РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2025Справа № 910/1090/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" (03039, місто Київ, пр. Лобановського Валерія, будинок 119, кабінет 22)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД ОІЛ КОМПАНІ" (02152, місто Київ, пр. Тичини Павла, будинок 1В, секція А, офіс 418)

про стягнення 157 886,27 грн.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД ОІЛ КОМПАНІ" (далі-відповідач) про стягнення 157 886,27 грн, з яких сума боргу - 119 343,29 грн, пеня - 14 674,32 грн, штраф - 23 868,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, позивачу для подачі відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.02.2025 була направлена судом до електронного кабінету позивачу та відповідачу, та отримана останніми 11.02.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" (далі-постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛД ОІЛ КОМПАНІ" (далі-покупець) укладений договір поставки №ДТ 05/06/24-1, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується передавати (відвантажувати/поставляти) у власність покупцю дизельне пальне та інші нафтопродукти (далі - "Товар"), а покупець зобов`язується приймати у власність і оплачувати товар відповідно до умов цього Договору. Згідно з ч.6 ст.267 ГКУ сторони передбачають можливість поставки (передачі/відвантаження) товару вантажоодержувачу (який не є покупцем та не є перевізником покупця) вантажовідправником, що не є постачальником за дійсним Договором та відповідно названий (доведений до відома) останнім покупцю.

Згідно із п.1.2. договору, кількість, ціна, асортимент і одиниці вимірювань товару відображаються у відповідних заявках покупця, рахунках (за наявності) і видаткових накладних. Видаткові накладні після підписання їх сторонами набувають юридичну силу специфікацій в розумінні ст.266 Господарського кодексу України. За вимогою будь-якої зі сторін передбачається підписання специфікацій до договору.

Відповідно до п.4.3. договору усі ризики на товар переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару постачальником/вантажовідправником покупцю або перевізнику, або вантажоодержувачу, що підтверджуватиметься підписаними сторонами накладними.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що розрахунки за цим договором здійснюються покупцем в наступному порядку: покупець сплачує за товар 100% передоплату протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку від постачальника. У разі відвантаження товару без отримання передплати покупець сплачує 100 % вартості товару на протязі 3-х банківських днів з дати поставки товару.

У п.5.4. договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати отриманого товару (якщо таке матиме місце) покупець зобов`язується сплатити постачальнику на його письмову вимогу пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в цей період, від суми заборгованості. У випадку прострочення оплати отриманого товару (якщо таке матиме місце) понад 7 банківських днів покупець за письмовою вимогою постачальника зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20% від заборгованості.

25.07.2024 ТОВ «ГОЛД ОЛ КОМПАНІ» на виконання умов договору зробило попередню оплату на суму 1 275 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу №38 від 25.07.2024 року та податковою накладною №46 від 25 липня 2024 року з квитанцією №1.

27.07.2024 ТОВ «ТД СТАРТ АГРО» поставило паливо дизельне Євро EN 590 ULSD 10ppm у кількості 25,54 тон (31 299 л.) та 22,49 тон (27 595 л.) на загальну суму 2 502 995,35 грн, що підтверджується видатковою накладною № 588 від 27.07.2024 р., та товарно-транспортною накладною № 588 від 27.07.2024 року; видатковою накладною № 605 від 27.07.2024 р., та товарно-транспортною накладною № 605 від 27.07.2024 року.

Також, позивач долучив акцизні накладні №752 від 27.07.2024 року, №774 від 27.07.2024 року з квитанціями №2 та податкові накладні №66 від 27.07.2024 року та №67 від 27.07.2024 року.

На виконання умов договору ТОВ «ГОЛД ОІЛ КОМПАНІ» оплатило поставлений товар 27.07.2024 року у сумі 1 121 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу №39 від 27.07.2024 року та платіжною інструкцією кредитового переказу №40 від 27.07.2024 року .

01.08.2024 року ТОВ «ТД СТАРТ АГРО» поставило паливо дизельне Євро EN 590 ULSD 10ppm на загальну суму 1 162 347,94 грн, що підтверджується видатковою накладною № 649 від 01.08.2024 р. та товарно-транспортною накладною № 649 від 01.08.2024 р.

Також, позивач надав акцизну накладну №831 від 01.08.2024 року з квитанціями №2 та податкову накладну №14 від 01.08.2024 року.

Надалі, 01.08.2024 ТОВ «ГОЛД ОЛ КОМПАНІ» частково здійснило оплату за поставлений товар у сумі 1 150 000 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу №43 від 01.08.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач здійснив поставку товару на загальну суму в розмірі 3 665 343,29 грн.

Відповідно до довідки № 11/ІФВ1/8-11/ІФВ1-Д від 23.01.2025, яка підписана уповноваженим представником МТВ Вank, за період з 05.06.2024 по 22.01.2025, відповідачем перераховано на користь позивача 3 546 000,00 грн.

Таким чином, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 119 343,29 грн.

12.12.2024 позивач скерував на адресу ТОВ «ГОЛД ОІЛ КОМПАНІ» претензію №12/12-01 про оплату відвантаженого та не оплаченого товару на суму 119 343,29 грн. Однак вищевказану вимогу відповідач не отримав, що підтверджується витягом з сайту АТ «Укрпошта» за штрих-кодом 094. Крім того, претензія повернулась на адресу відправника 15 січня 2025 року з відміткою поштової служби «за закінченням встановленого терміну зберігання».

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказав, що відповідач порушив умови Договору поставки №ДТ 05/06/24-1 в частині повної та своєчасної оплати за поставлених товару, у зв`язку із з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 119 343,29 грн. Також, посилаючись на прострочення відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання, на підставі п.5.4. договору, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 14 674,32 грн та штраф у розмірі 23 868,66 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доводів позивача не спростував.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як підтверджено наявною у матеріалах справи, позивач здійснив поставку товару, що підтверджується наступними документами: видатковими накладними №588 від 27.07.2024 року; № 605 від 27.07.2024 р. № 649 від 01.08.2024, товарно-транспортними накладним №588 від 27.07.2024 року; № 605 від 27.07.2024 р. № 649 від 01.08.2024 року, акцизними накладними №752 від 27.07.2024 року, №774 від 27.07.2024 року, №831 від 01.08.2024 року (з квитанцією №2 підписаними та прийнятими покупцем), податковими накладними №66 від 27.07.2024 року, №67 від 27.07.2024 року, №14 від 01.08.2024 року.

Видаткові накладні підписано відповідачем без заперечень та зауважень.

Суд зауважує, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що розрахунки за цим договором здійснюються покупцем в наступному порядку: покупець сплачує за товар 100% передоплату протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку від постачальника. У разі відвантаження товару без отримання передплати покупець сплачує 100 % вартості товару на протязі 3-х банківських днів з дати поставки товару.

Позивач здійснив поставку товару на загальну суму в розмірі 3 665 343,29 грн.

Відповідно до довідки № 11/ІФВ1/8-11/ІФВ1-Д від 23.01.2025, яка підписана уповноваженим представником МТВ Вank, за період з 05.06.2024 по 22.01.2025, відповідачем перераховано на користь позивача 3 546 000,00 грн.

Таким чином, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 119 343,29 грн.

Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст.692 ЦК України.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 3.3. договору сторони погодили, що оплату за товар у разі відвантаження товару без отримання передплати, відповідач здійснює на протязі 3-х банківських днів з дати поставки товару.

Згідно з ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Невиконане зобов`язання за договором у сумі 119 343,29 грн підтверджується матеріалами справи, доказів у спростування заборгованості відповідачем не надано.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 119 343,29 грн належним чином доведена, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 119 343,29 грн.

Також, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 14 674,32 грн та штраф у розмірі 23 868,66 грн.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зі змісту пункту 5.4. договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати отриманого товару (якщо таке матиме місце) покупець зобов`язується сплатити постачальнику на його письмову вимогу пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в цей період, від суми заборгованості. У випадку прострочення оплати отриманого товару (якщо таке матиме місце) понад 7 банківських днів покупець за письмовою вимогою постачальника зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20% від заборгованості.

З наведеного у позові, розрахунку вбачається, що позивач здійснює нарахування пені за період з 06.08.2024 по 23.01.2025.

Суд зазначає, що перебіг часу, за який нараховується пеня відповідно до норм законодавства починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Тобто, за видатковими накладними №588 від 27.07.2024 року; № 605 від 27.07.2024 р. № 649 від 01.08.2024, товарно-транспортними накладним №588 від 27.07.2024 року - дата оплати - 31.07.2024 включно. Однак відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 2 396 000,00 грн. грн. Крім того, за видатковою накладною № 649 від 01.08.2024 року - дата оплати 06.08.2024 включно, але відповідач частково здійснив оплату за поставлений товар, сплативши 1 150 000,00 грн.

Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок пені за договором поставки, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відповідає положенням чинного законодавства та умовам договору, відтак сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, становить 14 674,32 грн.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання у більше ніж на 7 банківських днів, правомірним є нарахування 20% штрафу. Перевіривши розрахунок штрафу судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним, відповідає вимогам законодавства та умовам договору.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Частинами першою та другою ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД ОІЛ КОМПАНІ" (02152, місто Київ, пр.Тичини Павла, будинок 1В, секція А, офіс 418; КОД ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" (03039, місто Київ, пр.Лобановського Валерія, будинок 119, кабінет 22; КОД ) суму заборгованості - 119 343 грн. (дев`ятнадцять тисяч триста сорок три) 29 коп, пеню - 14 674 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) 32 коп, штраф - 23 868 грн (двадцять три тисячі вісімсот шістдесят вісім) 66 коп. та витрати по сплаті судового збору - 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім) 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено та підписано: 09.04.2025.

Суддя М.Є. Літвінова