ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Справа № 902/1108/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 30.12.24р. суддею Олегом Виноградським о 13:05 у м.Вінниці, повний текст складено 02.01.25р. у справі № 902/1108/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паніро"

про стягнення 46855,43 грн боргу за спожиту електричну енергію,

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

22.10.2024 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" про стягнення 46855,43 грн заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Паніро" за спожиту електричну енергію.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Паніро" приєдналося до умов публічного договору про постачання електричної енергії, здійснивши фактичне споживання електричної енергії та оплату виставленого рахунку Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця". Втім, внаслідок неналежного виконання відповідачем Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № ТР-016800 від 01.01.2019, в частині повної та своєчасної оплати за спожиту з червня по вересень 2024 року електроенергію, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Паніро" рахується заборгованість у розмірі 46855,43 грн.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 30.12.2024 у справі № 902/1008/24 у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування рішення про відмову в позові суд зазначив наступне.

- звертаючись із позовною заявою до суду, позивач надав до суду копії таких бухгалтерських документів: сальдові обороти по споживачу ТОВ "Паніро" за календарний період станом на 17.10.2024 та акт звірки взаєморозрахунків № 324 за період з 01.06.2024 по 16.10.2024, які підписано представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" та скріплено печаткою юридичної особи. Вказані документи не містять підпису відповідача, а за відсутності у матеріалах справи правил документообороту ТОВ "Енера Вінниця", у суду відсутні підстави вважати оборотно-сальдову відомість первинним бухгалтерським документом, який відображає господарську операцію;

- наявні у матеріалах справи документи, сальдові обороти по споживачу за календарний період ТОВ "Паніро" станом на 17.10.2024 та акт звірки взаєморозрахунків № 3214 не є первинними бухгалтерськими документами, а тому не є належними доказами сплати відповідачем рахунків, виставлених позивачем;

- в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про підключення об`єкта споживача до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку у суду відсутня можливість встановити чи мало місце постачання електричної енергії до об`єкту споживача електричної енергії. У зв`язку із недоведеністю цієї обставини, суд також має обґрунтований сумнів щодо обсягів поставленої електричної енергії споживачу;

- матеріали справи не містять доказів про обсяги спожитої відповідачем у червні-вересні 2024 року електричної енергії, які відображені постачальником в актах прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за вказаний період, відтак заявлені позивачем суми до стягнення є необґрунтованими.

Не погодившись із винесеним рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 30 грудня 2024 року по справі № 902/1108/24 повністю, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ТОВ "Паніро" на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ТОВ "Енера Вінниця" (IBAN: НОМЕР_1 , МФО: 320478 АБ Укргазбанк, ) - 46855,43 грн заборгованості за спожиту електроенергію та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 661,60 грн. Крім того, просить долучити до матеріалів справи докази, що не були подані до суду першої інстанції.

Вважає, що оспорюване рішення є незаконним та необґрунтованим (в частині невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права), а тому Товариство в порядку статті 254 ГПК України звертається за захистом своїх порушених та оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З посиланням на п. 2.1.6 розділу ІІ ПРРЕЕ вказує, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, на те, що ОСР - АТ «Вінницяобленерго» не повідомляло Товариство про наявність такої заяви, ТОВ «Паніро», теж жодних подібних заяв до позивача не подавало, тобто в матеріалах справи відсутні докази про припинення розподілу електричної енергії на об`єкт відповідача.

Скаржник вказує, що як вбачається з матеріалів справи відповідач приєднався до умов типового (публічного) договору споживача про надання послуг з розподілу(передачі) електричної енергії №ТР-016800 від 01.01.2019 з АТ «Вінницяобленерго» відповідно до якого здійснював фактичне споживання кВт*год. протягом червня-вересня 2024 року, що підтверджується відомостями, що визначені актами прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії № 3-1 від 30.09.2024, № 3-1 від 31.08.2024, № 3-1 від 31.07.2024, № 3-1 від 30.06.2024.

Одночасно звертає увагу суду на те, що Товариство не є стороною договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, а тому доказування щодо обсягів за спірний період споживання електричної енергії відноситься до обов`язку відповідача.

