ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 м. Дніпро Справа № 904/691/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,

суддів: Чередка А.Є., Іванова О.Г.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2025 по справі № 904/691/25 (суддя Дичко В.О.)

за позовом Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 75

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр ВК», Дніпропетровська область, м. Дніпро, Селянський узвіз, буд. 3 А

про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог, заяви про забезпечення позову та ухвали суду першої інстанції.

В лютому 2025 року Дніпровська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр ВК» про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у сумі 1250217,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ТОВ «Автоцентр ВК» є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :03:246:0056, власником якої є Дніпровська міська рада. Однак з останньою договір оренди цієї земельної ділянки не укладено, що означає, що відповідач фактично користується земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави, внаслідок чого зберіг у себе грошові кошти в сумі 1250217,96 грн, які мав сплатити за користування земельною ділянкою за період з 22.02.2022 по 21.03.2024.

Разом із позовом Дніпровською міською радою до Господарського суду Дніпропетровської області подано заяву про забезпечення позову.

Дніпровська міська рада просить до набрання рішенням суду законної сили в межах суми стягнення накласти арешт на:

- нерухоме майно ТОВ «Автоцентр ВК», а саме: адміністративний корпус з механічними майстернями літ. Б-3, Б1-1, Б2-1, б-1, б1-1, загальною площею 2125,5 кв.м, будівлю автозаправної станції літ. В-1 з підвалом під В-1, прибудовою літ. в1-1, входом в підвал літ. в, ґанками літ. в1, літ. в2, літ. в3, літ. в4, загальною площею 143,1 кв.м, будівлю диспетчерської літ. Г-1 з ґанками літ. г, літ. г1, загальною площею 48,2 кв.м, трансформаторну підстанцію літ. З, навіси літ. Л, літ. М, літ. Ф, літ. Х, літ. Щ, літ. Ю, літ. Я, літ. 1А, літ. 1Г, літ. 1Д, літ. 1Е, літ. 1Ж, склади (тимчас.) літ. Ц, літ. Ч, літ. Ш, літ. 1Б, літ. 1В, № 1 ворота, № 3, 10, 18, 19 огорожа, № 21 хвіртка (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, номер відомостей про речове право: 46865432), розташоване за адресою: м. Дніпро, Селянський узвіз, буд. 3а;

- грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ТОВ «Автоцентр ВК», у сумі 1 250 217,96 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову Дніпровська міська рада вказує, що предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1 250 217,96 грн, а тому, у разі задоволення позовної заяви, виконання рішення в даній справі буде пов`язане з наявністю у ТОВ «Автоцентр ВК» присудженої до стягнення суми грошових коштів.

Накладення арешту на нерухоме майно, не обмежуючись грошовими коштами, Дніпровська міська рада вважає додатковою гарантією того, що в разі задоволення позову рішення суду буде виконано та позивач захистить своє порушене право.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2025 у задоволенні заяви Дніпровської міської ради від 07.02.2025 № 7/11-306 про забезпечення позову - відмовлено. Витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову покладено на заявника.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Дніпровська міська рада оскаржує її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржувану ухвалу про відмову в забезпеченні позову від 24.02.2025; прийняти рішення, яким задовольнити заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову; стягнути на користь Дніпровської міської ради сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права щодо забезпечення позову, зокрема завищеним стандартом доказування, без урахування усталеної судової практики Верховного Суду та реальної загрози невиконання рішення у разі його задоволення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції помилково визначив обсяг доказів, необхідних для задоволення заяви про забезпечення позову;

- судом застосовано завищений стандарт доказування, що суперечить усталеній практиці Верховного Суду, зокрема постановам у справах №№ 905/448/22, 908/2382/21 та ін. ВС неодноразово зазначав, що у спорах про стягнення грошових коштів накладення арешту на майно є належним способом забезпечення позову навіть без прямих доказів наміру відчуження майна (постанови у справах №№ 381/4019/18, 910/1200/20, 914/970/18). Суд мав врахувати загальновідомий ризик, пов`язаний з можливістю відчуження або виведення активів відповідачем, а не вимагати підтвердження вже вчинених дій;

