ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. Справа № 918/100/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс"

про стягнення заборгованості в сумі 60 091 грн 41 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача - Ксьондзик Ю.Ю., ордер серія ВХ № 1087877 від 03.02.2025 р. (в режимі відеоконференції);

від відповідача - не з`явився.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

У судовому засіданні 7 квітня 2025 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В лютому 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 60 091 грн 41 коп., з яких: 55 643 грн 00 коп. - основний борг, 3 763 грн 85 коп. - інфляційні втрати та 684 грн 56 коп. - 3% річних.

Також позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та який складається з судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 3 028 грн 00 коп. та з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. Як зазначено позивачем в позовній заяві, детальний розрахунок на правничу допомогу на даному етапі подати до суду неможливо, оскільки невідома остаточна кількість засідань та обсяг роботи.

До позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" долучено платіжну інструкцію від 22.01.2025 року № 52 про оплату судового збору за подання даної позовної заяви до Господарського суду Рівненської області в розмірі 3 028 грн 00 коп.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору-заявки про перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1, а саме зобов`язань щодо здійснення в повному обсязі оплати за надані послуги в сумі 55 643 грн 00 коп., внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі. Крім того у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання позивачем з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заявлено вимогу про стягнення з відповідача відсотків річних в розмірі 684 грн 56 коп. та інфляційних втрат в розмірі 3 763 грн 85 коп.

Ухвалою суду від 5 лютого 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" від 03.02.2025 року залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 (п`ять) днів з дня вручення даної ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- доказів реєстрації електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України;

- обґрунтування з посиланням на пункти договору щодо нарахування пені.

10 лютого 2025 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" через систему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків з додатками, до якої додано Відповідь № 6927138 про наявність зареєстрованого електронного кабінету позивача. В заяві про усунення недоліків представник позивача просив позовну вимогу про стягнення 7 141 грн 73 коп. пені залишити без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

В той час заява представника позивача про залишення без розгляду позовної вимоги в частині стягнення 7 141 грн 73 коп. пені розцінена судом як уточнення позовних вимог, оскільки залишення позову без розгляду в частині можливе лише після відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" від 03.02.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи призначено на 10 березня 2025 року на 11:00 год.

3 березня 2025 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 02.03.2025 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просив надати можливість представнику позивача приймати участь в судовому засіданні, призначеному на 10.03.2025 року об 11:00 год., в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 3 березня 2025 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" від 02.03.2025 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та постановлено судове засідання у справі № 918/100/25, призначене на "10" березня 2025 року на 11:00 год., провести в режимі відеоконференції за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023".

7 березня 2025 року від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

10 березня 2025 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 09.03.2025 року про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" суму основного боргу в розмірі 25 643 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 763 грн 85 коп. та три проценти річних в розмірі 684 грн 56 коп. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що після подачі позову на рахунок позивача від відповідача надійшли кошти на погашення заборгованості в розмірі 30 000 грн 00 коп., які зараховані на оплату основного боргу. Таким чином, станом на 07.03.2025 року основний борг відповідача перед позивачем становить 25 643 грн 00 коп.

Також 10 березня 2025 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява з додатками від 09.03.2025 року, відповідно до якої просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 700 грн 00 коп. До заяви представником позивача додано ордер на надання правничої допомоги Серії ВХ № 1087877 від 03.02.2025 року адвоката Ксьондзика Юрія Юрійовича, виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально на підставі договору про надання правової допомоги від 1 жовтня 2024 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ВХ № 000093 від 09.08.2017 року Ксьондзика Юрія Юрійовича; договір про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 1 жовтня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" та адвокатом Ксьондзиком Юрієм Юрійовичем; додатковий договір від 1 жовтня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 01.10.2024 року; акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 7 березня 2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 01.10.2024 року на суму 10 700 грн 00 коп. та платіжну інструкцію від 05.03.2025 року № 118 на суму 10 700 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 24 березня 2025 року на 12:00 год.

24 березня 2025 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому просить: поновити строк відповідачу на подання відзиву на позовну заяву та долучити даний відзив до матеріалів справи; закрити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у зв`язку з її погашенням; зменшити штрафні санкції у вигляді процентів річних до 3%, інфляційних втрат до 10% від заявлених позивачем, пені до 10% від заявленої позивачем; зменшити витрати на професійну правову допомогу до 3 000 тисяч гривень. Зокрема у відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідач виконав свої зобов`язання щодо оплати за послуги перевезення в повному обсязі, що підтверджується відповідним Актом звіряння розрахунків за період 08.01.2024 року по 21.03.2025 року, тому відповідно наразі і відсутній предмет спору в частині стягнення заборгованості за договором. Також у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідно до положень Договору-заявки від 5 січня 2024 року № 05/01-1 сторонами не було передбачено чіткого строку оплати за надані послуги. Крім того між позивачем та відповідачем з 2023 року існувала практика ділових відносин, за якої оплата за надані послуги здійснювалась частинами з урахуванням сезонного характеру діяльності та залежності відповідача від оплати інших контрагентів. Такі умови співпраці були погоджені сторонами, що підтверджується відсутністю претензій з боку позивача протягом всього періоду співпраці до моменту подання позову. Як зазначає відповідач, з вимогою про оплату за Договором-заявкою від 5 січня 2024 року № 05/01-1 позивач до відповідача не звертався, що підтверджується також і відсутністю доказів, які позивач не зміг надати. Також відповідач звертає увагу суду на те, що затримка в оплаті за вказаний договір сталася з об`єктивних причин, а саме внаслідок затримки платежів від ключових контрагентів за реалізацію продукції, крім того збої в постачанні сировини через військові дії, ускладнення логістики та перебої у роботі постачальників теж призвели до затримок у виробничих процесах, що вплинуло на обсяги реалізації нашої продукції. Крім того відповідач зазначає, що через фінансові труднощі його партнерів відповідач стикнувся зі значним відтермінуванням оплати за поставлений товар, що теж вплинуло на затримку в оплатах за договорами. Станом на зараз ситуація на жаль не покращилась. Враховуючи вищенаведене, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, яке склалося на сьогодні в ТОВ "Агро Фелікс", а також факт повної оплати заборгованості за Договором-заявкою № 05/01-1 про перевезення вантажів територією України від 05.01.2024 року, відповідач вважає, що заявлений розмір штрафних санкцій позивачем значно завищений, та існує необхідність у їх зменшенні, а саме: процентів річних до 3%, інфляційних втрат до 10% від заявлених, пені до 10% від заявленої. Окрім того, враховуючи відсутність предмету спору, відповідач вважає заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є явно завищеними та непропорційними до предмета спору, що суперечить принципам справедливості та розумності, тому відповідно підлягають зменшенню.

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 7 квітня 2025 року на 11:30 год. Крім того вказаною ухвалою запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" надати суду до 3 квітня 2025 року докази сплати спірної заборгованості.

28 березня 2025 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме копій платіжних доручень.

31 березня 2025 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 30.03.2025 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просив надати можливість представнику позивача приймати участь в судовому засіданні, призначеному на 07.04.2025 року об 11:30 год., в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" від 30.03.2025 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та постановлено судове засідання у справі № 918/100/25, призначене на "07" квітня 2025 року на 11:00 год., провести в режимі відеоконференції за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023".

У судовому засіданні 7 квітня 2025 року представник позивача зазначив, що сума основного боргу відповідачем повністю сплачена, а відтак просив закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 25 643 грн 00 коп. В той час просив суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Також просив суд стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідач у судове засідання 7 квітня 2025 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 24.03.2025 року, до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" (а.с. 83). В той час про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи належне повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 07.04.20224 року, а також неповідомлення про причини неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 3 ст. 119 ГПК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 119 ГПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

З метою повного, об`єктивного дослідження та встановлення обставин справи, суд вважає за доцільне поновити відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та долучити до матеріалів даної справи відзив на позовну заяву з додатками.

Ухвалою суду від 7 квітня 2025 року провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу в сумі 25 643 грн 00 коп. закрито.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

5 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" (далі - Перевізник) укладено договір-заявку про перевезення вантажів територією України № 05/01-1 (далі - Договір),

У вказаному договорі зазначено:

- вид (найменування) послуг експедитора: перевезення;

- найменування (вид) вантажу: відходи І кат. 30-50% кукурудза (23);

- кількість/розміри/вага вантажу: 50, 680 тонн;

- сума, що підлягає сплаті експедитору (включає витрати на оплату рахунків залучених до виконання перевезення третіх осіб та всі інші витрати експедитора пов`язані з виконанням доручення замовника, а також винагорода експедитора): 1 400,00 грн. за 1 тонну доставки в т.ч. ПДВ;

- пункт (адреса) відправлення вантажу: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Флотська, 2-В;

- пункт (адреса) призначення вантажу: Тернопільська обл., Кременецький р-н, с. Кордишів, вул. Українська, 2в;

- дата завантаження вантажу: 05.01.2024 року;

- дата доставки вантажу в пункт призначення: 05.01.2024 року;

- контактна особа (ПІБ): Ясменко А.Г.

Договір-заявка на перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб. Копію договору додано до позовної заяви.

Доказів розірвання договору-заявки на перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1, визнання його недійсним в судовому порядку сторонами суду не представлено.

Позивач зазначає, що на виконання договору-заявки на перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1, позивачем надано відповідачу послуги з перевезення, що підтверджується актом надання послуг від 8 січня 2024 року № 1.

Акт надання послуг від 8 січня 2024 року № 1 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб 08.01.2024 року. Копію акту додано до позовної заяви.

