ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

14.04.25 Справа № 917/734/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О. М., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР", вул. Костянтинівська, 75, прим. 601 А Подільський район, м. Київ, 04080

до боржника фізичної особи - підприємця Сергєєва Дениса Олександровича, АДРЕСА_1

про видачу судового наказу про стягнення 4 728,00 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" до суду надійшла заява до боржника фізичної особи - підприємця Сергєєва Дениса Олександровича про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 776489 від 13.08.2024 року у розмірі 4 728,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 1 728,00 грн - заборгованість по процентах (вх. № 760/25).

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника (п. 2 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 3 статті 56 ГПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже процесуальне представництво юридичної особи може здійснюватись як у порядку самопредставництва, так і іншими особами, зокрема, представниками юридичної особи за довіреністю.

В порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України зазначено, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Відповідно, особа, яка представляє юридичну особу за довіреністю і виконує процесуальні дії на підставі повноважень, наданих їй довіреністю, виступає від імені цієї особи довірителя, а не в порядку самопредставництва.

В силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, як, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог закону) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 8 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі, він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

За змістом ч. 1, 2 ст. 61 Господарського процесуального кодексу України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 Цивільного кодексу України встановлено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 Цивільного кодексу України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

За приписами ч. 1, 2 ст. 245 Цивільного кодексу України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про видачу судового наказу б/н від 09.04.2025 (вх. №760/25 від 09.04.2025 року) була подана до суду через підсистему "Електронний суд" та підписана електронним цифровим підписом від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" - Лісовським Олександром Анатолійовичем, на підтвердження повноважень якого до заяви додано довіреність №16/08 від 16.08.2024 року.

Довіреність 16/08 від 16.08.2024 року була завантажена разом з вказаною заявою шляхом сканування (фотографування) такого паперового документа.

Однак вказана довіреність не містить підпису уповноваженої особи - директора ТОВ "ФК "АБЕКОР" Тетяни Цвєтаєвої.

Отже, до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" про видачу судового наказу додано довіреність, яка містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) без необхідного підпису уповноваженою особою.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд доходить до висновку про те, що заяву про видачу судового наказу підписано особою, яка у встановленому законом порядку не підтвердила наявність у неї повноважень на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР", у тому числі, шляхом підписання від його імені відповідної заяви.

При цьому, доказів щодо наявності повноважень на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" у порядку самопредставництва або ж шляхом надання останньому професійної правничої допомоги в якості адвоката заявником суду не надано.

Суд звертає увагу також, що додаток до заяви про видачу судового наказу - довідка №1к від 14.01.2025 року видана в тому, що Лісовський О. А. дійсно працює в ТОВ "ФК "АБЕКОР" на посаді юрист юридичного відділу з сумісництвом згідно наказу про прийом від 08.08.2024 року №54/к по теперішній час, - також отримана шляхом сканування (фотографування) без необхідного підпису уповноваженою особою.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до даної заяви не додано належних документів на підтвердження обсягу повноважень на її підписання.

Інших документів, які б надавали повноваження Лісовському О. А., як представнику підписувати заяву про видачу судового наказу та інші передбачені законом процесуальні документи від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" матеріали заяви про видачу судового наказу не містять.

Враховуючи викладене вище, представником заявника Лісовським О. А. до заяви про видачу судового наказу не дано документу, що підтверджує його повноваження, як представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" .

Отже, заява про видачу судового наказу підписано та подано особою, яка не має права на вчинення таких дій.

За змістом п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З урахуванням наведеного, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" про видачу судового наказу подана з порушенням приписів вимог статті 150 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України), а саме шляхом надання довіреності, яка містить візуальне подання паперового документа, отриманого шляхом сканування (фотографування), з підписами уповноважених осіб та повною інформацією щодо обсягу повноважень у Лісовського О. А. на підписання цієї заяви.

Керуючись статтями 150, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" у видачі судового наказу за вимогою до боржника - фізичної особи - підприємця Сергєєва Дениса Олександровича з вимогою про стягнення 4 728,00 грн заборгованості за за кредитним договором № 776489 від 13.08.2024 року.

2.Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвалу підписано 14.04.2025 року.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. М. Тимощенко