ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2025 р. Справа №926/1310/24

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О. С.

за участю секретаря судового засідання ТЕЛИНЬКО Я.П.

за участю представників сторін від:

скаржника - Коваль В.В. (адвокатка);

позивача - Гулевич М.М. (у порядку самопредставництва);

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гаврилюк Ганни Петрівни (вх. ЗАГС №01- 05/98/25 від 08.01.2025)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.12.2024 (повне рішення - 16.12.2024, суддя Ніколаєв М.І.)

у справі №926/1310/24

за позовом Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до Фізичної особи - підприємця Гаврилюк Ганни Петрівни, м.Чернівці

про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 1 107 086,57 грн

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

До Господарського суду Чернівецької області звернулася Чернівецька міська рада до ФОП Гаврилюк Ганни Петрівни з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, кадастровий номер :40:005:0025, площею 0,2486 га за адресою вул. Хотинська, 2-Б, 2-В, м. Чернівці , за період з 01.06.2017 по 25.03.2024 в сумі 1 107 086,57 грн (з урахуванням зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка є власником нерухомого майна, розташованого на вищезазначеній земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернівці. Проте остання правовстановлюючі документи на земельну ділянку не виготовила, орендну плату за період з 01.06.2017 по 25.03.2024 не сплачувала.

Господарський суд Чернівецької області рішенням від 05.12.2024 позов задовольнив. Стягнув з ФОП Гаврилюк Г.П. на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою без належних правових підстав в сумі 1 107 086,57 грн та 16 606,30 грн судового збору.

У вказаному рішенні суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що оскільки відповідачка використовувала земельну ділянку без оформлення договору оренди землі, враховуючи приписи ст. 1212 ЦК України, наявні правові підстави для стягнення з неї 1 107 086,57 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Не погоджується із наданим позивачем розрахунком безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, оскільки, на її думку, в матеріалах справи відсутні витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки за період з 01.01.2018 по 31.12.2022. Також зазначений розрахунок здійснено з урахуванням всієї площі земельної ділянки (0,2486 га), яка була предметом договору оренди. Водночас, оскільки між сторонами у спірний період був відсутній договір оренди землі, то суд повинен був встановити фактичний розмір площі земельної ділянки, яку відповідачка використовувала. Вважає, що оскільки площа нерухомого майна на спірній земельній ділянці становить 311, 8 м2, то й розмір земельної ділянки, яка використовувалася відповідачкою має бути відповідним, а не у 8 разів більшим.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що рішенням сесії Чернівецької міської ради відповідачці було поновлено договір оренди землі, однак вказане рішення не було реалізоване, оскільки Гаврилюк Г.П. не підписала додатковий договір до договору оренди землі. Відтак відповідачка з 01.06.2017 по 25.03.2024 використовувала спірну земельну ділянку без правових на те підстав. З огляду на зазначене, сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати становить 1 107 086, 57 грн. Водночас власного контррозрахунку суми заборгованості апелянтка не надала.

Заперечуючи проти доводів апелянтки про відсутність в матеріалах справи витягів із нормативної грошової оцінки земельної ділянки вказує, що витяги формуються системою автоматично та видаються на дату звернення щодо встановлення грошової оцінки земельної ділянки. Доказів щодо іншої нормативної грошової оцінки скаржниця не надала, як і не заявляла клопотання про призначення у справі відповідної експертизи.

12.03.2025 через систему «Електронний суд» представниця апелянтки сформувала додаткові пояснення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України - заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Розглянувши подані додаткові пояснення суд дійшов висновку про залишення їх без розгляду, оскільки такі подані поза межами встановленого строку.

Інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, сторонами подано не було.