Отже висновок суду першої інстанції, що матеріали справи не місять доказів про обсяги спожитої відповідачем у червні-вересні 2024 року електричної енергії та діючого договору на розподіл електричної енергії із ОСР є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що Товариство зверталось із запитом №13.4.13-5905 від 11.10.2024 до ОСР - в особі структурної одиниці АТ «Вінницяобленерго» Гайсинських Електричних Мереж де просили підтвердити наявність правовідносин в частині розподілу електричної енергії та відповідно факту споживання електроенергії відповідачем.

У відповідь отримали листа №СО-217 від 20.01.2025 із додатками які підтверджують наявність правовідносин в частині розподілу електричної енергії між сторонами передбачені договором про постачання електричної енергії ШТР-016800 від 01.06.2017 та споживання кВт*год які відображені в додатках до рахунку за послугу розподілу електричної енергії та відповідно відображаються Товариством в актах прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії.

Надати дані докази до суду першої інстанції було неможливим у зв`язку із ненадходженням відповіді на запит Товариства від Оператора системи розподілу.

З посиланням на ст.ст.76, 80, 269 ГПК України просить апеляційний суд приєднати до матеріалів справи №902/1108/24 докази та надати їм оцінку, що не могли бути подані, а саме:

-копія запиту Товариства №13.4.13-5905 від 11.10.2024 щодо надання інформації по юридичному споживачу на 1 аркуш;

-копія відповіді на запит №СО-217 від 20.01.2025 щодо надання інформації з додатками (договір про постачання електричної енергії №ТР-016800 та додатки до рахунків за послуги з розподілу електричної енергії за період 01.06.2024 по 30.09.2024 включно) на 28 аркушів.

Вказує, що пунктом 3.2.14.ПРРЕЕ зазначено, що Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача (тобто з моменту передачі ОСР бази даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та відкриття особового рахунку постачальником з моменту дії ліцензій на постачання а саме 01.01.2019 року) або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку.

Зауважує, що відповідно до відомостей наявними в Товариства по особовому рахунку № ТР-016800 від 01.01.2019, АТ «Вінницяобленерго» передано по ТОВ «ПАНІРО» за вересень 2024 р. 171 кВт*год., за серпень 2024 р. 177 кВт*год., за липень 2024 р. 177 кВт*год., за червень 2024 р. 16777 кВт*год., для проведення розрахунків Товариством та виставлення останнім рахунків за спожиту електричну енергію згідно договору №ТР-016800 від 01.01.2019р. Тобто щомісячне споживання, які були передані ОСР за червень-вересень 2024 року в обсязі 17302 кВт*год. до Постачальника та шляхом оплати виставлених рахунків, відповідач приєднався до типового договору про постачання електричної енергії споживачу №ТР-016800 від 01.01.2019 з ТОВ «Енера Вінниця» з назвою та адресою точки обліку «м. Ладижин, Хлібзавод, по вул. Хлібозаводська, буд 1., з ЕІС-кодом 62Z121).

ЕІС-код - це код енергетичної ідентифікації точки комерційного обліку. Він присвоюється автоматично. Це фіксована за довжиною послідовність алфавітно- цифрових символів (16 позицій). ЕІС-код потрібен для ідентифікації точки обліку об`єкта в базах даних для передачі обсягів споживання. Ці коди унікальні і не зміняться, доки працює точка обліку. Споживач може побачити свій ЕІС-код в рахунках від постачальника. Також ЕІС-код має бути вказано в паспорті точки обліку та в заяві-приєднанні від оператора системи розподілу.

Натомість відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих комунальних послуг Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року по справі № 463/6799/18.

Разом з тим факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу №ТР-016800 від 01.01.2019, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи, зокрема виставленими рахунками та актами прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії №3-1 від 30.09.2024, №3-1 від 31.08.2024, №3-1 від 31.07.2024, №3-1 від 30.06.2024.

Отже, відповідач здійснював споживання електричної енергії в обсягів(кВт*год.) зазначених в актах приймання-передавання електричної енергії. Вказані обсяги є сертифікованими та надаються Постачальнику електричної енергії у обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.

Зміст зазначених актів приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за червень-вересень 2024 року свідчить про те, що є правочином, який підтверджує волевиявлення трьох сторін зокрема 1.ОСР як ліцензіата у сфері розподілу електричної енергії, 2.Постачальника, як ліцензіата у сфері постачання електричної енергії. 3.Споживача, який спожив електричну енергію та в добровільному порядку відмовляється її оплачувати).

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належній оцінці актам прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії № 3-1 від 30.09.2024, № 3-1 від 31.08.2024, № 3-1 від 31.07.2024, № 3-1 від 30.06.2024, як доказам, які підтверджують споживання електричної енергії, та є документами первинного бухгалтерського обліку, мають ознаки правочину.

Товариство звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що хоч і акти прийняття- передавання товарної продукції активної електричної енергії № 3-1 від 30.09.2024,№ 3-1 від 31.08.2024, № 3-1 від 31.07.2024, № 3-1 від 30.06.2024 не були підписані відповідачем, вони надсилалися за адресою місцезнаходження відповідача, згідно відомостей з ЄДРЮОФОП та ГФ.

При цьому, матеріали справи не містять жодних обґрунтованих заперечень та доказів зворотнього відповідачем з приводу нарахованих обсягів електричної енергії (кВт*год), так і вартості спожитої електричної енергії.

Відповідачем не здійснено жодних процесуальних дій в процесі розгляду справи, що ставить під сумнів висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав задоволення позовних вимог Товариства.

Висновки суду що між сторонами не було укладено договорів з ТОВ «Паніро» про розподіл та постачання електричної енергії споживачу №ТР-016800 від 01.01.2019 не відповідають встановленим обставинам справи.

Позивач здійснював постачання електричної відповідно до договірних відносин, які діяли на момент дії типового договору про постачання електричної енергії споживачу №ТР-016800 від 01.01.2019 .

Суд не взяв до уваги факт поставки (споживання протягом червня-вересня 2024р) 17302 кВт*год. електричної енергії Відповідачу в межах дії Договору про постачання електричної енергії споживачу №ТР-016800 від 01.01.2019, що підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме фактичним споживанням та здійсненими оплатами відповідачем.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази розірвання умов типових договорів про розподіл та постачання електричної енергії №ТР-016800 від 01.01.2019.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що суд не надав належної правової оцінки Типовим договорам про розподіл та постачання електричної енергії, як наслідок суд необґрунтовано зробив висновок, що між позивачем та відповідачем відсутні укладені договори про розподіл та постачання електричної енергії №ТР-016800 від 01.01.2019, а обставини, якими обґрунтовує Товариство свої позовні вимог залишив поза увагою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Щодо долучених до скарги доказів суд апеляційної інстанції зауважує таке.

Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до правових позицій ВС КГС, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі 909/722/14 та від 1 липня 2021 року по справі 46/603, положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Недоведеність таких обставин виключає процесуальні підстави для дослідження апеляційним судом таких додаткових доказів. Положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.

У висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи 916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи 909/965/16, від 26.02.2019 зі справи 913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог до суду апеляційної інстанції надав копію запиту Товариства №13.4.13-5905 від 11.10.2024 щодо надання інформації по юридичному споживачу на 1 аркуш; копію відповіді на запит №СО-217 від 20.01.2025 щодо надання інформації з додатками (договір про постачання електричної енергії №ТР-016800 та додатки до рахунків за послуги з розподілу електричної енергії за період 01.06.2024 по 30.09.2024 включно).

Вказує що надати дані докази до суду першої інстанції було неможливим у зв`язку із ненадходженням відповіді на запит Товариства від Оператора системи розподілу.

Колегія суддів звертає увагу, що дійсно 11.10.2024 позивач звертався до директора Гайсинських РЕМ із листом №13.4.13-5905 щодо надання інформації по юридичному споживачу у якому просить надати по юридичному споживачу ТОВ «ПАНІРО», (ЄДРПОУ- 39673234, особовий рахунок №ТР-016800) наступні документи а саме: укладений та завірений належним чином Договір про користування електричною енергією або ж за наявності Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії чи заява-приєднання до послуг з розподілу електричної енергії; Докази спожитих кВт*год за період з 01.07.2024 по 01.01.2025; Довідку про споживання за період з 01.07.2024 по 01.01.2025.

Разом з тим, звертаючись із позовом 21.10.2024 позивач не вказує про існування такого листа до Гайсинських РЕМ та не звертається із клопотанням до суду першої інстанції про неможливість подачі вказаних документів та необхідність їх витребування відповідно до ст. 81 ГПК України, хоча позивач мав достатньо часу та реальну можливість заявити клопотання про витребування вказаних доказів, рішення суду першої інстанції винесене 30.12.2024, що останнім зроблено не було.

Отже, подані документи, які позивач просить долучити та посилається у своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції не досліджувалися.

Одночасно суд бере до уваги висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.03.2018 у справі № 910/24486/16 за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що скаржник не надав доказів неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції, неповажні причини пропуску, а тому суд апеляційної інстанції не бере до уваги подані додаткові докази.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" на рішення господарського суду Вінницької області від 30.12.24 у справі № 902/1108/24 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Разом з тим, як убачається із табелю обліку робочого часу визначено тимчасову непрацездатність головуючої судді Миханюк М.В. у період з 01.04.2025 по 07.04.2025.

Також, розпорядженням керівника апарату суду від 08.04.2025 №01-05/106, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Юрчука М.І. у період з 07.04.2025 по 18.04.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями №902/1108/24.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №902/1108/24 визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача 46855,43 грн заборгованості, за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 за № ТР-016800, в частині своєчасної та повної оплати за спожиту електроенергію протягом червня-вересня 2024 року.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 520/820/17 колегія суддів виснувала, що суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню, і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивачем зазначено: "…між сторонами укладено договір на постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги № ТР-016800 від 10.01.2019, а саме відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії здійснивши фактичне споживання електричної енергії та оплату виставленого рахунку Товариством." (а. с. 2).

Доказами, на які посилається позивач, як на обставину, що свідчить про приєднання відповідача до умов публічного договору про постачання електричної енергії є такі підписані позивачем (односторонньо) документи:

-Договір № ТР-016800 про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 (надалі також - Договір);

-Заява-приєднання до умов Договору про постачання електричної енергії споживачу, яка є Додатком № 1 до Договору;

-Комерційна пропозиція № 1.2.1.1 для споживачів, які не відносяться до сегменту ринку, обов`язки постачання якому покладені на Постачальника універсальної послуги, яка є Додатком № 2 до Договору;

-сальдові обороти споживачу за календарний період ТОВ "Паніро" станом на 17.10.2024;

-акт звірки взаєморозрахунків № 324 за період з 01.06.2024 по 16.10.2024;

-акт прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 3-1 від 30.06.2024;

-рахунок за активну електричну енергію № 3-1 від 30.06.2024;

-акт прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 3-1 від 31.07.2024;

-рахунок за активну електричну енергію № 3-1 від 31.07. 2024;

-акт прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 3-1 від 31.08.2024;

-рахунком за активну електричну енергію № 3-1 від 31.08.2024;

-акт прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 3-1 від 30.09.2024;

-рахунок за активну електричну енергію № 3-1 від 30.09.2024.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" у відповідності із Законом України "Про ринок електричної енергії" постачає електричну енергію на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №429 від 14.06.2018.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з частиною першою статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами другою, четвертою та дев`ятою статті 72 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку. Оператор системи передачі та оператори систем розподілу забезпечують приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у порядку, встановленому статтею 21 цього Закону.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (далі - Правила).

Пунктом 1.2.7. Правил (в редакції, чинній на дату ймовірного виникнення правовідносин між сторонами) встановлено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Пунктом 1.2.15. Правил встановлено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

За наведеного, слід вказати, що доказами на підтвердження факту укладення Договору між сторонами, шляхом оплати виставленого рахунку, можуть бути належним чином засвідченні докази оплати виставлених рахунків - первинні бухгалтерські документи.

При цьому, алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходять з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

Як убачається із матеріалів справи, позивач звертаючись із позовною заявою до суду першої інстанції, надав копії таких бухгалтерських документів: сальдові обороти по споживачу ТОВ "Паніро" за календарний період станом на 17.10.2024 та акт звірки взаєморозрахунків № 324 за період з 01.06.2024 по 16.10.2024, які підписано представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" та скріплено печаткою юридичної особи. Однак слід звернути увагу, що вказані документи не містять підпису відповідача, у зв`язку з чим враховує таке.

Оборотно-сальдова відомість - регістр бухгалтерського обліку, призначений для контролю операцій і сальдо по рахунках бухгалтерського обліку та складання бухгалтерської звітності. Оборотно-сальдова відомість містить сальдо (залишки) на початок і на кінець періоду і обороти по дебету і кредиту за даний період для кожного застосовуваного компанією рахунку (субрахунку) бухгалтерського обліку. Формується оборотно-сальдова відомість на підставі відповідних операцій (проводок по рахунках бухгалтерського обліку).

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" у статті 1 містить визначення терміну "господарська операція" - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також визначення терміну "первинний документ" - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (в редакції, чинній на дату подання позовної заяви до суду): якщо правилами документообороту підприємства передбачена можливість відображення господарської операції, щодо якої на момент закінчення складання регістрів бухгалтерського обліку за звітний період від контрагента у терміни, встановлені законодавством, не отримано первинного документа, підставою для перенесення інформації про таку господарську операцію до регістрів бухгалтерського обліку є належним чином оформлений внутрішній первинний документ (акт), складений посадовою особою, відповідальною за приймання-відпуск товарно-матеріальних цінностей, робіт і послуг.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи правил документообороту ТОВ "Енера Вінниця", у суду відсутні підстави вважати оборотно-сальдову відомість первинним бухгалтерським документом, який відображає господарську операцію.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Таким чином, наявні у матеріалах справи документи, сальдові обороти по споживачу за календарний період ТОВ "Паніро" станом на 17.10.2024 та акт звірки взаєморозрахунків № 3214 не є первинними бухгалтерськими документами, а тому не є належними доказами сплати відповідачем рахунків, виставлених позивачем.

Встановлюючи факт укладення Договору між сторонами, суд також перевіряє чи містить справа належні докази на підтвердження факту споживання відповідачем активної електричної енергії.

Як вже зазначалось вище, договір про постачання електричної енергії споживачу розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Відповідно до пункту 2.1 Примірного договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.

З матеріалів справи, а саме Додатку № 1 до Договору слідує, що об`єктом постачання електричної енергії є хлібзавод, який знаходиться за адресою: м. Ладижин, вул. Хлібозаводська, буд. 1. Водночас, дослідивши акти та рахунки, надані позивачем разом з позовною заявою, убачається, що адресою надання послуг є: м. Вінниця, вул. Героїв Нацгвардії, буд. 23, кв. 40.

Оскільки, на момент перегляду справи в суді першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про підключення об`єкта споживача до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку (належним чином засвідчена копія договору про надання послуг з розподілу/передачі, укладений з оператором системи, копія паспорту точки розподілу тощо) то колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом, що у суду першої інстанції була відсутня можливість встановити чи мало місце постачання електричної енергії до об`єкту споживача електричної енергії та щодо обсягів поставленої електричної енергії споживачу.

При цьому колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не було зроблено висновку про неукладення між позивачем та відповідачем договору про розподіл електричної енергії, як вважає скаржник, а лише констатовано про відсутність в матеріалах справи належним чином засвідченої копії договору.

Згідно з пунктом 4.13 Правил для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Відповідно до пункту 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Таким чином, підтвердженням того, скільки постачальник продав (поставив) електричної енергії споживачу є інформація постачальника послуг комерційного обліку (оператора системи) про обсяги спожитої електричної енергії споживачем.

Матеріали справи не містять доказів про обсяги спожитої відповідачем у червні-вересні 2024 року електричної енергії, які відображені постачальником в актах прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за вказаний період, відтак заявлені позивачем суми до стягнення є необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною третьою цієї статті передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з вимогами частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до статті 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, на підставі доказів, які не відповідають встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України, не можуть бути достовірно встановлені наявність або відсутність певних обставини (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, тому ці докази не приймаються судом до уваги.

Водночас, варто зауважити, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, відповідно до частини четвертої статті 74 ГПК України.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до частин першої-третьої статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Паніро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" заборгованості у розмірі 46855,43 грн.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 30.12.24 у справі №902/1108/24 прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" на рішення господарського суду Вінницької області від 30.12.24р. у справі № 902/1108/24 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 30.12.24р. у справі № 902/1108/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу № 902/1108/24 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "09" квітня 2025 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.