ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08 квітня 2025 року Справа № 903/25/25 (903/282/25)

за позовом розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» Демчан Олександра Івановича

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр логістики та дистриб`юції», м. Луцьк

відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Дніпро

про визнання правочинів недійсними та повернення нерухомого майна ТОВ «ВОЛИНЬТАБАК»

в межах розгляду справи №903/25/25

за заявою Акціонерного товариства Райффайзен Банк

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК»

про банкрутство

Суддя Шум М. С.

Секретар с/з Сосновська Ю. П.

Представники сторін:

розпорядник майна ТОВ «ВОЛИНЬТАБАК» (від позивача): Демчан О. І.

від відповідача: Володкевич Ю. О.

встановив:

Ухвалою Господарського суду Волинської області (суддя Шум М.С.) №903/25/25 від 30.01.2025 відкрито провадження за заявою Акціонерного товариства Райффайзен Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬТАБАК про банкрутство.

13.03.2025 сформовано в системі «Електронний суд, а 14.03.2025 зареєстровано в Господарському суді Волинської області позовну заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» арбітражного керуючого Демчан О. І., в якій позивач просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.07.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» (43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 1, ідентифікаційний код 35923075), що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Вірою Федорівною, зареєстровано в реєстрі за №1104;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» (43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 1, ідентифікаційний код 35923075) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) нерухоме майно, а саме: магазин, загальною площею 112,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01, що було продано за договором купівлі-продажу №1104 від 04.07.2024;

- визнати недійсним іпотечний договір від 20.08.2024, укладений між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» (43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 1, ідентифікаційний код 35923075), посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Вірою Федорівною, зареєстрований в реєстрі за №1601.

В обґрунтування позовних вимог розпорядник майна боржника покликається на фраудаторності оспорюваних правочинів, зокрема, приписи ч. 1 ст. 42 КУзПБ.

Згідно з Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.03.2025 матеріали позовної заяви передано судді Шуму М. С.

Одночасно, із позовною заявою, розпорядник майна подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позовної заяви ТОВ «Волиньтабак» (ідентифікаційний код 21736857; місцезнаходження: 43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1) про визнання недійсними правочинів та повернення нерухомого майна шляхом:

1) Накладення арешту на нерухоме майно: магазин, загальною площею 112,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01.

2) Встановлення заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» (ідентифікаційний код 35923075; місцезнаходження: 43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 1), як власнику нерухомості: магазину, загальною площею 112,5 кв.м, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Липинського В., будинок 7, реєстраційний номер 01, відчужувати будь-яким способом, в тому числі, але не виключно, шляхом внесення до статутного капіталу інших юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність (з визначенням часток або без такого), змінювати (в тому числі, але не виключно, шляхом реконструкції) чи здійснювати поділ нерухомості, вчиняти дії щодо зміни адреси нерухомості.

Ухвалою суду від 24.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 08 квітня 2025 року на 12:00 год. Постановлено, що заява розпорядника майна боржника про забезпечення позову буде розглянута у відповідному судовому засіданні. Запропоновано відповідачам подати суду в порядку ст.ст. 165, 178 ГПК України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову (при наявності), одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 5-ти днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачам; відповідачам заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

07.04.2025 до суду через Електронний суд від відповідача по справі надійшли відзив на позовну заяву згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає та у позові просить відмовити, а також заперечення на заяву про забезпечення позову.

Суд протокольною ухвалою від 08.04.2025 приймає відзив та заперечення відповідача, долучає їх до матеріалів справи.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився. Ухвала суду від 24.03.2025, що направлена на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) повернута на адресу суду з відміткою "адресат відсутній". Відповідна адреса зазначена у Єдиному державному демографічному реєстрі.

Щодо заяви позивача про забезпечення позову.

Заява позивачем обґрунтована тим, що на момент існування у боржника багатомільйонної заборгованості (зокрема, перед ТОВ «Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн» у розмірі 179 122 294, 19 грн) укладено договір купівлі-продажу магазину від 04.07.2024 між ТОВ «Волиньтабак» та ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції».

Відповідно пункту п.1.1. Договору купівлі-продажу магазину Продавець зобов`язується передати у власність покупця нерухоме майно, а саме: магазин, загальною площею 112,5 кв.м, місцерозтаиіування якого: АДРЕСА_1 , а Покупець зобов`язується прийняти і сплатити за нього встановлену в договорі грошову суму.

В подальшому, між іпотекодержателем ОСОБА_1 та іпотекодавцем ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» укладено іпотечний договір від 20.08.2024, предметом якого є спірне майно, яке передано в іпотеку в якості виконання зобов`язання ОСОБА_2 , що виникли з договору позики від 10.08.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на загальну суму 450 000 доларів США строком до 01.11.2025.

Тобто, на думку позивача, фактично було реалізовано схему з виведення нерухомого майна за для завдання шкоди кредитору, з метою уникнення потенційного стягнення на нерухоме майно в задоволення вимог кредитора. Отже, боржник вчинив дії пов`язані із зменшенням своєї платоспроможності.

Розпорядник майна боржника зазначає, що вчинення боржником правочину, на передачу такого нерухомого майна іншій особі, жодним чином не було направлене на реалізацію ділової мети, тобто, в дії боржника критерія розумності та добросовісності, а були направлені на неправомірну ціль - завдати шкоду кредитору. Тому, за таких обставин, дії ТОВ «Волиньтабак» є очевидною недобросовісною поведінкою по відношенню до кредитора та фактично спрямовані на ухилення від погашення заборгованості за рахунок майна, що вибуло.

Враховуючи, що задоволення вимог позовної заяви (зокрема, щодо витребування майна з чужого незаконного володіння) можливе виключно за умови формальної наявності нерухомого майна у поточного власника ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції». Єдиним співмірним та адекватним заходом забезпечення позову у даному випадку є накладення арешту на об`єкт нерухомого майна та встановлення заборони його відчуження у поєднанні із встановлення заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам, а також будь-яким інших суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій, в тому числі нотаріусам, проводити реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо відчуження, зміни або поділу об`єкту нерухомого майна.

Забезпечення позову є необхідним тому, що задоволення позовної вимоги про повернення спірного майна є можливим лише у випадку, якщо ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» є поточним власником на момент вирішення справи по суті.

У свою чергу, якщо під час судового процесу ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» відчужить спірне нерухоме майно третій особі, зокрема за іпотечним договором ОСОБА_1 , це виключить можливість задоволення даної позовної вимоги.

Водночас при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, Судом має бути взяте до уваги наступне: правочин щодо відчуження нерухомого майна укладався між заінтересованими особами, що свідчить про можливість вчинення такими особами подальших погоджених між собою недобросовісних дій, які будуть мати ознаки фраудаторних, направлених на відчуження об`єкту нерухомого майна третім особам, які потенційно можуть набути статусу «добросовісного набувача»;

Враховуючи те, що дії щодо відчуження нерухомості вчинялись між заінтересованими особами, розпорядник майна боржника зазначає про існування достатньо обґрунтованої імовірності утруднення виконання рішення Господарського суду та імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів у разі невжиття таких заходів.

ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» є заінтересованою особою щодо ТОВ «Волиньтабак» в розумінні Кодексу України з процедур про банкрутство з огляду на наступне:

1) 04.07.2024 укладено Договір купівлі-продажу магазину, у момент коли ОСОБА_2 був кінцевим бенефіціарним власником обох юридичних осіб (ТОВ «Волиньтабак» та ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції»), які є сторонами оспорюваного правочину.

2) ОСОБА_3 на момент укладення Договору купівлі-продажу магазину від 04.07.2024 по сьогодні є учасником ТОВ «Волиньтабак» та керівником ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції», які були сторонами оспорюваного правочину.

Крім того, після укладення оспорюваного правочину здійснені зміни в складі власників юридичної особи від 25.07.2024, згідно яких ОСОБА_2 перестав бути Кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Волиньтабак».

20.08.2024 (через півтора місяці після укладення оспорюваного правочину) іпотекодержателем ОСОБА_1 та іпотекодавцем ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» укладено іпотечний договір, щодо спірного майна, що виступає у якості забезпечення грошового зобов`язання ОСОБА_2 , який позичив 450 000 доларів США у іпотекодержателя до 01.11.2025.

Позивач стверджує, що при укладенні оспорюваних правочинів, у сторін очевидно була відсутня розумна ділова мета тому, що використання спірного майна у якості забезпечення грошових зобов`язань фізичної особи не може відповідати цьому критерію. Фактичне виведення спірного майна здійснено в інтересах фізичної особи, що виключає наявність правомірних інтересів юридичних осіб (сторін оспорюваного правочину).

Зазначене, окремо, та у своїй сукупності свідчить про необхідність вжиття зазначених даною заявою заходів забезпечення позову, так як тільки вони за своїм змістом гарантують подальший захист прав та можливість виконання рішення суду після його винесення. Водночас, зазначений захід не призведе до порушення будь-яких прав ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» виключно обмеживши його можливість вільно розпоряджатися нерухомим майном, яке є предметом спору залишивши за ним, на час розгляду справи, правомочності володіння та користування відповідним нерухомим майном.

Розпорядник майна боржника також посилається на висновки Верховного Суду щодо забезпечення позову.

Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що заявником не викладено обставин та не надано доказів, які вказують на реальні наміри ТОВ «РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР ЛОГІСТИКИ ТА ДИСТРИБ`ЮЦІЇ» вчиняти будь-які дії, які можуть створити загрозу утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду.

Саме по собі укладення договору іпотеки від 20.08.2024 року між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» (43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 1, ідентифікаційний код 35923075), не свідчать про можливе ухилення товариства від виконання судового рішення.

При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість майбутнього позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Оскарження розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» арбітражного керуючого Демчан О.І., іпотеки нерухомого майна, яке належить що ТОВ «РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР ЛОГІСТИКИ ТА ДИСТРИБ`ЮЦІЇ» на праві приватної власності, не є достатньою підставою для вжиття заявлених заходів забезпечення позову, оскільки не свідчить про наміри ТОВ «РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР ЛОГІСТИКИ ТА ДИСТРИБ`ЮЦІЇ» вчиняти дії, які заявник просить заборонити у заяві про забезпечення позову.

Крім того, у заяві про забезпечення позову заявник не навів жодного доводу, що ТОВ «РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР ЛОГІСТИКИ ТА ДИСТРИБ`ЮЦІЇ» вчиняє дії чи буде вчиняти, які направлені на ухилення від виконання майбутнього рішення у даній справі.

Заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, заявник не навів обставин, з якими законодавство пов`язує необхідність для їх вжиття та не підтвердив їх належними доказами.

Відповідач вважає, що доводи заявника та надані ним докази щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, враховуючи, що заявником у встановленому процесуальним законом порядку не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не підтверджують наявність правових підстав для задоволення заяви розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» арбітражного керуючого Демчан О.І. про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову.

Представник відповідача також посилається на висновки Верховного Суду щодо забезпечення позову.

Суд заслухавши позицію заявника та відповідача, врахувавши наведені доводи та обґрунтування, ухвалив в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Судове рішення мотивовано таким:

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal у. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

У відповідності із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №922/2277/19 від 14.05.2020.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Оскільки заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Таким чином, звертаючись з відповідною заявою позивач повинен обґрунтувати імовірність утруднення ефективного захисту або поновлення порушеного чи оспореного права в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову.

Підставою застосування запропонованих заходів забезпечення позову заявник зазначає лише те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження нерухомості, а позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

Однак, заявник не зазначає та не надає жодних доказів щодо фактичних обставин, з якими пов`язано застосування запропонованого виду забезпечення позову, не зазначає про вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження чи передачу в користування третім особам спірного приміщення магазину.

Саме по собі посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази не може бути підставою для задоволення заяви та забезпечення позову.

Відповідні положення містяться у постанові КГС ВС від 18.10.2021 у справі №910/7029/21.

Розпорядник майна в обґрунтування заяви про забезпечення позову поклав доводи та аргументи, якими обумовлено позовні вимоги. Проте, заява про забезпечення позову повинна містити доводи позивача про наявність реальних дій, які б підтверджували відчуження нерухомого майна. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Судова практика на яку посилається розпорядник майна не є цілком релевантною до правовідносин, що склалися під час розгляду конкретно цієї заяви про забезпечення позову, оскільки в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі N 910/1040/18 судом встановлено обставини неодноразової перереєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

В даному випадку відповідач є першим набувачем спірного приміщення магазину від товариства-боржника, відповідач уклав договір іпотеки цього майна до відкриття провадженя у справі про банкрутства ТОВ «ВОЛИНЬТАБАК». Лише такі обставини не є достатнім обґрунтуванням того, що ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції», як сторона оспорюваного правочину, вчиняє дії для виведення майна зі своєї власності.

З огляду на викладене, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для задоволення заяви та вжиття заходів до забезпечення позову на підставі ст.137 ГПК України.

Щодо подальшого руху справи:

Присутні в судовому засіданні представники позивача та відповідача 1 підтримали свої доводи та заперечення по суті позовних вимог.

Оскільки відзив відповідача надійшов до суду 07.04.2025, з метою надання позивачу можливості подати до суду відповідь на відзив, суд відкладає розгляд справи по суті в межах строків, встановлених ГПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 120, 136, 137, 138, 139, 140, 182, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви розпорядника майна боржника від 12.03.2025 №02-141/33 про забезпечення позову (поданої одночасно із позовною заявою) відмовити.

2. Розгляд справи по суті відкласти на 29 квітня 2025 року на 10:00 год.

Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Волинської області (м.Луцьк, пр.Волі,54а) в залі судових засідань №210.

Явку представників сторін визнати необов`язковою

3. Запропонувати розпоряднику майна боржника подати суду відповідь на відзив не пізніше 5-ти днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачеві; відповідачу заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку і строки встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду підписана 09.04.2025

Суддя М. С. Шум