РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 м. КиївСправа № 910/2236/25

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "САНТРАНС КИЇВ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "БІОСПЕЦПОСТАЧ.";

про: стягнення 5.445,00 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТРАНС КИЇВ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БІОСПЕЦПОСТАЧ." про стягнення 5.445,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором транспортного перевезення від 05.08.2024 № 3517, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 5.445,00 грн., з яких: 4.950,00 грн. - основна заборгованість та 495,00 грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2236/25 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалися судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як перевізником, та відповідачем, як замовником, укладено договір транспортного перевезення від 05.08.2024 № 3517 (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач доручає, а позивач бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок відповідача здійснити перевезення вантажу відповідача автомобільним транспортом в межах території України (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору, зокрема, визначено, що за виконання перевезення відповідач зобов`язаний перерахувати кошти на поточний рахунок позивача протягом трьох банківських днів з дати отриманого по електронній пошті рахунку на оплату.

Положеннями пункту 3.5 Договору передбачено, що акт надання послуг надсилається позивачем поштою на адресу відповідача або через електронні системи документообігу протягом семи календарних днів після фактичного надання послуг. Якщо протягом п`яти календарних днів після отримання акту відповідач не висуває письмової претензії до наданих послуг (робіт), акт надання послуг вважається таким, що узгоджений та підписаний сторонами, а роботи (послуги) прийняті відповідачем. Спосіб обміну документами визначається відповідачем самостійно шляхом проставлення відмітки в пункті 8.10.1 Договору.

Умовами пункту 8.9 Договору визначено, що все листування, заявки, рахунки на оплату тощо, що надіслані засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою, вважаються такими, що мають юридичну силу оригіналу.

Відповідно до пункту 6.9 Договору, у разі несвоєчасної оплати відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10 % від суми замовлення та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення від суми заборгованості.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, надав відповідачу послуги за Договором на загальну суму 4.950,00 грн., що підтверджується актом надання послуг від 22.11.2024№ СК_00011566, який наявний в матеріалах справи у вигляді копії. Також позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату від 22.11.2024 № 73637 на суму 4.950,00 грн.

Вказаний акт та рахунок, враховуючи положення пункту 3.5 та 8.9 Договору, були направлені позивачем відповідачу засобами електронного зв`язку на електронну адресу відповідача, яка зазначена в Договорі.

Проте, вартість послуг відповідачем не сплачена, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в сумі 4.950,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлена вимога про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді штрафу в сумі 495,00 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Положеннями частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так позивачем направлена на адресу місцезнаходження відповідача претензія від 30.01.2025 № 30/01/25-1 про сплату заборгованості за Договором, що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення, який наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Проте, вказана претензія залишена відповідачем без виконання.

Жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за Договором в сумі 4.950,00 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 4.950,00 грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлена позивачем позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в сумі 495,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю, за розрахунком позивача, який перевірений та визнаний судом вірним.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "БІОСПЕЦПОСТАЧ." (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 7/14, кв.150, ідентифікаційний код: 41564934) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "САНТРАНС КИЇВ" (04074, м. Київ, вул. Бережанська, буд.4, ідентифікаційний код: 42000715) основну заборгованість в сумі 4.950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп., штраф в сумі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3.028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац