УХВАЛА

14 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/3188/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - ДП «Гарантований покупець», скаржник)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024,

додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2024

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025

за позовом Приватного підприємства «АРТ-ЕНЕРГО»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 26 281 516,45 грн,

ВСТАНОВИВ:

ДП «Гарантований покупець» 17.03.2025 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 (повна постанова складена 24.02.2025) у справі №914/3188/23 в частині стягнення з ДП «Гарантований покупець» основного боргу, трьох процентів річних, інфляційних втрат, судового збору та витрат на професійну правничу допомогу з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції для прийняття відповідного рішення. Крім того, скаржник у прохальній частині касаційної скарги просить відстрочити сплату судового збору за подання цієї касаційної скарги до ухвалення Касаційним господарським судом рішення у цій справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №914/3188/23 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Ємця А.А.

Ухвалою Верховного Суду від 01.04.2025 касаційну скаргу Касаційну скаргу ДП «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №914/3188/23 залишено без руху у зв`язку з необхідністю усунення недоліку касаційної скарги, шляхом надання документа на підтвердження сплати судового збору за подання касаційної скарги за вимогами майнового характеру в розмірі 629 965,72 грн. Надано скаржнику строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліку касаційної скарги.

При цьому ухвалою Верховного Суду від 01.04.2025 у клопотанні скаржника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №914/3188/23 відмовлено.

ДП «Гарантований покупець» 09.04.2025 через Електронний суд подало заяву про усунення недоліків касаційної скарги до якої додано платіжну інструкцію від 04.04.2025 №386 про сплату судового збору в сумі 629 965,72 грн.

З огляду на дату (09.04.2025) усунення ДП «Гарантований покупець» недоліку, скаржник подав матеріали усуненого недоліку касаційної скарги у межах строку, наданого Судом ухвалою від 01.04.2025 у справі №914/3188/23.

Отже, суд доходить висновку, що скаржником на виконання ухвали Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №914/3188/23 усунуто недолік касаційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 294 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України) в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

У поданій касаційній скарзі ДП «Гарантований покупець» з посиланням на пункти 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини першої статті 310 ГПК України зазначає, що:

- на день оскарження судових рішень з цієї справи відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, частини п`ятої статті 29 ГПК України у розрізі застосування положень пункту 4 частини першої статті 532 Цивільного кодексу України щодо виконання безготівкового грошового зобов`язання, сторонами за яким є юридичні особи, як на підставу визначення юрисдикції спору про стягнення грошових коштів за місцем знаходження кредитора;

- справа була вирішена неповноважним складом суду, так як цей спір підсудний Господарському суду міста Києва.

Скаржник також вказує, що судами попередніх інстанцій порушено вимоги статті 126 ГПК України, оскільки позивачем не доведено розумність та співмірність витрат на правову допомогу, які заявлені до стягнення у даному спорі в порівнянні зі складністю справи та витраченим адвокатом часу для виконання необхідної роботи, не враховано особу та фінансовий стан відповідача, тобто суд безпідставно, не надаючи жодного обґрунтування обставинам прийняття такого рішення, стягнув з відповідача абсолютно не адекватну складності цієї справи суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 44 910,00 грн.

З огляду на викладене касаційна скарга ДП «Гарантований покупець» подана із додержанням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Згідно з частиною третьою статті 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 294 ГПК України питання про відкриття касаційного провадження у справі вирішується колегією суддів у складі трьох суддів не пізніше двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня надходження заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, визначеному статтею 292 цього Кодексу.

Отже, на момент відкриття касаційного провадження доводи касаційної скарги не є очевидно неприйнятними, а відтак подані матеріали достатні для касаційного розгляду на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Касаційна скарга подана в межах строку на касаційне оскарження, ураховуючи дату складання повного тексту оскаржуваної постанови у цій справі.

Отже, суд доходить до висновку щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ДП «Гарантований покупець».

Ураховуючи доводи касаційної скарги, які не є очевидно неприйнятними, письмову форму матеріалів справи №914/3188/23, з огляду на технічний стан функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи на момент прийняття ухвали, Суд доходить висновку про необхідність витребування матеріалів справи.

ДП «Гарантований покупець» 09.04.2025 через Електронний суд подало до Верховного Суду заяву про зупинення виконання рішення, яке набрало законної сили у справі №914/3188/23 в якому просить зупинити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №914/3188/23 до перегляду вказаних рішень Касаційним господарським судом.

Вказана заява мотивована тим, що:

у випадку примусового виконання рішення судів попередніх інстанцій про стягнення з ДП «Гарантований покупець» присуджених до стягнення судами попередніх інстанцій коштів в сумі понад 7 млн грн та виконавчого збору в розмірі 10% від вказаної суми, Гарантований покупець в складний період воєнного стану не матиме змоги належним чином виконувати свої господарські зобов`язання перед іншими учасниками ринку, зокрема здійснювати послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів в межах виконання спеціальних обов`язків по забезпеченню доступності електричної енергії для побутових споживачів, яка надається відповідачу постачальниками універсальних послуг, що призведе до неможливості постачальників універсальних послуг здійснювати закупівлю електричної енергії для потреб населення, а також суттєво буде ускладнене виконання взятих на себе зобов`язань перед виробникам за «зеленим» тарифом;

Господарським судом Львівської області 04.04.2025 видано відповідні накази на виконання оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, а тому позивач має можливість направити зазначені виконавчі документи на примусове виконання;

під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є ризик накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ДП «Гарантований покупець» та виконання рішення (стягнення грошових коштів, що є предметом спору) до закінчення його перегляду касаційним судом, тоді як, виконання рішення може мати негативні наслідки для Гарантованого покупця та всієї енергетичної системи України, оскільки 24.02.2022 відбулася збройна агресія російської федерації проти України, внаслідок якої господарська діяльність учасників ринку електричної енергії, ускладнена або взагалі неможлива, наслідком чого є несвоєчасне постачання електричної енергії, несвоєчасна оплата у повному обсязі Гарантованому покупцю вартості послуг та ін;

станом на сьогодні Гарантований покупець продовжує виконувати спеціальні обов`язки для забезпечення доступної електричної енергії для побутових споживачів відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 в редакції постанови КМУ від 11.08.2021 №859 (далі - ПСО для населення);

з урахуванням ситуації, яка склалась 25.02.2022 НКРЕКП прийнято постанову №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду». Однак, надані Регулятором настанови не відміняють імперативної дії положень Закону України «Про виконавче провадження», а, отже, позивач вправі пред`явити виконавчий документ до виконання незважаючи на положення вищезгаданої постанови НКРЕКП;

станом на сьогодні, в період воєнного стану Гарантований покупець бере участь у функціонуванні критичної сфери інфраструктури. Разом з іншими учасниками ринку, на яких покладено виконання спеціальних обов`язків, Гарантований покупець здійснює забезпечення населення України доступною електричною енергією за фіксованим, пільговим тарифом 4,32 за 1 кВт, а отже, на думку скаржника, у зв`язку з вищезазначеним, враховуючи значну суму стягнення, примусове виконання рішення у цій справі може призвести до вкрай негативних наслідків як для відповідача так і для енергетичного сектора країни в цілому, при цьому буде порушено як механізм забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, встановлений ПСО для населення, так і механізм оплати грошових коштів за куплену електричну енергію у виробників за «зеленим» тарифом;

у випадку примусового виконання рішення судів попередніх інстанцій про стягнення з Гарантованого покупця коштів та виконавчого збору в розмірі 10% від стягнутої суми до перегляду Верховним Судом вказаних судових рішень, Гарантований покупець, окрім того, що не зможе забезпечити оплату послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів в межах виконання спеціальних обов`язків по забезпеченню доступності електричної енергії для населення, не зможе оплачувати електричну енергію, куплену за «зеленим» тарифом, а також безповоротно стратить суму виконавчого збору в розмірі понад 150 тисяч грн. Разом з тим, Гарантований покупець є державним підприємством, яке займає унікальне положення в енергетичній галузі та економіці України в цілому;

витрати на виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів на ринку електричної енергії включено до структури тарифу на передачу електричної енергії НЕК «Укренерго». В межах виконання договору про забезпечення збільшення виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії Гарантований покупець надає вказану послугу НЕК «Укренерго», при цьому кошти на сплату вказаної послуги закладено в першу чергу в тарифі на передачу НЕК «Укренерго». У разі виконання вказаного рішення суду до моменту перегляду його в касаційному порядку фактичні витрати, пов`язані з таким виконанням зумовлять зростання тарифу на передачу електричної енергії, що призведе до зростання ціни на електричну енергію як для побутового споживача та для всіх промислових споживачів. Як наслідок виконання оскаржуваних рішень до перегляду вказаних рішень Верховним Судом буде відсутній механізм підтримання сталої ціни на електроенергію для населення та механізм забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави;

Гарантований покупець є єдиним підприємством на яке Законом України «Про ринок електричної енергії» покладено зобов`язання здійснювати купівлю всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії. Забезпечити виконання зобов`язань з оплати електричної енергії за «зеленим» тарифом у інший спосіб, ніж шляхом додержання механізму встановленого Законом та Порядком не можливо з огляду на вартість зазначеної електроенергії. Виконання таких зобов`язань обумовлено покладенням на НЕК «Укренерго» та Гарантованого покупця спеціальних обов`язків із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії Законом та постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641. Зазначене може призвести до порушення гарантій Держави щодо стимулювання виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, невиконання зобов`язань Уряду перед виробниками за «зеленим» тарифом та погіршення інвестиційного клімату України;

зупинення виконання рішення надасть можливість Гарантованому покупцю виконувати спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії у відповідності до вимог актів Регулятора, сприятиме нормальному функціонуванню підприємства стягувача та боржника, а також реальній можливості виконання рішення суд.

Проаналізувавши чинне законодавство та доводи, наведені скаржником у заяві про зупинення виконання рішення, яке набрало законної сили у справі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви з огляду на таке.

Повноваження суду стосовно зупинення виконання судового рішення унормоване положеннями частини першої статті 332 та частиною четвертою статті 294 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Однак необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Верховний Суд звертається до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2019 у справі № 904/94/19, відповідно до якої:

«Заява про зупинення виконання судових рішень повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали / не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявністю доказів в підтвердження таких обставин».

Верховний Суд виходить з того, що вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, необхідно враховувати необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, перешкоди його виконання, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.

Сумніви скаржника щодо дотримання попередніми судовими інстанціями норм права під час постановлення оскаржуваних судових рішень покладені в основу касаційної скарги та за умов дотримання їх відповідності нормам ГПК України є підставою для перегляду цих рішень судом касаційної інстанції. Водночас вони (аргументи для касаційного оскарження) не обґрунтовують підстави для зупинення виконання або дії оскарженого рішення та не можуть аргументовано свідчити про таку необхідність.

Сама собою незгода учасника судового процесу із судовими рішеннями не є достатньою підставою для зупинення їх виконання або дії, оскільки правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права суд касаційної інстанції перевіряє, переглядаючи по суті у касаційному порядку судові рішення.

Верховний Суд під час розгляду доводів заявника наголошує, що ГПК України передбачає інструмент повернення виконання судового рішення, зокрема у статті 333 ГПК України унормовано питання про поворот виконання рішення, постанови у разі зміни або скасування судового рішення після його виконання.

Сам собою факт видачі наказів не свідчить та не є безумовним і достатнім доказом, який засвідчує необхідність у зупиненні виконанні судового рішення, та / чи неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування, а тому не є очевидною / безумовною підставою для зупинення судом касаційної інстанції виконання оскаржуваного рішення місцевого суду, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання (стаття 1291 Конституції України, стаття 326 ГПК України).

Суд має право зупинити виконання судового рішення, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані.

Заява ДП «Гарантований покупець» про зупинення виконання рішення, яке набрало законної сили зі справи зазначеному вище не відповідає та не доводить, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення або зупинення його дії у разі, якщо воно буде скасоване, і не свідчить про наявність підстав для застосування статті 332 ГПК України.

За таких обставин Суд враховує, що у заяві скаржника про зупинення виконання рішення, яке набрало законної сили не наведені аргументовано / обґрунтовані доводи, що дають підстави для висновку про необхідність зупинення їх виконання, а наведені мають декларативний характер, а тому твердження оцінюються як припущення, адже відсутні докази на підтвердження факту необхідності зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Верховний Суд при цьому також керується рішеннями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (§43).

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Враховуючи викладене, зупинення виконання та дії судового рішення в силу статті 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, та беручи до уваги, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення й з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції належно обґрунтованих та підтверджених підстав для висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, в задоволенні заяви скаржника слід відмовити.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Під час вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження, Судом з огляду на доводи касаційної скарги у якій скаржник зазначає, зокрема, про відсутність правового висновку щодо частини п`ятої статті 29 ГПК України у розрізі застосування положень пункту 4 частини першої статті 532 Цивільного кодексу України щодо виконання безготівкового грошового зобов`язання, сторонами за яким є юридичні особи, як на підставу визначення юрисдикції спору про стягнення грошових коштів за місцем знаходження кредитора, а відтак скаржник вважає, що справа була вирішена неповноважним складом суду, так як цей спір підсудний Господарському суду міста Києва, оскільки ДП «Гарантований покупець» (відповідач) знаходиться у місті Києві.

Верховним Судом встановлено, що Верховний Суд ухвалою від 26.06.2024 передав на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №924/698/23, через те, що дійшов висновку про наявність підстав для її передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, оскільки колегія суддів пропонує відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2022 у cправі №924/674/21 щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України, адже, як вказано в цій ухвалі:

«Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У постанові від 19.02.2021 у справі 904/2979/20, розглядаючи питання відповідності приписам законодавства договору поруки, як підстави для зміни територіальної підсудності спору, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначав, зокрема, що для учасника справи місце її розгляду не може не мати певного значення та не погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сторона не є заінтересованою у розгляді справи за належною територіальною юрисдикцією (див. пункти 59 та 61).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

У параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Так, за загальним правилом, визначеним у частинах першій, другій статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно ж до частини першої статті 29 ГПК України "Підсудність справ за вибором позивача" право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

За частиною п`ятою цієї ж статті позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці. Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.

Відповідно до статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Колегія суддів зазначає, що у справі, що переглядається, спір про стягнення з відповідача грошових коштів не стосується предмета договору поставки, а місце поставки не має значення для визначення юрисдикції спору. Іншими словами, за синалагматичним договором, який передбачає зустрічні зобов`язання, юрисдикцію спору слід визначати залежно від того, з якого саме зобов`язання виник спір.

Тому, на думку колегії суддів, для визначення юрисдикції спору про стягнення грошових коштів не застосовується пункт 3 частини першої статті 532 ЦК України.

У разі спору про стягнення грошових коштів для цілей визначення юрисдикції спору не підлягає застосуванню і пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України, відповідно до якого якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання; якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Цей пункт визначає місце, в якому провадиться виконання зобов`язання про фізичну сплату коштів готівкою боржником безпосередньо кредитору. На це, зокрема, вказує можливість понесення витрат, пов`язаних із зміною місця виконання, а така можливість у разі сплати безготівкових коштів виключається. Сплата безготівкових коштів здійснюється шляхом надання боржником доручення обслуговуючому боржника банку і зарахування коштів на рахунок кредитора в банку, який його обслуговує.

Отже, поняття місця виконання грошового зобов`язання шляхом безготівкових розрахунків позбавлене сенсу в контексті визначення юрисдикції і не може бути встановлене договором. У зв`язку з цим не підлягає застосуванню і частина п`ята статті 29 ГПК України незалежно від того, чи зазначене в договорі місце виконання, чи ні.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним правочину, то така вимога також не стосується місця виконання договору ані в частині поставки, ані в частині сплати коштів.

Отже, на переконання колегії суддів, у справі, що переглядається, територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом частини першої статті 27 ГПК України: позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача».

Таким чином, наразі на розгляді об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебуває питання щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України відповідно до якої, зокрема, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Беручи до уваги те, що у касаційній скарзі дотримано вимоги стосовно її форми і змісту, у відповідності до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено підстави касаційного оскарження - пункти 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, подано у межах строків на касаційне оскарження судових рішень у цій справі, ураховуючи забезпечення єдності судової практики з огляду на те, що Судом у справі №924/698/23 поставлено питання щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України, відповідно до якої, зокрема, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів, приймаючи до уваги, що ДП «Гарантований покупець» оскаржує рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №914/3188/23 щодо стягнення з ДП «Гарантований покупець» основного боргу, трьох процентів річних, інфляційних втрат та за його доводами на день оскарження судових рішень з цієї справи відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, частини п`ятої статті 29 ГПК України у розрізі застосування положень пункту 4 частини першої статті 532 Цивільного кодексу України щодо виконання безготівкового грошового зобов`язання, сторонами за яким є юридичні особи, як на підставу визначення юрисдикції спору про стягнення грошових коштів за місцем знаходження кредитора, а також, враховуючи, що висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду поставленого питання у справі №924/698/23 сприятиме правовому застосуванню, забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що судове рішення Верховного Суду є остаточним, виступає джерелом формування судової практики, та в якій, зокрема, вирішуватиметься питання застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України, зокрема, щодо місця звернення з позовом до суду у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, Верховний Суд вважає за необхідне з власної ініціативи на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України зупинити провадження у справі №914/3188/23 до завершення перегляду судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №924/698/24.

Керуючись статтями 174, 228, 234, 235, 287, 290, 294, 314, 332 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження у справі №914/3188/23 за касаційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025.

2. Учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу до 30 квітня 2025 року до Верховного Суду Касаційного господарського суду шляхом надсилання / подання процесуальних документів через «Електронний кабінет» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремих підсистем (модулів), що забезпечує обмін документами. Реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) не позбавляє права на подання документів у паперовій формі. Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Відмовити Державному підприємству «Гарантований покупець» у задоволенні заяви про зупинення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024, додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2024 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №914/3188/23 до перегляду вказаних рішень Касаційним господарським судом.

4. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Суд роз`яснює, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду враховуючи наявність у Суду технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції та/або з урахуванням воєнного стану сторони можуть подати до Верховного Суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

5. Витребувати матеріали справи №914/3188/23 Господарського суду Львівської області за позовом Приватного підприємства «АРТ-ЕНЕРГО» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення грошових коштів у загальній сумі 26 281 516,45 грн.

6. Зупинити касаційне провадження у справі №914/3188/23 за касаційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 до завершення перегляду судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №924/698/23.

7. Копії ухвали надіслати до Господарського суду Львівської області та Західного апеляційного господарського суду для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець