмірі 422,88 доларів США.

За положеннями ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ч.2 ст.45 КУзПБ, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Вбачається, що кредитором ОСОБА_4 заява про грошові вимоги була подана до місцевого суду 21.12.2023р., станом на цю дату курс долара США до гривні становив 1 долар США = 37,5516 грн. Відтак, вимоги кредитора підлягають визнанню в розмірі 579 153,82 грн. (15 000,00+422,88=15 422,88 доларів США * 37,5516 грн.).

Місцевий суд законно і обгрунтовано визнав Капінус Олену Вікторівну кредитором по відношенню до фізичної особи ОСОБА_2 з грошовими вимогами на суму 584 521,82 грн., з яких: 5 368,00 грн. витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 579 153,82 грн. вимоги другої черги.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

В іншій частині ухвала місцевого суду від 18.11.2024р. по справі №910/13476/23 ОСОБА_1 не оскаржувалась.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м.Києва від 18.11.2024р. по справі №910/13476/23 - без змін.

Справу №910/13476/23 повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складений та підписаний 15.04.2025р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко