ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2025 р. Справа№ 927/98/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Сибіги О.М.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 12.03.2025:

від позивача: Висіцька І.В

від відповідача: Смолій Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро»

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 17.06.2024 (повний текст рішення складений 18.06.2024)

у справі №927/98/24 (суддя Бєлов С.В.)

за позовом Фермерського господарства «Плисківське»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро»

про стягнення 961 254,72 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Фермерське господарство «Плисківське» (далі- позивач, ФГ «Плисківське») звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» (далі - відповідач, ТОВ «Плиски-Агро») з позовом про стягнення 203733,19 грн завданих збитків.

18.03.2024 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 961 254,72 грн збитків, з яких: 203 733,19 грн реальних збитків та 757 521,53 грн упущеної вигоди.

В обгрунтовання позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що під час огляду керівником ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» земельних ділянок на початку 2023 року виявлено, що вони були засіяні ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО».

ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» зібрало урожай та фактично звільнило усі перераховані земельні ділянки наприкінці липня - на початку серпня 2023 року. А тому, саме з цього часу ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» змогло вже фактично використовувати ці Земельні ділянки у своїй господарській діяльності.

Позивач у позовній заяві зазначає, що ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» сплачувало орендодавцям орендну плату за всі земельні ділянки, зокрема, за період з вересня 2022 року по липень 2023 року включно, хоча фактично в цей час ними користувалося ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО», а не позивач. У зв`язку з чим ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» з боку ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» було завдано реальних збитків у сумі сплаченої ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» орендної плати за Договорами оренди землі від 30.04.2020 та від 28.05.2021 за період з вересня 2022 року по липень 2023 року включно. Тобто, за період, протягом якого ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» не могло фактично користуватися та й не користувалося Земельними ділянками у зв`язку з тим, що вони фактично увесь цей час були в користуванні ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» (були засіяні озимим ріпаком, який було зібрано лише наприкінці липня - на початку серпня 2023 року). Однак, у той же час, позивач був зобов`язаний сплачувати орендну плату за діючими договорами оренди землі, що він добросовісно і робив.

Позивач у позовній заяві завдані позивачу з боку ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» реальні збитки у вигляді сплаченої орендної плати за земельні ділянки, якими фактично користувався відповідач за вказаний період, обрахував у розмірі 203174,19 грн (22574,91 грн*9), де: 22574,91 гри - сума сплаченої орендної плати за всі вищевказані Земельні ділянки за місяць; 9 - кількість місяців, за які позивач сплачував орендну плату за Земельні ділянки.

Земельна ділянка :02002:0058 була засіяна ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» озимим ріпаком у серпні 2022 року, урожай якого відповідач зібрав у липні-серпні 2023 року.

Зважаючи на це, реальні збитки, завдані ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» самовільним зайняттям та користуванням земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0058, становлять 559,00 грн (сума сплаченої ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» Долі Н.А. орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0058 за рік).

У зв`язку з чим позивачем у позовній заяві було заявлено до стягнення 203733,19 грн (203174,19 грн + 559,00 грн).

В заяві про збільшення позовних вимог позивач посилається на висновок наведений у постановах Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №499/244/20, від 15.01.2020 у справі №393/214/17 щодо обчислення розміру упущеної вигоди, у яких Верховний суд зазначив, що слід застосовувати Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою КМУ від 25.07.2007 №963. Відповідно до п. 4 Методики № 963 розмір шкоди для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови), заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається за такою формулою: Шс = Пс х Нп х Кф х Кі (1), де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1. з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт виду використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2020 та наступні роки, що розраховуються Держгеокадастром відповідно до статті 289 Податкового кодексу України. Позивачем наведено розмір шкоди (дохід, який можна було отримати від використання земель за цільовим призначенням, - упущена вигода) згідно з Методикою № 963, який становить 859747,81 грн (110,3886 га * 2 709 грн *2,5 *1,15). ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» вважає, що оскільки йому було завдано ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» не лише реальних збитків у вигляді сплаченої ним орендної плати за користування спірними земельними ділянками, а й збитків (шкоди) у вигляді неотриманих доходів (упущеної вигоди) у розмірі, розрахованому ГУ Держгеокадстру в Чернігівській області відповідно до Методики №963 - 757521,53 грн, які ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» об`єктивно могло отримати, якби Земельні ділянки не були самовільно засіяні відповідачем.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 961254,72 грн, з яких:

-203 733,19 грн реальних збитків,

-757 521,53 грн упущеної вигоди (неотриманих доходів).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі №927/98/24 позов задоволено частково, а саме:

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" на користь Фермерського господарства "Плисківське" 180 971,92 грн збитків, 757 521,53 грн упущеної вигоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що завдані позивачу з боку відповідача реальні збитки у вигляді сплаченої орендної плати за земельні ділянки, якими фактично користувався відповідач, обраховуються саме за цей період та становлять 180 971,92 грн ((22 574,91 грн + 46,58) х 8).

Водночас, судом першої інстанції прийнято як належний та обґрунтований розрахунок шкоди, заподіяної позивачу внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:0526; :02:000:0516; :02:000:0515; :02:000:0514; :02:000:0509; :02:000:0508; :02:000:0507; :02:000:0476; :02:000:0535; :02:000:0531; :02:000:0527; :02:000:0525; :02:000:0524; :02:000:0517; :02:000:0501; :02:000:0500; :02:000:0499; :02:000:0495; :02:000:0446; :02:000:0390; :02:000:0389; :02:002:0058, з вересня 2022 року по липень 2023 року включно, у розмірі 757 521,53 грн, здійснений Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, у звязку із чим судом першої інстанції задоволено позовні вимоги у відповідній частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі № 927/98/24 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плисики-Агро" на користь Фермерського господарства "Плисківське" 180 971 , 92 грн - збитків, 757 521, 53 грн - упущеної вигоди та ухвалити нове рішення в цій частин, яким у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "Плисківське" відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- засіваючи спірні земельні ділянки у період до 15 серпня 2022 року ТОВ «Плиски-Агро» не знало про встановлено Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 у справі №927/734/21 обставину щодо нібито нечинності Договору оренди землі б/н від 01.06.2013 (зі строком дії до 2023 року включно) (підтверджуючих документів засівання спірних земельних ділянок у період до 15 серпня 2022 року відповідач суду не надав);

- покладені в основу оскаржуваного рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у даній справі № 927/98/24 висновки господарського суду першої інстанції про доведеність факту неправомірної поведінки відповідача - нібито умисного самовільного зайняття ТОВ "Плиски-Агро" невитребуваних земельних ділянок у період з 9 по 15 серпня 2022 року, не відповідають обставинам даної справи, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи № 927/98/24, зокрема постановою дізнавача у кримінальному провадженні - начальника СД відділення поліції Nє 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області підполковника поліції Хилика Юрія Олексійовича від 30.05.2024 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000051 від 24.02.2023 (за ч. 1 ст. 197-1 КК України), як наслідок - наразі також мають місце неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрнутованої відмови суду взяти до уваги вагомий доказ (вищенаведену Постанову про закриття кримінального провадження від 30.05.2024) та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, (щодо самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок);

- зазначений у Відповіді Головного управління Держтеокадастру у Чернігівській області від 16.02.2024 № 29-25-0.441-25/90-24 (доданому позивачем до Заяви від 15.03.2024 про збільшення розміру позовних вимог у справі № 927/98/24) розмір шкоди (757 521,53 грн.) у випадку самовільного зайняття земельних ділянок не може вважатися належним та обгрунтованим розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок можливого самовільного зайняття земельних ділянок, здійсненим ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області відповідно до пунктів 7 та 7' Методики № 963, а отже - не є належним та допустимим доказом, на підставі якого можна встановити обставини, що входять в предмет доказування у даній справі № 927/98/24.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та письмові пояснення учасників апеляційного провадження

19.09.2024 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі №927/98/24 є законним та обґрунтованим, а тому воно непідлягає скасуванню.

Також позивач просить визнати причини пропуску строку на подання доказу - постанови заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури Марушко І.М. про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 26.07.2024, поважними, поновити Позивачу строк на подання доказу та долучити його до матеріалів справи №927/98/24.

30.09.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якої відповідач зазначає, що неврахування Господарським судом Чернігівської області (в порушення імперативних приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України) наведених правових висновків Верховного Суду, що викладені у постановах Верховного Суду (Постанови Верховного Суду від 25.02.2020 р. у справі № 910/11573/18, від 15.01.2020 року у справі № 393/214/17 та від 16.08.2023 року у справі № 499/244/20), свавільна та необґрунтована відмова суду першої інстанції взяти до уваги вже долучені до матеріалів даної справи № 927/98/24 вагомі докази, що мають значення для справи призвели до неправильного вирішення справи № 927/98/24 (як в частині стягнення з відповідача реальних збитків у вигляді сплаченої орендної плати за земельні ділянки у розмірі 180 971,92 грн., так і в частині стягнення з відповідача 757521,53 грн. упущеної вигоди (неотриманих доходів).

22.11.2024 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи № 927/98/24, відповідно до якого заявник просить:

- поновити процесуальний строк для подачі Відповідачем клопотання про долучення доказів до матеріалів справи №927/98/24.

- долучити письмові докази до матеріалів справи № 927/98/24, а саме:

1) Копію адвокатського запиту №29/10/24 від 29.10.2024 на 4 арк.;

2) Копію відомостей, наданих Плисківською сільською радою Ніжинського району

Чернігівської областілистом №1116 від 01.11.2024

- копію рішення Плисківської сільської ради №449- 21/VIII від 06.05.2022 на 1 акр.

- копію рішення органу місцевого самоврядування, восьма сесія восьмого скликання,серія та номер:195-8/VIII, виданий 27.05.2021, видавник: Плисківська сільська рада Борзнянського району Чернігівської області з додатком на 2 арк.

- копію договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 28.05.2021, укладеного між Плисківською сільською радою та ФГ «Плисківське» на 6 арк.

3) Постанову північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 у справі №927/512/22 на 17 арк.

27.11.2024 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про поновлення строків та долучення доказів у справі №927/98/24, відповідно до якого позивач просить відмовити ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» у визнанні поважними причин та поновленні процесуального строку, а докази додані відповідачем додані до клопотання до розгляду судом не приймати.

03.12.2024 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строків та долучення доказів у справі №927/98/24, відповідно до якого останній просить визнати причини пропуску строку на подання доказів (належним чином засвідчених копій):

1) Адвокатського запиту за вих. №2811/001 від 28.11.2024 з доказами його надсилання Плисківській сільській раді Ніжинського району Чернігівської області;

2) Відповіді Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області на адвокатський запит №1218 від 02.12.2024, поважними, поновити Позивачу строк на подання вказаних доказів та долучити їх до матеріалів справи №927/98/24.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та клопотання учасників апеляційного провадження

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2024, справу №927/98/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/98/24.

23.07.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/98/24 .

У свою чергу, суддя Станік С.Р., перебував у відрядженні з 15.07.2024 по 20.07.2024 включно та у відпустках у періоди: з 22.07.2024 по 02.08.2024; з 05.08.2024 по 19.08.2024 включно; з 20.08.2024 по 30.08.2024 також, суддя Яковлєв М.Л. перебував у відпустці з 12.08.2024 по 30.08.2024 включно, у зв`язку із чим питання щодо руху справи вирішується після виходу суддів з відпусток.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №927/98/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" на рішення Госполдарського суду Чернігівської області від 17.06.024. Судове засідання призначено на 03.10.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" про відкладення судового засідання у справі №927/98/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" на рішення Господарського суду Чернігівської області 17.06.2024 - задоволено. Відкладено розгляд справи №927/98/24 за апеляційною на рішення Господарського суду Чернігівської області 17.06.2024 на 17.10.2024

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2024 (з врахуванням ухвали при виправлення описки від 25.11.2024) розгляд справи №927/98/24 за апеляційною на рішення Господарського суду Чернігівської області 17.06.2024 відкладено на 27.11.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 розгляд справи №927/98/24 за апеляційною на рішення Господарського суду Чернігівської області 17.06.2024 відкладено на 04.12.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 оголошено перерву в судовому засіданні у справі № 927/98/24 до 29.01.2025.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05.02.2025, справу 927/98/24за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" на рішення Господарського суду Чернігівської області 17.06.2024 у справі №927/98/24, передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 прийнято справу 927/98/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" на рішення Господарського суду Чернігівської області 17.06.2024 у справі №927/98/24, до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А. Призначено розгляд справи 927/98/24за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Плиски-Агро" на рішення Господарського суду Чернігівської області 17.06.2024 у справі №927/98/24, у судовому засіданні на 27.02.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 розгляд справи №927/98/24 за апеляційною на рішення Господарського суду Чернігівської області 17.06.2024 відкладено на 12.03.2025.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Позиції учасників справи, явка представників сторін у судове засідання та розгляд клопотань

У судове засідання 12.03.2025 з`явилися представники учасників апеляційного провадження, які надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі №927/98/24 залишити без змін.

Представник відповідача просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі № 927/98/24 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плисики-Агро" на користь Фермерського господарства "Плисківське" 180 971 , 92 грн - збитків, 757 521, 53 грн - упущеної вигоди та ухвалити нове рішення в цій частин, яким у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "Плисківське" відмовити повністю

Щодо клопотання позивача про долучення до матеріалів справи постанови заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури Марушко І.М. про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 26.07.2024,, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень ст. ст. 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

У обґрунтування неможливості подання доказу до суду першої інстанції заявник зазначає, що оскільки зазначена постанова була прийнята лише 26.07.2024, тобто після ухвалення рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі №927/98/24, то ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» об`єктивно було позбавлене можливості надати цей доказ до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу заявника, що така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів, а тому такий доказ залишається судом апеляційної інстанції без розгляду.

Щодо клопотання як позивача так і відповідача про долучення до матеріалів справи нових доказів, які були надані представникам як позивача, так і відповідача на відповідні адвокатські запити, то суд апеляційної інстанції зазначає, що заявниками не наведено причин, що об`єктивно не залежали від останніх, які завадили як позивачу, так і відповідачу звернутися з відповідними адвокатськими запитами в межах розгляду даної справи в суді першої інстанції та отримати і в результаті чого долучити відповідні докази на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, а тому це виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції доказів, які не були долучені судом першої інстанції до матеріалів справи, у зв`язку із чим відповідні докази залишаються без розгляду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 27.05.2021 Плисківською сільською радою було прийняте рішення № 195-8/VIII про передачу земельних ділянок, які зазначені в Додатку № 1 до нього, в оренду Фермерському господарству «Плисківське» строком на 7 років.

На підставі вказаного рішення 28.05.2021 між Плисківською сільською радою та Фермерським господарством «Плисківське» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого в оренду ФГ «Плисківське» були передані, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0526; :02:000:0516; :02:000:0515; :02:000:0514; :02:000:0509; :02:000:0508; :02:000:0507; :02:000:0476; :02:000:0535; :02:000:0531; :02:000:0527; :02:000:0525; :02:000:0524; :02:000:0517; :02:000:0501; :02:000:0500; :02:000:0499; :02:000:0495; :02:000:0446; :02:000:0390; :02:000:0389, розташовані на території Плисківської сільської ради Борзнянського (наразі Ніжинського) району Чернігівської області за адміністративною межею села Плиски (надалі Земельні ділянки).

Водночас, 01.06.2013 між Борзнянською районною державною адміністрацією та ТОВ «Плиски-Агро» було укладено Договір оренди землі невитребуваних земельних часток (паїв), з яких згодом були сформовані вищевказані земельні ділянки.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 у справі №927/734/21 апеляційну скаргу ФГ «Плисківське» було задоволено, скасовано рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.09.2021 у справі № 927/734/21 та ухвалено нове рішення, яким повністю відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Плиски-Агро» до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, ФГ «Плисківське» про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору оренди землі.

У мотивувальній частині постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 у справі № 927/734/21 були встановлені наступні обставини:

- з огляду на відсутність державної реєстрації договору оренди землі ТОВ «Плиски-Агро» б/н від 01.06.2013 (зі змінами, внесеними договорами та угодами від 10.04.2014, від 10.02.2015, від 04.05.2016, від 26.12.2016, 01.02.2017, 25.05.2017), вказаний договір не є вчиненим (чинним), зважаючи на що він не може бути підставою для виникнення у позивача будь-яких прав та обов`язків, у тому числі й права оренди спірних земельних ділянок.

- при укладенні договору оренди землі ФГ «Плисківське» від 28.05.2021 було дотримано вимог законодавства, з огляду на що вказаний договір є укладеним (чинним) з дати його підписання.

Отже, Північним апеляційним господарським судом у справі № 927/734/21 було встановлено, що Договір оренди землі б/н від 01.06.2013 (зі змінами, внесеними договорами та угодами від 10.04.2014, від 10.02.2015, від 04.05.2016, від 26.12.2016, 01.02.2017, 25.05.2017) не є вчиненим (чинним), зважаючи на що він не може бути підставою для виникнення у ТОВ «Плиски-Агро» будь-яких прав та обов`язків, у тому числі й права оренди спірних земельних ділянок.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 у справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15.10.2019 у справі №908/1090/18).

Зважаючи на це, не підлягає для повторного розглядаду питання чинності/нечинності договору оренди землі б/н від 01.06.2013 (зі змінами, внесеними договорами та угодами від 10.04.2014, від 10.02.2015, від 04.05.2016, від 26.12.2016, 01.02.2017, 25.05.2017), адже факт його неукладення (ненабрання ним чинності) був встановлений у справі № 927/734/21.

Зважаючи на висновки Північного апеляційного господарського суду у справі №927/734/21, ФГ «Плисківське» 09.09.2022 зареєструвало за собою право оренди на Земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що містяться у матеріалах цієї справи.

30.04.2020 між ОСОБА_1 (власник земельної ділянки, орендодавець) та ФГ «Плисківське» було укладено Договір оренди землі, за яким ОСОБА_1 передала в оренду ФГ «Плисківське» земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0058 загальною площею 1,1809 га строком на 7 (сім) років.

Право оренди ФГ «Плисківське» на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0058 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.05.2020, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що міститься у матеріалах цієї справи.

У той же час, ТОВ «Плиски-Агро» у період з 09 по 15 серпня 2022 року засіяло земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0526; :02:000:0516; :02:000:0515; :02:000:0514; :02:000:0509; :02:000:0508; :02:000:0507; :02:000:0476; :02:000:0535; :02:000:0531; :02:000:0527; :02:000:0525; :02:000:0524; :02:000:0517; :02:000:0501; :02:000:0500; :02:000:0499; :02:000:0495; :02:000:0446; :02:000:0390; :02:000:0389; :02:002:0058 озимим ріпаком.

Ця обставина не заперечувалась ТОВ «Плиски-Агро» під час розгляду справи.

Вищевикладене свідчить про те, що ТОВ «Плиски-Агро» засіяло Земельні ділянки вже після набрання законної сили постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 у справі № 927/734/21, якою було встановлено, що договір оренди землі б/н від 01.06.2013 не є вчиненим (чинним), зважаючи на що він не може бути підставою для виникнення у ТОВ «Плиски-Агро» будь-яких прав та обов`язків, у тому числі й права оренди спірних Земельних ділянок.

Позивач у позовній заяві зазначає, що ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» сплачувало орендодавцям орендну плату за всі земельні ділянки, зокрема, за період з вересня 2022 року по липень 2023 року включно, хоча фактично в цей час ними користувалося ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО», а не позивач. У зв`язку з чим ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» з боку ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» було завдано реальних збитків у сумі сплаченої ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» орендної плати за Договорами оренди землі від 30.04.2020 та від 28.05.2021 за період з вересня 2022 року по липень 2023 року включно. Тобто, за період, протягом якого ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» не могло фактично користуватися та й не користувалося Земельними ділянками у зв`язку з тим, що вони фактично увесь цей час були в користуванні ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» (були засіяні озимим ріпаком, який було зібрано лише наприкінці липня - на початку серпня 2023 року). Однак, у той же час, позивач був зобов`язаний сплачувати орендну плату за діючими договорами оренди землі, що він добросовісно і робив.

Позивач у позовній заяві завдані позивачу з боку ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» реальні збитки у вигляді сплаченої орендної плати за земельні ділянки, якими фактично користувався відповідач за вказаний період, обрахував у розмірі 203174,19 грн (22574,91 грн*9), де: 22574,91 гри - сума сплаченої орендної плати за всі вищевказані Земельні ділянки за місяць; 9 - кількість місяців, за які позивач сплачував орендну плату за Земельні ділянки.

Земельна ділянка :02002:0058 була засіяна ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» озимим ріпаком у серпні 2022 року, урожай якого відповідач зібрав у липні-серпні 2023 року.

Зважаючи на це, реальні збитки, завдані ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» самовільним зайняттям та користуванням земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0058, становлять 559,00 грн (сума сплаченої ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» Долі Н.А. орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0058 за рік).

У зв`язку з чим позивачем у позовній заяві було заявлено до стягнення 203733,19 грн (203174,19 грн + 559,00 грн).

В заяві про збільшення позовних вимог позивач посилається на висновок наведений у постановах Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №499/244/20, від 15.01.2020 у справі №393/214/17 щодо обчислення розміру упущеної вигоди, у яких Верховний суд зазначив, що слід застосовувати Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою КМУ від 25.07.2007 №963. Відповідно до п. 4 Методики № 963 розмір шкоди для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови), заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається за такою формулою: Шс = Пс х Нп х Кф х Кі (1), де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1. з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт виду використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2020 та наступні роки, що розраховуються Держгеокадастром відповідно до статті 289 Податкового кодексу України. Позивачем наведено розмір шкоди (дохід, який можна було отримати від використання земель за цільовим призначенням, - упущена вигода) згідно з Методикою № 963, який становить 859747,81 грн (110,3886 га * 2 709 грн *2,5 *1,15). ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» вважає, що оскільки йому було завдано ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» не лише реальних збитків у вигляді сплаченої ним орендної плати за користування спірними земельними ділянками, а й збитків (шкоди) у вигляді неотриманих доходів (упущеної вигоди) у розмірі, розрахованому ГУ Держгеокадстру в Чернігівській області відповідно до Методики №963 - 757521,53 грн, які ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» об`єктивно могло отримати, якби Земельні ділянки не були самовільно засіяні відповідачем.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 961254,72 грн, з яких:

-203 733,19 грн реальних збитків,

-757 521,53 грн упущеної вигоди (неотриманих доходів).

Заперечуючи проти позивних вимог, відповідач зазначає таке.

01.06.2013 на виконання Розпорядження голови Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 21.05.2013 №162 між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області (орендодавець) та ТОВ "Плиски-Агро" (орендар) укладено Договір оренди землі від 01.06.2013, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування як сформовані земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - 96 невитребуваних земельних ділянок (паїв) загальною площею 463,69 га на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області за адміністративною межею села Плиски.

У зв`язку з посвідченням громадянами права власності на земельні ділянки із земель колишнього КСП «Колос» 10.04.2014, 10.02.2015, 04.05.2016 укладено договори оренди землі (зі змінами до Договору від 01.06.2013). 23.05.2016 проведена державна реєстрація за ТОВ «Плиски-Агро» права оренди сформованих невитребуваних земельних ділянок. 26.12.2016, 01.02.2017 та 25.05.2017 у зв`язку з посвідченням громадянами права власності на земельні ділянки із земель колишнього КСП "Колос" на території Плисківської сільської ради (колишні невитребувані земельні паї) між Борзнянською РДА (орендодавець) та ТОВ "Плиски-Агро" (орендар) були укладені відповідні Додаткові угоди до Договору оренди землі б/н від 01.06.2013 (про дострокове припинення орендних відносин у частині земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0506, :02:000:0717, :02:000:0005, :02:000:0006, :02:000:0385, :02:000:0434).

Станом на 27.05.2021 у користуванні ТОВ "Плиски-Агро" за Договором оренди землі б/н від 01.06.2013 (зі змінами згідно Договорів від 10.04.2014, 10.02.2015, 04.05.2016, додаткових угод від 26.12.2016, 01.02.2017, 25.05.2017, 25.05.2017, 25.05.2017) залишались сформовані земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - 39 (тридцять дев`ять) невитребуваних земельних ділянок (паїв) загальною площею 196,5901 га, які знаходились на території Плисківської сільської ради за адміністративною межею села Плиски.

Таким чином, до 2023 року включно (до дня державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки власниками земельних ділянок (паїв)) законним користувачем (орендарем) наведених вище сформованих невитребуваних земельних ділянок - 39 (тридцяти дев`яти) невитребуваних земельних ділянок (паїв) загальною площею 196,5901 га, які знаходяться на території Плисківської сільської ради за адміністративною межею села Плиски, на підставі Договору оренди землі б/н від 01.06.2013 (зі змінами) мало бути саме ТОВ «Плиски-Агро».

Засіваючи спірні земельні ділянки у період до 15 серпня 2022 року ТОВ «Плиски-Агро» не знало про встановлено Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 у справі №927/734/21 обставину щодо нібито нечинності Договору оренди землі б/н від 01.06.2013 (зі строком дії до 2023 року включно) (підтверджуючих документів засівання спірних земельних ділянок у період до 15 серпня 2022 року відповідач суду не надав).

З 27.02.2023 по 26.06.2023 на рахунок Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від ФГ "Плисківське" надійшло 172801,20 грн орендної плати за сформовані невитребувані земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населеного пункту на території Плисківської сільської ради, за січень-травень 2023 року за Договором оренди землі від 28.05.2021.

27.04.2023 державним реєстратором Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області Походнею Світланою Миколаївною на підставі Договору суборенди земельної ділянки № 1 від 27.04.2023, укладеного між ФГ "Плисківське" (Суборендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕЗЕРВ-ВР" (Суборендар) на строк до 28.05.2028, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право суборенди Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЗЕРВ-ВР" на 31-одну сформовану невитребувану земельну ділянку. 01.05.2023 між ТОВ "РЕЗЕРВ-ВР" (Суборендодавець) та ТОВ "Плиски-Агро" (Користувач) було укладено Договір передачі в тимчасове користування земельних ділянок до збору врожаю №1/05, згідно якого 21 земельна ділянка загальною площею 109,2077 га знаходились в оренді у Користувача до 2023 року.

На 21 земельній ділянці залишився незібраним врожай вирощений ТОВ "Плиски-Агро", тому для надання можливості Користувачу зібрати врожай сторони домовились тимчасово залишити в користування ТОВ "Плиски-Агро" вказані 21 земельну ділянку до збору вражаю, натомість Користувач компенсує Суборендодавцю вже виплачену останнім орендну плату на користь ФГ "Плисківське", а також за решту 10 земельних ділянок загальною площею 54,2688 га, згідно Договору суборенди земельної ділянки №1 від 27.04.2023.

На виконання умов пунктів 1.1., 3.1.-3.4. Договору №1/05 від 01.05.2024 та на підставі Рахунку-фактури №СФ-0000017 від 20.07.2023 ТОВ "Плиски-Агро" перерахувало ТОВ "РЕЗЕРВ-ВР" 653 906,00 грн, в якості плати за тимчасове користування земельними ділянками до закінчення збору врожаю, які фактично є компенсацією ТОВ "РЕЗЕРВ-ВР" вже виплаченої ним суборендної плати за 31 земельну ділянку на користь ФГ "Плисківське", в тому числі за період 01.05.2023 -31.07.2023, згідно Договору суборенди земельної ділянки №1 від 27.04.2023.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позовна заява не містить належних доказів на підтвердження обставин щодо самовільного зайняття ТОВ "Плиски-Агро" земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0058 загальною площею 1,1809 га (додані до позову копії заяви (повідомлення) про вчинення кримінальних правопорушень та постанова про закриття кримінального провадження не є належними, доказами).

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж оскарження, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Стосовно позовних вимог у частині стянення з відповідача на користь позивача 203 733,19 грн реальних збитків, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Згідно з частиною 3 статті 225 ГК України, при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Статтею 226 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов`язаної сторони від подальшого виконання зобов`язання.

Тобто, виходячи з системного аналізу правових норм, збитки як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають у кредитора як невідворотний результат порушення боржником свого зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка (дії чи бездіяльності); наявність збитків (документально доведеного їх розміру); наявність причинного зв`язку між збитками і їх розміром, що виникли у кредитора, та порушенням зобов`язання, де збитки є наслідком, а невиконання зобов`язання причиною; вина боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого у результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/6657/16, від 07.02.2018 у справі №917/1651/16.

Відповідно до частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Відповідно до ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди;

д) користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків (ст. 152 ЗК України).

Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення як самовільне зайняття земельних ділянок (п. б, ч. 1 ст. 211 ЗК України).

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8, ч. 2 ст. 16 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та підтверджено представниками сторін у судовому засіданні, що відповідач зібрав урожай та фактично звільнив Земельні ділянки лише наприкінці липня на початку серпня 2023 року.

Зважаючи на те, що позивач відповідно до норм чинного законодавства та Договорів оренди землі від 30.04.2020 та від 28.05.2021 був належним орендарем спірних Земельних ділянок, позивач зобов`язаний був сплачувати орендодавцям орендну плату за ці земельні ділянки.

Відповідно до п. 4.2 договору оренди землі від 28.05.2021 орендна плата вноситься Орендарем виключно в грошовій формі у розмірі 12 (дванадцять) відсотків на рік від нормативної грошової оцінки кожної з таких земельних ділянок. Станом на дату укладання даного Договору річний розмір орендної плати за всі земельні ділянки, що передаються в оренду, становить 461 581,63 грн щорічно, 38 465,14 грн/помісячно.

У додатку 1 до договору міститься розрахунок суми орендної плати за рік/місяць окремо по кожній земельній ділянці (невитребуваній земельній частці (паю)).

У звязку із вищевикладеним суд апеляційної інстанції погоджується із наведеним у позовній заяві розрахунком орендної плати за місяць за земельні ділянки, що є предметом договору оренди землі від 28.05.2021 і які були самовільно зайняті відповідачем, у розмірі 22 574,91 грн за місяць.

Відповідно до п. 9, 11 Договору оренди землі від 30.04.2020 орендна плата за земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0058 вноситься орендарем в розмірі 12% (дванадцять відсотків) від нормативної грошової оцінки землі виключно в грошовій формі, що становить 559,00 грн/рік. Орендна плата вноситься до 30 грудня кожного року.

Отже, за місяць розмір орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0058 складає 46,58 грн.

У свою чергу, до позовної заяви позивач надав копії платіжних доручень № 194 від 16.09.2022, № 176 від 27.02.2023, № 207 від 29.03.2023, № 223 від 27.04.2023, № 234 від 19.05.2023, від 26.06.2023, якими підтверджується сплата позивачем орендної плати за Земельні ділянки за період вересень 2022 року-травень 2023 року (9-ть місяців).

Водночас, 27.04.2023 між позивачем та ТОВ «РЕЗЕРВ-ВР» було укладено договір суборенди № 1, за яким позивачем було надано ТОВ «РЕЗЕРВ-ВР» право користування (суборенди) всіма Земельними ділянками.

Тож оскільки за травень 2023 року позивач відповідно до платіжної інструкції від 02.05.2023 отримав від ТОВ «РЕЗЕРВ-ВР» суборендну плату за користування Земельними ділянками (що за своєю суттю фактично є компенсацією сплаченої позивачем орендної плати за ці Земельні ділянки), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завданих збитків у вигляді сплаченої орендної плати за вісім місяців з вересня 2022 по квітень 2023 включно.

Тож завдані позивачу з боку відповідача реальні збитки у вигляді сплаченої орендної плати за земельні ділянки, якими фактично користувався відповідач, обраховуються саме за цей період та становлять 180 971,92 грн ((22 574,91 грн + 46,58) х 8). Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в цій частині доводів апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідно до листа Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 06.02.2024 № 12 позивач 16.09.2022 не сплачував на рахунок Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області орендну плату за Земельні ділянки за вересень-грудень 2022 року (чотири місяці) у розмірі 90 299,64 грн (129000,00 грн загалом за всі земельні ділянки за договором оренди землі від 28.05.2021) на підставі платіжного доручення №194 від 16.09.2022.

Адже, як вбачається із самого платіжного доручення №194 від 16.09.2022, воно містить, зокрема, наступні реквізити (дані):

Платник ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «Плисківське»,

Код платника 40178928,

Банк платника Філія Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк»,

Дебет рах № (номер банківського рахунку платника) UA0035836,

Сума 129 000,00 грн,

Дані отримувача коштів,

Сума словами,

Призначення платежу - *;101;42505545; орендна плата з юридичних осіб за вересень-грудень 2022 року;

Тобто, як вбачається із самого платіжного доручення, при наборі його реквізитів було допущено помилку у розділі «Призначення платежу», - замість ідентифікаційного коду позивача - 40178928, було зазначено код іншого підприємства, ТОВ «ІЧНЯ ЕКОПРОДУКТ»,- 42505545.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі в цій частині, що всі інші реквізити, які ідентифікують належного платника орендної плати, зазначені правильно. При цьому кошти були списані та перераховані на рахунок Плисківської сільської ради саме з рахунку ФГ «Плисківське»: НОМЕР_1 , а не ТОВ «ІЧНЯ ЕКОПРОДУКТ».

Вищевикладене підтверджується також заявою ФГ «Плисківське» за вих. № 3 від 15.02.2024, адресованою ТОВ «ІЧНЯ ЕКОПРОДУКТ»; відповіддю ТОВ «ІЧНЯ ЕКОПРОДУКТ» за вих. № 1 від 15.02.2024; довідкою АТ «Державний ощадний банк України» за вих. № 10 від 12.02.2024; випискою з банківського рахунку: НОМЕР_1 , якою підтверджується факт списання коштів з рахунку позивача в сумі 129 000,00 грн та їх зарахування ра рахунок Плисківської сільської ради; довідкою від 13.02.2024 №221/АП/25-01-13-06-03-Е ГУ ДПС у Чернігівській області; скріншотами з Електронного кабінету платника податків - ФГ «Плисківське», які доводять перерахування 129 000,00 грн на підставі платіжного доручення №194 від 16.09.2022 на виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за Договором оренди землі від 28.05.2021.

Враховуючи викладене вище, вимога позивача про стягнення реальних збитків у розмірі 203733,19 грн підлягає частковому задоволенню у розмірі 180971,92 грн ((22574,91 грн + 46,58) х 8). Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в цій частині доводів апеляційної скарги.

Твердження скаржника, що з повним текстом постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 №927/734/21 він ознайомився лише 01.09.2022, а до того не знав і не міг знати про нечинність договору оренди землі б/н від 01.06.2013 (зі змінами, внесеними договорами та угодами від 10.04.2014, від 10.02.2015, від 04.05.2016, від 26.12.2016, 01.02.2017, 25.05.2017), суд апеляційної інстанції відхиляє як необгрунтовані, адже у справі №927/734/21 встановлювалася лише одна обставина: хто є належним орендарем спірних Земельних ділянок.

Господарський суд Чернігівської області, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Плиски-Агро» у справі №927/734/21, у рішенні від 30.09.2021 встановив, що ТОВ «Плиски-Агро» є належним орендарем невитребуваних земельних часток (паїв). Натомість Північний апеляційний господарський суд, задовольняючи апеляційну скаргу ФГ «Плисківське» та скасовуючи рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.09.2021 у справі №927/734/21, у своїй постанові від 27.07.2022 встановив протилежне що належним орендарем є ФГ «Плисківське».

Як слідує зі змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 у справі № 927/734/21, представник ТОВ «Плиски-Агро» був присутній 27.07.2022 у судовому засіданні у справі № 927/734/21, в якому оголошувалась вступна та резолютивна частина вказаної постанови.

А тому суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що скаржнику не потрібно було отримувати повний текст постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 №927/734/21 для того, щоб знати та розуміти, що за цим рішенням саме ФГ «Плисківське» визнано належним орендарем спірних Земельних ділянок за Договором оренди землі від 28.05.2021.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 757521,53 грн упущеної вигоди (неотриманих доходів), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як зазначалось судом апеляційної інстанції вище, що в заяві про збільшення позовних вимог позивач посилається на висновок наведений у постановах Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №499/244/20, від 15.01.2020 у справі №393/214/17 щодо обчислення розміру упущеної вигоди, у яких Верховний суд зазначив, що слід застосовувати Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою КМУ від 25.07.2007 №963. Відповідно до п. 4 Методики № 963 розмір шкоди для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови), заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається за такою формулою: Шс = Пс х Нп х Кф х Кі (1), де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1. з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт виду використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2020 та наступні роки, що розраховуються Держгеокадастром відповідно до статті 289 Податкового кодексу України. Позивачем наведено розмір шкоди (дохід, який можна було отримати від використання земель за цільовим призначенням, - упущена вигода) згідно з Методикою № 963, який становить 859747,81 грн (110,3886 га * 2 709 грн *2,5 *1,15). ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» вважає, що оскільки йому було завдано ТОВ «ПЛИСКИ-АГРО» не лише реальних збитків у вигляді сплаченої ним орендної плати за користування спірними земельними ділянками, а й збитків (шкоди) у вигляді неотриманих доходів (упущеної вигоди) у розмірі, розрахованому ГУ Держгеокадстру в Чернігівській області відповідно до Методики №963 - 757521,53 грн, які ФГ «ПЛИСКІВСЬКЕ» об`єктивно могло отримати, якби Земельні ділянки не були самовільно засіяні відповідачем.

У свою чергу, задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині, судом першої інстанції прийнято як належний та обґрунтований розрахунок шкоди, заподіяної позивачу внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:000:0526; :02:000:0516; :02:000:0515; :02:000:0514; :02:000:0509; :02:000:0508; :02:000:0507; :02:000:0476; :02:000:0535; :02:000:0531; :02:000:0527; :02:000:0525; :02:000:0524; :02:000:0517; :02:000:0501; :02:000:0500; :02:000:0499; :02:000:0495; :02:000:0446; :02:000:0390; :02:000:0389; :02:002:0058, з вересня 2022 року по липень 2023 року включно, у розмірі 757 521,53 грн, здійснений Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, у звязку із чим судом першої інстанції задоволено позовні вимоги у відповідній частині.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову у відповідній частині, з огляду на таке.

У ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №3-64гс11, постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №908/2261/17, від 31.07.2019 у справі №910/15865/14, від 30.09.2021 у справі №922/3928/20.

При цьому, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 2 та ч. 3 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц, постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/12204/17, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц).

Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №908/2486/18, від 15.10.2020 у справі №922/3669/19, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18).

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції констатує, що останні не містять власного аргументованого, повного та детального Розрахунку суми неодержаного доходу (упущеної вигоди), котрий би базувався на належних та допустимих доказах, які б беззастережно підтверджували реальну можливість отримання ФГ "Плисківське", як суб?єктом господарювання, такого доходу.

Наведений же позивачем розрахунок неодержаного доходу (упущеної вигоди), згідно з Методикою №963, який складає 757 521,53 грн., на переконання колегії суддів, є суто теоретичним (не має жодної деталізації того, які саме с/г культури позивач планував вирощувати, вжив необхідних заходів для їх одержання тощо та документального обтрунтування (не базується на доказах), а отже по своїй суті наведене позивачем обгрунтування позивачем, що завдана відповідачем Фермерському господарству "Плисківське" шкода (дохід, який можна було отримати від використання земель за цільовим призначенням, - упущена вигода) є нічим іншим як теоретичними припущеннями позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінін ст. ст. 76,77 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів констатує, що в даному випадку застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної унаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил використання, затвердженої постановою Кабінету міністраів України від 25.07.2007 №963 - є необгрунтованим та безпідставним, оскільки такий розрахунок містить сугубо теоретичний характер.

Суд апеляційної інстанції повторно наголошує на тому, що як вбачається із матеріалів даної справи № 927/98/24, у даному випадку позивач не долучив до матеріалів справи жодного власного аргументованого, повного та детального розрахунку суми неодержаного доходу (упущеної вигоди), проведеного (здійсненого) самим позивачем на підставі первинних документів ФГ "Плисківське".

Така правова позиція суду апеляційної інстанції повністю узгоджується із правовими висновками Верховного Суду щодо доведення позивачами суми збитків (упущеної вигоди), викладеними, у Постановах Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 499/244/20, від 15.01.2020 у справі № 393/214/17.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами позовних вимог в частині стягнення з відповідача на корисить позивача 757 521,53 грн упущеної вигоди (неотриманих доходів), у звязку із чим рішення у відповідній частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у вказаній частині про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 757 521, 53 грн упущеної вигоди.

Доводи позивача стосовно врахування судової практики - постанови Верховного Суду у справі № 499/244/20від 16.08.2023 - судом апеляційної інстанції відхиляються, адже у вказаній справи спірні правовідносини є відмінними від обставин та доказів у справі № 927/98/24.

Отже, усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору з урахуванням меж апеляційного оскарження, проте не є такими, що впливають на висновки суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників спору.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження матеріалами справи (а саме в частині стягнення 757 521,53 грн упущеної вигоди (неотриманих доходів)), рішення суду першої інстанції в частині стягнення 757 521,53 грн упущеної вигоди (неотриманих доходів) ухвалено при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції в частині стягнення 757 521,53 грн упущеної вигоди (неотриманих доходів) не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції в цйі частині допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення в частині задоволення вимог щодо стягнення 757 521,53 грн упущеної вигоди (неотриманих доходів) підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі № 927/98/24 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі №927/98/24 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» на користь Фермерського господарства «Плисківське» 757 521, 53 грн упущеної вигоди скасувати і прийняти у скасованій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги Фермерського господарства «Плисківське» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» про стягнення 757 521, 53 грн упущеної вигоди - відмовити.

3. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі №927/98/24 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Плиски-Агро» на користь Фермерського господарства «Плисківське» 180 971,92 грн збитків - залишити без змін, а апеляційну скаргу в цій частині - без задоволення.

4. Викласти пункти 1, 2, 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 у справі №927/98/24 в наступній редакції:

« 1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛИСКИ-АГРО» (; вул. Київська, 54, м. Борзна, Ніжинський район, Чернігівська область, 16453) на користь Фермерського господарства «ПЛИСКІВСЬКЕ» (вул. Молодіжна, 93б, с.Плиски, Борзнянський район, Чернігівська область, 16453; ) 180971 (сто вісімдесят тисяч дев?ятсот сімдесят одну) грн. 92 коп. збитків, та 2 714 (дві тисячі сімсот чотирнадцять) грн. 58 коп. судового збору за подачу позову.

3.В іншій частині позову відмовити.».

5. Стягнути з Фермерського господарства «ПЛИСКІВСЬКЕ» (вул. Молодіжна, 93б, с.Плиски, Борзнянський район, Чернігівська область, 16453; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛИСКИ-АГРО» (; вул. Київська, 54, м. Борзна, Ніжинський район, Чернігівська область, 16453) 17 044 (сімнадцять тисяч сорок чотири) грн. 23 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. В решті судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

7. Матеріали справи №927/98/24 повернути до Господарського суду Чернігівської області, доручивши видати накази на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано: 10.04.2025.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.М. Сибіга

С.А. Гончаров