02.04.2025 представниця скаржника подала клопотання про закриття провадження у справі. Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що на думку заявника, спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки не відповідає критеріям юрисдикції господарських судів, визначеним Господарським процесуальним кодексом України. Вказує, що підставою позову є безпідставне користування земельною ділянкою, яка належить до комунальної власності, фізичною особою Гаврилюк Ганною Петрівною, а не фізичною особою-підприємцем. Наявність у відповідача статусу підприємця, на думку заявника, не свідчить про те, що правовідносини щодо використання земельної ділянки є господарськими, особливо з огляду на відсутність договору оренди та доказів використання майна в господарській діяльності. З огляду на викладене, заявник просить суд скасувати рішення першої інстанції та закрити провадження у справі.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів зазначає таке.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства: цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями належності справ до цивільної юрисдикції є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо хоча б однією зі сторін спору є фізична особа.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому, правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа (сторона у відповідних правовідносинах) як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Вказані правові висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18 (провадження № 12- 37гс19).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19) та від 09.10.2019 у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) зроблено висновок, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення ним діяльності як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

При зверненні до суду позивач акцентував на тому, що земельна ділянка після спливу строку дії договору оренди продовжує використовуватися відповідачкою для обслуговування торгового павільйону.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідачка зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним видом її економічної діяльності визначено: 47.76 роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах. Іншими видами діяльності визначено: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.22 оптова торгівля квітами та рослинами; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Відомості про припинення нею підприємницької діяльності відсутні.

Крім того, суд враховує, що первинно спірна земельна ділянка передавалась за договором оренди землі від Гаврилюк Г.П. як фізичній особі-підприємцю. Після завершення строку дії договору, Гаврилюк Г.П. як фізична особа-підприємець неодноразово зверталася до Чернівецької міської ради з проханням продовжити термін оренди.

З огляду на викладене правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, є господарсько-правовими, оскільки між Чернівецькою міською радою з однієї сторони та ФОП Гаврилюк Г.П. як суб`єктом господарювання - з іншої, існує спір, пов`язаний зі здійсненням відповідачкою підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці після спливу строку дії договору оренди. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.02.2024у справі №464/5382/21.

Враховуючи викладене вище, суд протокольною ухвалою відмовив відповідачці у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

03.04.2025 в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду взяла участь представниця апелянтки, яка навели доводи по суті апеляційної скарги.

Водночас представниця позивача не змогла взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки Чернівецький апеляційний суд не забезпечив належне проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Зазначене підтверджується довідкою від 03.04.2025, складеною старшим судовим розпорядником Західного апеляційного господарського суду.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.2004 Гаврилюк Ганні Петрівні на праві приватної власності належить будівля павільйону літ. «Щ», що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.04.2005, Гаврилюк Г.П. на праві приватної власності належить павільйон площею 214,4 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 №715 затверджено Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях та визнано таким, що втратило чинність з 01.01.2009 рішення 19 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 30.08.2007 №391 «Про затвердження положення про оренду земельних ділянок та порядок визначення розмірів орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях».

Рішенням 37 сесії Чернівецької міської ради V скликання № 844 від 26.02.2009 вирішено вважати поновленим договір оренди земельної ділянки від 19.11.2003 №1001, укладений між міською радою та Гаврилюк Ганною Петрівною з 25.09.2007 до моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки на вул. Хотинській, 2-Б, 2-В . (а.с. 15, т. 1).

18.03.2009 між Чернівецькою міською радою та фізичною особою - підприємцем Гаврилюк Ганною Петрівною підставі вказаного рішення міської ради укладено договір оренди землі № 5747, який зареєстрований у Чернівецькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок № 4 АА 013800 вчинено запис за номером 81 від 02.06.2009 (а.с. 28, т. 1).

Згідно пункту 3.1 вищевказаного договору строк його дії обумовлено сторонами до 18.03.2012.

26.07.2012 сторонами укладено додатковий договір №3/5747 до договору оренди землі, яким пункт 1.1 договору доповнено наступним реченням: «договір оренди землі поновлюється з 18.03.2012 до 31.05.2017 для реконструкції та обслуговування з переобладнанням павільйону та будівель прохідної під аграрно-виставковий комплекс сільськогосподарської техніки, супутніх товарів, міні-бару» (а.с. 35, т. 1).

07.03.2017 відповідач звернувся через Центр надання адміністративних послуг (ЦНАП) із заявою № Г-1659/0-04/01 до Чернівецької міської ради, в якій просив поновити дію договору на 5 (п`ять) років на тих же умовах (а.с. 38, т. 1).

Пунктом 1 рішення 27 сесії Чернівецької міської ради VII скликання №709 від 04.05.2017 відповідачу поновлено договір оренди строком на 5 (п`ять) років (а.с. 36, т. 1) та зобов`язано укласти впродовж 90 днів договір оренди землі.

Судом першої інстанції встановлено, що вказане рішення не було реалізовано, оскільки Гаврилюк Г.П. з Чернівецькою міською радою не уклала додаткового договору до договору оренди землі.

Пунктом 23 рішення Чернівецької міської ради від 29.10.2018 № 1477 відмовлено підприємцю Гаврилюк Г.П. у наданні дозволу на поділ земельної ділянки за адресою вул. Хотинська, 2-Б, 2-В для реконструкції та обслуговування з переобладнанням павільйону та будівель прохідної під аграрно-виставковий комплекс сільськогосподарської техніки, супутніх товарів та міні-бару, у зв`язку з відсутністю зареєстрованого речового права на дану земельну ділянку (не укладено додатковий договір до договору оренди землі від 18.03.2009 №5747 в частині поновлення терміну оренди земельної ділянки відповідно до рішення міської ради VII скликання від 04.05.2017 №709) (а.с. 16, т. 1).

Пунктом 10 рішення 73 сесії Чернівецької міської ради VII скликання №1939 від 07.11.2019 відмовлено підприємцю Гаврилюк Г.П. у наданні земельної ділянки за адресою вул. Хотинська, 2-Б, 2-В , площею 0,2486 га в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) для обслуговування павільйону та будівлі прохідної (а.с. 17, т. 1).

Пунктом 10.1 вищевказаного рішення Чернівецької міської ради зобов`язано підприємця Гаврилюк Г.П. в 30-денний термін з дня прийняття цього рішення виконати рішення міської ради VII скликання від 04.05.2017 № 709, щодо поновлення терміну оренди земельної ділянки на 5 (п`ять) років та укласти додатковий договір від 17.07.2017 № 4/5747 до договору оренди землі від 18.03.2009 №5747.

Відповідачка на виконання вищевказаного рішення додаткову угоду про поновлення договору оренди з Чернівецькою міською радою не уклала.

Рішенням 3 сесії VIII скликання від 26.02.2021 №118 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Чернівці, розроблену державним підприємством «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю.М. Білоконя», яку введено в дію з 01.01.2022. (пункт 1 та 2 рішення)

Вказане рішення, як нормативний акт, доведено до відома населення серед іншого і шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради http://chemivtsv.eu/portal/1154.

Доказів оскарження чи скасування рішення Чернівецької міської ради про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Чернівці відповідачем не подано, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна №374565431 та №374565191 від 16.04.2024 Гаврилюк Ганна Петрівна з 22.01.2004 є власником будівлі прохідної літ. «Щ» в м. Чернівці, по вул. Хотинській 2 в та з 25.04.2005 - власником павільйону площею 214,4 розташованого за адресою м. Чернівці, вул. Хотинська 2б .

Відповідно до сформованого 18.03.2021 Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Хотинська, 2-Б , 2-В за Чернівецькою міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :40:005:0025, площею 0,2486 (а.с. 25, т. 1).

Згідно Витягу із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 13.06.2017 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила 6062956 грн, коефіцієнт індексації даної категорії земель становив 2,3794 (а.с. 6, т. 1).

Відповідно до Витягу від 14.09.2023 №НВ-023 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 9 046 628,29 грн, коефіцієнт індексації даної категорії земель за 2022 рік становив 1,15 (а.с. 9, т. 1).

Витягом від 20.03.2024 №НВ-024 передбачено, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 9 511 474,81 грн. (а.с. 10, т. 1).

В листі від 27.05.2022 Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повідомив відповідачку, що для вирішення питання про подальше користування земельною ділянкою необхідно терміново звернутись із заявою до Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради (а.с.18, т. 1).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 297, вказаний лист отримано відповідачкою 06.06.2022, проте залишено без відповіді.

Листом від 20.09.2023 Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повторно повідомив відповідачку, що для вирішення питання про подальше користування земельною ділянкою необхідно терміново звернутись із заявою до Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради (а.с.46, т. 1).

Крім того, у вказаному вище листі зазначено, що у разі не подання заяви впродовж 10 днів з дня його отримання, Чернівецька міська рада буде змушена вжити заходів щодо відновлення порушених прав Чернівецької територіальної громади згідно з чинним законодавством України.

Зазначений лист було направлено на адресу відповідача 21.09.2023, проте, як вбачається з довідки Укрпошти, повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до проведених позивачем розрахунків загальна сума безпідставно збережених відповідачкою коштів у розмірі орендної плати становить 1 407 862,57 грн, з яких: за період з 01.06.2017 по 31.12.2017 - 106 641,55 грн, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 181 888,68 грн, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 181 888,68 грн, за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 181 888,68 грн, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 181 888,68 грн, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 235 998,99 грн, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 271 398,84 грн та за період з 01.01.2023 по 25.03.2024 - 662 68,47 грн.

24.03.2024 Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради звернувся до відповідачки з листом №24/01-08/3-04/4/361 щодо зобов`язання сплатити безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою (а.с. 43, т. 1).

Згідно із наявної в матеріалах справи довідки Укрпошти вбачається, що зазначений вище лист повернувся за зворотною адресою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Таким чином, відповідачка договір оренди земельної ділянки з Чернівецькою міською радою не уклала, тому використовувала земельну ділянку без достатньої на те правової підстави.

В матеріалах справи наявна довідка ГУ ДПС у Чернівецькій області від 09.10.2024, згідно якої ФОП Гаврилюк Г.П. сплатила плати за землю у сумі 336 952,05 грн, в тому числі: у період з січня по грудень 2017 року 45 888,24 грн; з січня по грудень 2018 року 45 757,63 грн; з січня по грудень 2019 року 44 356,00 грн; з січня по грудень 2020 року 44 915,00 грн; з січня по грудень 2021 року 44 016,00 грн; з січня по грудень 2022 року 40 348,00 грн; з січня по грудень 2023 року 48 672,57 грн та з січня по жовтень 2024 року 23 005,61 грн.

Також відповідачка у період з січня 2017 року по жовтень 2024 року сплачувала земельний податок за земельну ділянку по вул. Євпаторійська, 19 у м. Чернівці, суми сплати якого включено в наявний у довідці ГУ ДПС у Чернівецькій області розрахунок сплачених коштів.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ГУ ДПС у Чернівецькій області відповідачці нараховувалась орендна плата за договорами оренди земельної ділянки по вул. Євпаторійська, 19 в м. Чернівцях, зокрема: за 2017 рік - 898,70 грн, за 2018 рік- 898,70 грн, за 2019 рік - 898,70 грн, за 2020 рік - 898,70 грн, за 2021 рік - 898,70 грн, за 2022 рік - 988,57 грн, за 2023 рік - 361,31 грн та за 2024 рік - 997,61 грн.

За період з 01.06.2017 по 25.03.2024 відповідачка сплатила за користування спірною земельною ділянкою - 299 420,38 грн, у тому числі:

- за період з 01.06.2017 по 31.12.2017 - 26 255,20 грн (26 779,44 - 524,24);

- за 2018 рік - 44 858,93 грн;

- за 2019 рік - 43 457,30 грн;

- за 2020 рік - 44 016,30 грн;

- за 2021 рік - 43 117,30 грн;

- за 2022 рік - 39 359,43 грн;

- за 2023 рік - 48 311,26 грн;

- за 2024 рік 10 044,66 грн (11 004/3=3668; 3668/31=118,32*25 днів=2958,06 грн; 3668+3668+2958,06 - 249,40).

Враховуючи, що відповідачка сплачувала плату за користування земельною ділянкою в період з 01.06.2017 по 25.03.2024, позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з ФОП Гаврилюк Г.П. 1 107 086,57 грн, на підтвердження чого надав уточнений розрахунок суми боргу. Згідно наданого уточненого розрахунку відповідачка в період з 01.06.2017 по 31.03.2024 сплатила орендну плату за землю на загальну суму 300 776,00 грн, в тому числі: за період з 01.06.2017 по 31.12.2017 - 25 676,00 грн, у 2018 році 44 016,00 грн, у 2019 році 44 016,00 грн, у 2020 році - 44 016,00 грн, у 2021 - 40 348,00 грн, у 2022 році - 40 348,00 грн, у 2023 році - 47 684,00 грн, у період з 01.01.2024 по 31.03.2024 - 14 672,00 грн.

Таким чином, ФОП Гаврилюк Г.П. зберегла у себе майно (кошти) у вигляді орендної плати за користування вказаною вище земельною ділянкою, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Докази сплати відповідачкою вказаної вище суми заборгованості у розмірі 1 107 086,57 грн в матеріалах справи відсутні.

Оцінка суду.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як визначено ст. 206 Земельного кодексу України (ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковим кодексом України встановлено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

За змістом ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та не спростовується матеріалами справи, відповідачка в період з 01.06.2017 по 25.03.2024 використовувала спірну земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності, без належних правових підстав.

Факт користування відповідачкою спірною земельною ділянкою підтверджується сформованими 16.04.2024 Інформаційними довідками №374565431 та №374565191 щодо Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за адресою м. Чернівці вул. Хотинська 2В та м. Чернівці вул. Хотинська 2Б.

Таким чином, Чернівецька міська рада, як власник спірної земельної ділянки, мала обґрунтовані сподівання на отримання орендної плати за використання спірної земельної ділянки, однак не змогла їх реалізувати внаслідок відсутності між сторонами відносин щодо її використання в порядку, встановленому законом.

Главою 83 Цивільного кодексу України (ЦК України) врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення вказаної вище глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Із системного аналізу гл. 15, ст. 120, 125 ЗК України та положень ст. 1212 ЦК України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18) та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18).

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із ст. 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі. Правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 09.02.2021 у справі № 922/3617/19.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу.

Стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати можливе виключно з моменту формування земельних ділянок як об`єктів цивільного права, а саме після проведення державної реєстрації права власності.

Верховним Судом вже сформована стала судова практика щодо безпідставного стягнення збережених коштів у вигляді орендної плати. Серед іншого, Верховний Суд наголошував, що об`єктом цивільних прав може бути земельна ділянка з моменту її формування та державної реєстрації права власності. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №922/1453/20, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19 у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Судом встановлено, що державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :40:005:0025 здійснено 02.06.2009, тож вона сформована та зареєстрована як об`єкт цивільних прав, оскільки на неї зареєстроване право комунальної власності, із зазначенням Чернівецької міської ради як суб`єкта права власності.

В Інформаційних довідках №374565431 та №374565191 від 16.04.2024 зазначено, що з 22.01.2004 за відповідачем зареєстровано право власності на майно, що розташоване за адресою: м. Чернівці вул. Хотинська, 2В , а з 22.04.2005 на майно, що зареєстроване за адресою: м. Чернівці, вул. Хотинська, 2Б.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачка з 2003 року по 31.05.2017 користувалася земельною ділянкою по вул. Хотинська 2В, 2 Б на підставі укладеного з Чернівецькою міською радою договору оренди земельної ділянки.

Відповідачкою не було виконано рішення Чернівецької міської ради 27 сесії VII скликання №709 від 04.05.2017 та 73 сесії VII скликання №1939 від 07.11.2019, оскільки не було укладено з Чернівецькою міською радою додаткового договору до договору оренди землі.