В підтвердження фактичного надання послуг за Договором позивачем до матеріалів справи додатково долучено товарно-транспортні накладні від 05.01.2024 року № 12-0001111 та № 12-0001112.

На виконання своїх зобов`язань щодо оплати послуг за Договором Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" здійснена часткова оплата наданих послуг в розмірі 15 309 грн 00 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023", що підтверджується карткою рахунку 361 за 01.12.2023 - 21.01.2025.

За твердженням позивача, заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення з позовом до суду становить 55 643 грн 00 коп.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом у даній справі.

Спір виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на існування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" заборгованості в розмірі 55 643 грн 00 коп. та за несвоєчасне виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання позивачем нараховано 3% річних в розмірі 684 грн 56 коп. за період з 07.09.2024 року по 03.02.2025 року та інфляційні втрати в розмірі 3 763 грн 85 коп. за період вересень-грудень 2024 року.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються надання послуг з організації перевезення вантажів. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів та транспортно-експедиторську діяльність.

Згідно з нормами статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з положеннями статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів статті 308 ГК України вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов`язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Як визначено нормами статті 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиційну діяльність" визначено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 ЦК України, визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В пункті 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

В договорі-заявці на перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1 сторонами не встановлено строку оплати за надані послуги. Відтак, суд погоджується з твердженням відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву.

З огляду на наведене, оскільки строк оплати за надані послуги сторонами встановлений не був, то відповідно відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги після надання таких послуг, зокрема після підписання акту надання послуг від 8 січня 2024 року № 1, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб 08.01.2024 року. Відтак, враховуючи вищевикладене, у відповідача виник обов`язок з оплати за надані послуги 08.01.2024 року. За таких обставин, строк оплати наданих відповідачу послуг настав.

Водночас, як встановлено судом, на підтвердження часткової оплати послуг з перевезення вантажу за договором-заявкою на перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1 в сумі 15 309 грн 00 коп. позивачем до позовної заяви надано картку рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" 361 за 01.12.2023 - 21.01.2025.

Отже, сплатою коштів в сумі 15 309 грн 00 коп. відповідач також визнав наявність обов`язку сплатити вартість наданих послуг з перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконав та на момент звернення позивача з даним позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становила 55 643 грн 00 коп.

З врахуванням поданої позивачем заяви від 09.03.2025 року про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" суму основного боргу в розмірі 25 643 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 763 грн 85 коп. та три проценти річних в розмірі 684 грн 56 коп. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначав, що після подачі позову на рахунок позивача від відповідача надійшли кошти на погашення заборгованості в розмірі 30 000 грн 00 коп., які зараховані на оплату основного боргу. Таким чином, станом на 07.03.2025 року основний борг відповідача перед позивачем становить 25 643 грн 00 коп.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" з позовом до суду сплатило суму основного боргу в розмірі 25 643 грн 00 коп., що підтверджується платіжними інструкціями від 7 березня 2025 року № 16126 на суму 4 000 грн 00 коп., від 12 березня 2025 року № 16188 на суму 5 000 грн 00 коп., від 13 березня 2025 року № 16202 на суму 6 643 грн 00 коп., від 17 березня 2025 року № 16245 на суму 4 000 грн 00 коп., від 20 березня 2025 року № 16276 на суму 1 000 грн 00 коп., від 20 березня 2025 року № 16278 на суму 2 000 грн 00 коп. та від 21 березня 2025 року № 16281 на суму 3 000 грн 00 коп., копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 91-94).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Ухвалою суду від 7 квітня 2025 року провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу в сумі 25 643 грн 00 коп. закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відтак, у відповідача станом на день розгляду справи заборгованість за договором-заявкою на перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1 відсутня.

Крім того позивачем заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" трьох відсотків річних в розмірі 684 грн 56 коп. за період з 07.09.2024 року по 03.02.2025 року та інфляційних втрат в розмірі 3 763 грн 85 коп. за період вересень-грудень 2024 року.

Судом встановлено, що відповідач свого грошового зобов`язання у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім нарахування відсотків річних на суму 55 643 грн 00 коп. здійснено з 07.09.2024 року (з наступного дня, який настав за днем останньої оплати відповідачем). В той час як було встановлено судом вище, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг за договором-заявкою на перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1 до 08.01.2024 року включно. Відтак, з 9 січня 2024 року відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором. Таким чином, нарахування відсотків річних за договором-заявкою на перевезення вантажів територією України від 5 січня 2024 року № 05/01-1 необхідно здійснювати з 09.01.2024 року.

Крім того перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що при здійсненні даного розрахунку позивачем допущені ті ж самі помилки, що і при здійсненні розрахунку відсотків річних.

Разом з тим, частиною 2 ст. 237 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За таких обставин, судом беруться до уваги періоди нарахування відсотків річних та інфляційних втрат взяті позивачем.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд вважає, що надані розрахунки є арифметично вірними.

У відзиві на позовну заяву міститься клопотання про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто 3% річних та інфляційні втрати, що передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, а тому вони не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, відтак, посилання відповідача на положення ст. 233 ГК України, як на підставу для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, є необґрунтованими.

З урахуванням поданої позивачем заяви про усунення недоліків вимога про стягнення з відповідача пені відсутня.

Таким чином, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, а також перевіривши суми заявлених до стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" про стягнення інфляційних втрат в сумі 3 763 грн 85 коп. та 3% річних в сумі 684 грн 56 коп. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Абзацом 1 частини восьмої статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та який складається з судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 3 028 грн 00 коп. та з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. До позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" долучено платіжну інструкцію від 22.01.2025 року № 52 про оплату судового збору за подання даної позовної заяви до Господарського суду Рівненської області в розмірі 3 028 грн 00 коп. До заяви від 09.03.2025 року позивачем додано ордер на надання правничої допомоги Серії ВХ № 1087877 від 03.02.2025 року адвоката Ксьондзика Юрія Юрійовича, виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально на підставі договору про надання правової допомоги від 1 жовтня 2024 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ВХ № 000093 від 09.08.2017 року Ксьондзика Юрія Юрійовича; договір про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 1 жовтня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" та адвокатом Ксьондзиком Юрієм Юрійовичем; додатковий договір від 1 жовтня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 01.10.2024 року; акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 7 березня 2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 01.10.2024 року на суму 10 700 грн 00 коп. та платіжну інструкцію від 05.03.2025 року № 118 на суму 10 700 грн 00 коп.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 1 січня складає 3 028 грн 00 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру, за яку судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3 028 грн 00 коп. та позовну заяву подано через систему "Електронний суд", відповідно останній зобов`язаний був сплатити при поданні позову до суду, судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп., так як у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (3 028,00*0,8).

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" було сплачено 3 028 грн 00 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 22.01.2025 року № 52.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом (наразі є переплата судового збору в розмірі 605 грн 60 коп.).

Відтак, судом береться до уваги судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.

10 березня 2025 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 09.03.2025 року про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої зменшено позовні вимоги, та яка прийнята судом до розгляду.

Загальна сума ціни позову, з урахування поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог, становить - 30 091 грн 41 коп.

Таким чином, сума судового збору за позовними вимогами у зв`язку з їх зменшенням становить - 1 213 грн 04 коп.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З урахуванням внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивачу підлягає поверненню судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Крім того у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог позивачу підлягає поверненню судовий збір в сумі 1 209 грн 36 коп.

Оскільки суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 25 643 грн 00 коп., у зв`язку із відсутністю предмета спору, то судовий збір в частині закриття також підлягає поверненню позивачу, а саме в сумі 1 033 грн 72 коп.

За таких обставин, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним клопотанням про повернення судового збору у зв`язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, та у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог, а також у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині (605,60 + 1 209,36 + 1 033,72).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 179 грн 32 коп. покладаються на відповідача у справі (3 028,00 - 605,60 - 1 209,36 - 1 033,72).

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених витрат в сумі 10 700 грн 00 коп. представник позивача надав суду договір про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 1 жовтня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" та адвокатом Ксьондзиком Юрієм Юрійовичем; додатковий договір від 1 жовтня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 01.10.2024 року; акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 7 березня 2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги (абонентське обслуговування) від 01.10.2024 року на суму 10 700 грн 00 коп. та платіжну інструкцію від 05.03.2025 року № 118 на суму 10 700 грн 00 коп.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, окрім документального обґрунтування та доведеності, мають відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 922/1964/21 зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами другою та третьою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує у справі № 922/1964/21, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

Суд, враховуючи принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, дійшов висновку про те, що обсяг заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10 700 грн 00 коп. є пропорційним до предмету спору та ціни позову, відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дану позицію підтримує Верховний Суд відповідно до постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зменшити заявлену до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу до 4 700 грн 00 коп.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, суд вважає правомірним покладення на відповідача витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу при розгляді спору в суді на суму 4 700 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 126, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" (35500, Рівненська обл., м. Радивилів, вул. Кременецька, буд. 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологіст 2023" (30602, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, смт. Теофіполь, вул. Небесної сотні, буд. 78, ) 3 763 (три тисячі сімсот шістдесят три) грн 85 коп. - інфляційних втрат, 684 (шістсот вісімдесят чотири) грн 56 коп. - 3% річних, 4 700 (чотири тисячі сімсот) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу та 179 (сто сімдесят дев`ять) грн 32 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 10 квітня 2025 року.

Суддя Політика Н.А.