- скаржник вважає, що на етапі забезпечення позову не вимагається доведення кожної деталі, зокрема вартості майна, адже відповідач сам володіє повною інформацією щодо майнового стану та має можливість заперечити пропорційність забезпечення;

- скаржник просить врахувати, що у справі № 904/1138/24 судом відмовлено у забезпеченні позову за аналогічних мотивів, після чого майно було відчужене, а виконання судового рішення виявилось фактично унеможливленим.

Це підтверджує реальну загрозу невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення.

Апелянт зауважує, що арешт не позбавляє відповідача володіння чи користування майном, але тимчасово обмежує його відчуження, що є розумним компромісом між правами сторін.

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та його узагальнені доводи.

ТОВ «Автоцентр ВК» у відзиві на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради просить відмовити в її задоволенні а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2025 залишити без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до наступного: позивач не навів доказів, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення унеможливить або ускладнить виконання майбутнього рішення суду. Аргументи про «мінімальний вплив арешту» є голослівними і не враховують реальних наслідків для господарської діяльності відповідача. Накладення арешту може спричинити критичні наслідки для діяльності відповідача. Арешт рахунків та майна призведе до зупинення всіх видаткових операцій. Об`єкт нерухомості відповідача зазнав пошкоджень внаслідок ракетних ударів, і його відновлення вимагає значних фінансових ресурсів, які будуть заблоковані;

- позивач не довів, що є власником земельної ділянки, за яку вимагає оплату відповідно до ДЗК, ділянка перебуває у державній власності, а не у власності територіальної громади;

- відповідач є платником єдиного податку, що звільняє його від сплати податку на майно в частині земельного податку за умовами, передбаченими пп. 1 п. 297.1 ПКУ.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Як зазначалося вище Дніпровська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Автоцентр ВК» про стягнення 1 250 217,96 грн.

Підставою звернення з позовом є те, що відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :03:246:0056, яка, за твердженням ради, є комунальною власністю.

Договір оренди з радою не укладено, тобто користування ділянкою відбувається без належної правової підстави, що призвело до безпідставного збереження коштів відповідачем за період з 22.02.2022 до 21.03.2024 роки.

Паралельно з позовною заявою Дніпровською міською радою подано заяву про забезпечення позову, згідно з якою заявник просив накласти арешт на нерухоме майно ТОВ «Автоцентр ВК», розташоване за адресою: м. Дніпро, Селянський узвіз, 3а та грошові кошти відповідача у межах суми позову 1250217,96 грн.

Рада вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення.

Арешт нерухомості розглядається радою, як додаткова гарантія виконання майбутнього рішення суду, з посиланням на ризик зменшення/виведення активів відповідача, що може завадити виконанню судового рішення.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 23 постанови від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

Відмовляючи Дніпровській міській раді у задоволенні заяви про забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно, суд першої інстанції помилково не звернув увагу на те, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично залишається у володінні та користуванні титульного власника (відповідача), а обмеженню підлягатиме лише можливість розпоряджатися ним.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів ЦАГС погоджується з доводами апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали, оскільки заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно прийнята без урахування усталеної судової практики Верховного Суду та реальної загрози невиконання рішення у разі його задоволення на користь позивача, яке сприятиме у майбутньому виконанню судового рішення у справі про стягнення грошових коштів.

При цьому, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно у зв`язку з відсутністю його вартісної оцінки, оскільки арешт на майно накладається в межах суми позову, що не суперечить усталеній судовій практиці накладення судом арешту на майно відповідача.

Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема, в постановах від 09.12.2020 у справі № 910/9400/20, від 21.12.2020 у справі № 910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Накладаючи арешт тільки на нерухоме майно відповідача без встановлення вартості такого майна та без дослідження обставин існування права власності у відповідача на будь-яке нерухоме майно, апеляційний суд не врахував, що у разі наявності у відповідача нерухомого майна, але за неможливості встановлення достатності чи недостатності його вартості, накладення арешту на грошові кошти та рухоме майно відповідача забезпечить в майбутньому задоволення суми позовних вимог в повному обсязі або її різниці, у випадку недостатності суми вартості арештованого нерухомого майна, під час звернення стягнення у разі задоволення позову.

Судова колегія враховує, що вжиття заходів забезпечення позову, яких просить позивач у цій справі, обмежується як розміром позовних вимог (сумою стягнення), так і строком їх дії до набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області. Обраний позивачем спосіб забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично залишатиметься у його володінні, а обмежуватиметься лише право розпоряджатися ним (зокрема, відчужувати).

Водночас колегія суддів також враховує доводи ТОВ «Автоцентр ВК», викладені у відзиві на апеляційну скаргу, в частині, що стосується накладення арешту на грошові кошти.

Так, відповідач навів аргументи щодо відсутності правових підстав для застосування такого заходу забезпечення позову, вказуючи, що арешт грошових коштів призведе до повної зупинки всіх видаткових операцій за банківськими рахунками та унеможливить вільне розпорядження обіговими коштами, які є критично необхідними для відновлення належного йому на праві власності об`єкта нерухомого майна, частково зруйнованого внаслідок ракетних обстрілів та влучання безпілотного літального апарата. Ці обставини підтверджено відповідним Актом комісійного обстеження, складеним у зв`язку з наслідками збройної агресії Російської Федерації.

Судова колегія враховує, що відповідач є суб`єктом господарювання, який фактично постраждав внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що негативно вплинуло на його фінансову стабільність, операційну діяльність та спроможність здійснювати господарську діяльність в умовах воєнного стану.

У таких умовах накладення арешту на грошові кошти ставить під загрозу економічну життєздатність підприємства, оскільки фактично позбавить його доступу до обігових коштів, які є критично необхідними для фінансування операційної діяльності, зокрема для відновлення об`єкта нерухомого майна, зруйнованого внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Колегія суддів бере до уваги, що ТОВ «Автоцентр ВК» є суб`єктом господарювання, який зазнав прямих збитків внаслідок воєнних дій і саме тому, застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів буде суперечити принципам господарського судочинства, зокрема принципам пропорційності, добросовісності, змагальності сторін та ефективного захисту прав.

Крім того, діяльність відповідача пов`язана з наданням послуг з ремонту автомобілів, що пов`язано з щоденним обігом грошових коштів.

З урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів вважає необхідним вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача в межах ціни позову.

При цьому, накладення арешту стосується всього майна відповідача, як рухомого так і не рухомого, що повинно визначатись виконавцем в порядку виконання рішення суду, з урахуванням суми арешту майна, зазначеного судом.

Доводи скаржника щодо відсутності у нього обов`язку щодо сплати заявленої суми позову стосуються суті спору та не оцінюються апеляційним судом в межах розгляду заяви про забезпечення позову.

За вказаних обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову по даній справі.

6. Щодо розподілу судових витрат.

Розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України - за наслідками розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2025 по справі № 904/691/25 скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задовольнити частково.

До набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області законної сили накласти арешт на належне Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоцентр ВК» на праві власності майно, в межах суми позову 1250217,96 грн.

В іншій частині заяву Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Дана постанова відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

Стягувачем за цією постановою є: Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 75; ідентифікаційний код 26510514).

Боржником за цією постановою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоцентр ВК» (49005, м. Дніпро, Селянський узвіз, буд. 3а; ідентифікаційний код 44782939).

Пред`явлення даної постанови до виконання складає три роки, починаючи з наступного дня після набрання даною постановою законної сили - до 11.04.2028 (включно).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.04.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: А.Є. Чередка

О.Г. Іванов