ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 Справа № 914/355/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судового засідання Яремко В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ», с. Ставчани, Львівський р-н., Львівська обл.,

про: стягнення заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Бойко В. В.;

від відповідача: не з'явився;

Хід розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 17.02.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 18.03.2025.

03.03.2025 на «Електронний кабінет суду» представник відповідача направив відзив на позовну заяву (Вх. № 5455/25).

06.03.2025 від позивача поступила відповідь на відзив (Вх.№ 5865/25).

13.03.2025 (Вх. № 1015/25) через систему «Електронний суд» позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та поновлення строку для долучення доказів.

Ухвалою від 18.03.2025 суд задоволив клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів і долучив їх до матеріалів справи, поновив позивачу строк на подання доказів, поданих разом з заявою про зменшення розміру позовних вимог від 13.03.2025 і долучив подані докази до матеріалів справи, а також прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 13.03.2025.

В судове засідання 09.04.2025 представник позивача з`явилася, дала пояснення по суті спору, позов просить задоволити у відповідності до заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час його проведення. Про обізнаність відповідача свідчить подання ним 09.04.2025 заперечення на заяву про стягнення судових витрат. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений та обізнаний про розгляд справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Беручи до уваги предмет та підстави позову у даній справи, належним чином повідомлення сторін про розгляд справи, закінчення процесуальних строків, суд дійшов до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обгрунтованого рішення.

В судовому засіданні 09.04.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позиція позивача мотивована тим, що на виконання умов договору поставки № 030124/02П від 03.01.2024 позивачем здійснено поставку товару, яка підтверджується відповідними видатковими накладними. За твердженням позивача, відповідачем не оплачено вартість поставленого товару у встановлений строк.

З підстав наведеного, у відповідності до заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 17 297, 27 грн, інфляційні втрати у сумі 2 377, 88 грн та 3% річних у розмірі 516, 02 грн.

Таким чином, позивач вважає свої вимоги обґрунтованими та доведеними належними доказами, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Правова позиція відповідача.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, вказуючи на відсутність належного документального підтвердження розрахунку суми боргу. Зазначає, що заявлена до стягнення сума боргу не підтверджена належними доказами, що унеможливлює проведення аналізу правомірності нарахування та розміру штрафних санкцій.

Щодо розрахунку штрафних санкцій відповідач зазначає, що належний аналіз нарахованих позивачем штрафних санкцій неможливий через відсутність підтвердження реальної суми заборгованості.

Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх непомірними та непропорційними складності справи. За своєю категорією справа не є складною, що підтверджується самими твердженнями позивача у позовній заяві. Підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, а розрахунок розміру позовних вимог не є професійним. Відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Обставини справи встановлені судом.

03.01.2024 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ» (постачальник) та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ», (покупець) було укладено договір поставки № 030124/02П (далі договір). Згідно з умовами договору, постачальник зобов`язався поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар на визначених умовах.

Відповідно до пункту 6.1 договору, ціна на товар визначається на підставі узгодженої сторонами специфікації та може змінюватися не більше одного разу на місяць і не більше ніж на 5% від поточної ціни. Зміна ціни має бути погоджена з покупцем не пізніше ніж за 14 календарних днів до її впровадження. У разі збільшення закупівельної ціни покупець має право відмовитися від подальших закупівель товару.

Пункт 6.5 договору передбачає оплату товару протягом 45 календарних днів з дня поставки шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника. Якщо строк оплати припадає на вихідний або неробочий день, платіж здійснюється наступного робочого дня, що не вважається порушенням.

Позивач здійснив поставку товару на загальну суму 24 502,50 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 499 від 09.02.2024 на суму 9 234,00 грн, № 627 від 16.02.2024 на суму 1 350,00 грн, № 729 від 23.02.2024 на суму 5 550, 30 грн, № 841 від 01.03.2024 на суму 3 131,10 грн, № 986 від 08.03.2024 на суму 1 728,00 грн, № 1211 від 22.03.2024 на суму 3 509,10 грн.

Відповідач не здійснив оплату товару у встановлений строк, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 24 502,50 грн. 31.12.2024 між сторонами було підписано акт звіряння взаємних розрахунків, яким відповідач визнав наявність боргу у сумі 75 024,18 грн, що складається з боргу за договором переведення боргу № 130623/31 від 11.06.2023 (50 521,68 грн) та боргу за договором поставки (24 502,50 грн).

Після подання позовної заяви позивач звернувся із заявою від 13.03.2025 (Вх. № 1015/25) про зменшення позовних вимог через виявлення арифметичних помилок у розрахунках. Внаслідок цього сума боргу зменшилася до 20 191,17 грн, з яких 17 297,27 грн основний борг, 2 377,88 грн інфляційні втрати та 516,02 грн 3% річних. Зменшення суми зумовлене частковим погашенням боргу у розмірі 2 205,23 грн та додатковою оплатою відповідачем у сумі 5 000,00 грн.

Оскільки відповідач не оплатив товар у встановлений строк, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 17 297,27 грн, 2 377,88 грн інфляційних втрат та 516,02 грн 3% річних.

Станом на дату винесення рішення відповідачем не подано доказів погашення заборгованості.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦПК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 193 Господарського кодексу України, передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» було укладено договір поставки № 030124/02П від 03.01.2024, згідно умов якого продавець зобов`язувався поставити у власність покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти повар та своєчасно оплатити.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача товар, який відповідач оплатив частково, заборгованість станом на дату подання позовної заяви до суду становила 17 297,27 грн. Суд зазначає, що не оплачені видаткові накладні підписані з боку відповідача без застережень.

З огляду на вищевказані обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення основної заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю в розмірі 17 297,27 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 2 377,88 грн та 516, 02 грн 3% річних.

Суд, здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що такий здійснено коректно, відтак 2 377,88 грн - інфляційних втрат та 516,02 грн - 3% річних до стягнення підлягає у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю у розмірі 20 191,17 грн.

Судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з ч.3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

В даному випадку, за подання до господарського суду через систему «Електронний суд» позову майнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 2422, 40 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем 3 028, 00 грн судового збору згідно платіжної інструкції № 170 від 03.02.2025.

Судом встановлено, що позивач наділений правом на повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 605, 60 грн (у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом).

З підстав відсутності клопотання позивача про повернення судового збору, суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення. Проте, вказане не позбавляє позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, інші документи, пов`язані із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що позивач, звертаючись із заявою про стягнення з відповідача судових витрат обґрунтував ці вимоги договором про надання правової допомоги № 15/22 від 26.10.2022, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю ВІП-ГРУП Компані та Адвокатським обєднанням «Вікторії Бойко»; додатковими договорами № 4 від 20.10.2024 та № 30/25 від 14.02.2025 до договору про надання правової допомоги № 15/22 від 26.10.2022, актом про надану правову допомогу № 04/25 від 04.04.2025, платіжною інструкцією № 519 від 08.04.2025 на суму 5 000,00 грн, із зазначенням призначення платежу оплата за надання правової допомоги згідно акту № 04/25 від 04.04.2025 без ПДВ».

09.04.2025 відповідачем подано заперечення щодо заяви позивача про стягнення судових витрат з відповідача, в якій зазначив про неспівмірність витрат у розмірі 5 000, 00 грн, оскільки, на його думку, позовна заява у справі № 914/355/25 є такою, що не потребує значних витрат на їх підготовку.

Згідно з ч. 4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оцінюючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, витрачений час та загальну тривалість розгляду, заперечення відповідача суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є завищеною. Враховуючи також заявлене клопотання відповідача про зменшення витрат, суд визначає розумний та обґрунтований розмір витрат на правничу допомогу у сумі 3 000 грн.Не заслуговує на увагу суду твердження відповідача,що у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити , оскільки спір виник з вини відповідача, а позивач не будучи обізнаним із нормами законодавства не позбавлений права на звернення за правничою допомогою..

Керуючись ст. ст. 2, 42, 46, 74, 73, 76-78, 80, 86, 129, 236-241, 252 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (81118, Львівська область, Львівський район, с. Ставчани, вул. Шевченка, буд. 9А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ» (04074, м. Київ, вулиця Автозаводська, 5 корпус 66, ) 20 191,17 грн заборгованості, 3 000, 00 грн витрат на правову допомогу та 2 422, 40 судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2025.

Суддя Запотічняк О.Д.