Отже, із 01.06.2017 відповідачка, як власниця нерухомого майна, є фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, та саме із цієї дати у відповідачки виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельними ділянками (укласти відповідні договори та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати орендну плату у визначеному розмірі за користування земельною ділянкою, на якій розміщено його майно.

Щодо доводів апелянтки про не дослідження судом розміру земельної ділянки, який фактично використовувався відповідачкою і який є у 8 разів меншим, ніж вказаний в розрахунку, колегія суддів вважає такі безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із ч. 1- 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч. 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі №922/3463/19, від 27.07.2023 у справі №918/779/22.

Таким чином, розмір земельної ділянки, визначений у Державному земельному кадастрі, є юридично встановленим і не підлягає довільній зміні без належної процедури (поділу, об`єднання тощо).

Згідно із ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування, а об`єктами оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Матеріалами справи підтверджується, що саме земельна ділянка площею 0,2486 є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер :40:005:0025. Відтак саме зазначена земельна ділянка у вказаному розмірі, на якій розташований належний відповідачці об`єкт нерухомого мана, є об`єктом цивільних прав та відповідно є об`єктом плати за землю.

Доводи апелянта про використання лише земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна суперечать наведеним нормам, оскільки фактичне користування не впливає на встановлені межі та розмір земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

В апеляційній скарзі скаржниця покликається на відсутність в матеріалах справи належних доказів про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки за період 2018-2022 років.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 ПК України).

Статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» у редакції, чинній на час вирішення спору судом, регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 ПК України.

При цьому, ст. 12 Закону України "Про оцінку земель" у редакції, чинній на час вирішення спору судом, регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше, ніж на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

З огляду на те, що чинним законодавством не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до ст. 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Аналогічна правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Згідно із Витягом із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, сформованим 13.06.2017, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила 6062956 грн, коефіцієнт індексації даної категорії земель становив 2,3794.

Відповідно до Витягу від 14.09.2023 №НВ-023, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 9 046 628,29 грн, коефіцієнт індексації даної категорії земель за 2022 рік становив 1,15.

Витягом від 20.03.2024 №НВ-024 передбачено, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 9 511 474,81 грн.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із статтею 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку безпідставно збережених коштів, коефіцієнт індексації даної категорії земель за 2017-2020 роки становив 1,0, за 2022 рік - 1,15.

Таким чином, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки у 2017-2021 роках - 6062,956,00 грн, у 2022 році - 7866633,30 грн, у 2023 році - 9046628,29 грн та у 2024 році -9511474,81 грн.

На спростування доводів скаржниці про відсутність в матеріалах справи витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок за кожен рік у період з 01.01.2018 по 31.12.2022 колегія суддів зазначає таке.

У пункті 7.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20 зроблено правовий висновок про те, що витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначити дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Функціонал щодо автоматизованого формування витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок населених пунктів дозволяє розрахувати її з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру за умови внесення до нього відомостей про оцінку земель населених пунктів. На підставі даних внесених до вказаного програмного забезпечення, департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради було розраховано нормативно-грошову оцінку земельної ділянки за період з 01.06.2017 по 25.03.2024. Дані витяги формуються автоматично та видаються на дату звернення щодо встановлення грошової оцінки земельної ділянки.

Розмір застосованої при розрахунку безпідставно збережених коштів відсоткової ставки орендної плати (3%) згідно категорії та цільового призначення спірної земельної ділянки відповідає Положенню про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 23.10.2008 №715.

Доводи апелянта про безпідставне застосування судом Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 23.10.2008 №715, оскільки таке відсутнє в матеріалах справи є необґрунтованими. Так, зазначене положення є рішенням органу місцевого самоврядування та є загальнодоступним.

З огляду на зазначене, враховуючи часткову сплату відповідачкою орендної плати, а також беручи до уваги межі позовних вимог, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення із відповідачки 1 107 086,57 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою по вул. Хотинська, 2-Б, 2-В в м. Чернівці.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, то рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275 - 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гаврилюк Ганни Петрівни залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.12.2024 у справі №926/1310/24 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК