ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4740/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засіданні Меленчук Т.В.

Розглядаючи справу №916/4740/24

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, 25, літ. Б, офіс 5; )

До відповідача: Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт (73000, м. Херсон, вул. Ушакова, 4; )

За участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Акціонерного товариства "ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО" (73000, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Пестеля, будинок 5; ), Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" (01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 25; ).

За участі третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Херсонський порт (73003, м. Херсон, вул. Потьомкінська, 3; )

Про стягнення 1934809,92 грн.

За участю:

Від позивача: Невструєв Л.Б., довіреність

Від відповідача: Колесник Ю.В., довіреність

Від Акціонерного товариства "ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО": не з`явився

Від Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО": не з`явився

Від Товариства з обмеженою відповідальністю Херсонський порт: Бондаренко І.О., довіреність

Встановив: В провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс до Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт, за участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Акціонерного товариства "ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО", Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Херсонський порт, про стягнення 1934809,92 грн.

В обґрунтування поданого позову. позивачем було зазначено суду, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс та Державним підприємства Херсонський морський торговельний порт 21.12.2021 року було укладено Договір №14Т про постачання електричної енергії споживачу.

У відповідності до умов зазначеного Договору, позивач зобов`язувався поставити відповідачу електричну енергію, а відповідач зобов`язувався оплатити її на умовах цього Договору.

Як було зазначено суду позивачем, він добросовісно та в повному обсязі виконував умови договору в частині постачання відповідачу електричної енергії.

Поряд з цим, як вказує позивач, відповідач не оплатив спожиту електричну енергію, в період з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 481296,000 кВт/год на загальну суму 1934809,92 грн з ПДВ.

За посиланням позивача, він надав відповідачу два примірника Акту №УГР00000779 прийому-передачі електричної енергії від 28.02.2022 року, однак, відповідач не оплатив спожитий обсяг електричної енергії, поставленій позивачем у вказаний період.

За посиланням позивача, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 1934809,92 грн. за лютий 2022р.

Відповідно до п.5.5. Договору, остаточний розрахунок по оплаті фактично спожитої електричної енергії здійснюється протягом 30 банківських днів з дня отримання акту приймання-передачі електричної енергії.

Водночас відповідно до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018р., розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

За поясненнями позивача, відповідачем взяті на себе фінансові зобов`язання не виконані, отже строк оплати за спожиту електричну енергію у період з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року настав та на дату написання цієї позовної заяви у відповідача існує прострочена основна заборгованість перед позивачем за спожиту електричну енергію в лютому 2022р. у розмірі 1934809,92 грн.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що факт споживання відповідачем електричної енергії в зазначеному позивачем обсягах та період, підтверджується Оператором системи розподілу електричної енергії - АТ "Херсонобленерго".

Відповідно до Звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс, підготовленого та наданого АТ "Херсонобленерго", на обєкти Відповідача було поставлено саме 481296,000 кВт/год., що була поставлена саме позивачем.

Також, як вказує позивач, факт споживання відповідачем електричної енергії в зазначеному позивачем обсягах та період, підтверджується Оператором системи розподілу електричної енергії - АТ "Херсонобленерго" і в інший спосіб.

Відповідно до відповіді АТ "Херсонобленерго" №01/009454 від 05.09.2024р. відповідачем у період з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року було спожито 481296,00 кВт/год електричної енергії, що була поставлена саме позивачем.

27.02.2025р. до суду відповідачем надано клопотання, відповідно до якого відповідач просив суд визнати поважною причиною пропуску строку подання клопотання про зупинення провадження та витребування доказів у справі №916/4740/24 та поновити строк на його подання; Повернути розгляд справи №916/4740/24 на стадію підготовчого провадження; Зупинити розгляд справи №916/4740/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» до Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» про стягнення 1934809,92 грн. до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/1162/23.

В обґрунтування поданого клопотання, відповідачем було зазначено суду, що позов по справі №908/1162/23 мотивовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії щодо оплати вартості спожитої електроенергії. Позивач у зазначеній справі зазначив, що він протягом листопада-грудня 2022 року виконав свої зобов`язання в частині поставки електричної енергії до електроустановок споживача в обсязі 337142 кВт та пред`явив відповідачу рахунки на оплату, але останній не розрахувався за цей період, хоча впродовж всього року дії договору розрахунки проводились споживачем своєчасно, який господарський суд Запорізької області рішенням від 26.07.2023 задовольнив позов, а Центральний апеляційний господарський суд постановою від 06.12.2023 - скасував зазначені судові рішення, відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, як вважає відповідач у даній справі, вирішення Верховним Судом у справі №908/1162/23 питання щодо територій, на які поширюються норми статей 13 та 131 Закону № 1207, має істотне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Відповідно до ст. 13 Закону №1207-VII, здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним.

На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України. Під час режиму тимчасової окупації платіжний режим діє з урахуванням того, що система електронних платежів Національного банку України та внутрішньодержавні платіжні системи, платіжними організаціями яких є резиденти України, не застосовуються на тимчасово окупованій території. Переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України забороняється.

Під час режиму тимчасової окупації норми регуляторного законодавства на тимчасово окупованій території не застосовуються. Ліцензії, надані суб`єктам господарювання до набрання чинності Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" згідно із Законом України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", та/або сертифікати, надані згідно із Декретом Кабінету Міністрів України від 10 травня 1993 року № 46-93 "Про стандартизацію і сертифікацію", та/або дозволи, надані згідно із Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності": а) вважаються недійсними на тимчасово окупованій території.

Також відповідачем було зазначено суду, що в період з 01.03.2022 р. по 11.11.2022р. Херсонська міська територіальна громада перебувала в тимчасовій окупації, в тому числі й юридичні особи - Державне підприємство «Херсонський морський торговельний порт», ТОВ «Херсонський порт» та АО «Херсонобленерго», які зареєстровані в місті Херсоні, тобто на тимчасово окупованій території.

Хоча, період позовних вимог за « 01.02.2022 по 28.02.2022 року» не підпадає під тимчасову окупацію м. Херсона, водночас комерційний облік електроенергії здійснено та звіт оператора системи розподілу електричної енергії АТ «Херсонобленерго» за період з 01.02.2022 по 28.02.2022 року очевидно складено, після лютого 2022 року, тобто з 01.03.2022 року в момент окупації підприємств та міста Херсона зокрема, тому відповідно на господарські правовідносини підлягали поширенню норми статей 13 та 13-1 Закону №1207-VII.

Отже, виходячи з викладеного, технічно звіт по договору постачання електричної енергії №14Т від 21.12.2021 року про фактичне споживання електроенергії міг бути складений лише після звітного періоду (01.02.2022-28.02.2022), тобто з 1 березня 2022 року, тоді коли Херсонська територіальна громада та підприємства АО «Херсонобленерго», Державне підприємство «Херсонський морський торговельний порт» та ТОВ «Херсонський порт» перебували в окупації.

Відповідачем було зауважено суду, що про наявність ухвали Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2025 року у справі №908/1162/23, якою передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду обставини щодо застосування норм статей 13 та 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до правовідносин, які виникли та існували на тимчасово окупованих після 24.02.2022 територіях України, у питанні надання/оплати послуг, зокрема й електропостачання, дізнався тільки зараз, ухвала в Єдиному державному реєстрі з`явилась у відкритому доступі лише 20.02.2025, отже, є підстави для визнання поважною причиною не подання зазначеного клопотання під час попереднього судового засідання, а з огляду на те, що розгляд клопотань відповідно до ст.182 ГПК України здійснюється під час підготовчого засідання суду, є підстави для повернення справи на стадію підготовчого засідання задля розгляду клопотань про витребування доказів комерційного обліку електроенергії та зупинення провадження у справі.

Судом встановлено, що предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача заборгованості за електричну енергію за період з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року у розмірі 1934809,92 грн з ПДВ. обсягом 481296,000 кВт/год.

Як з`ясовано судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс та Державним підприємства Херсонський морський торговельний порт 21.12.2021 року було укладено Договір №14Т про постачання електричної енергії споживачу.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що факт споживання відповідачем електричної енергії в зазначеному позивачем обсягах та період, підтверджується Оператором системи розподілу електричної енергії - АТ "Херсонобленерго".

Відповідно до Звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс, підготовленого та наданого АТ "Херсонобленерго", на об`єкти Відповідача було поставлено саме 481296,000 кВт/год., що була поставлена саме позивачем.

Відповідно до відповіді АТ "Херсонобленерго" №01/009454 від 05.09.2024р., відповідачем у період з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року було спожито 481296,00 кВт/год електричної енергії, що була поставлена саме позивачем.

Умовами п. 3.3. укладеного між сторонами Договору визначено, що місце поставки електричної енергії відповідно ЕІС кодам точок комерційного обліку, визначеним у договорі про надання послуг з розподілу, укладеним між оператором системи розподілу та Споживачем. Адреса та ЕІС коди точок комерційного обліку наведено у Додатку №2 до цього Договору.

Відповідно до Додатку №2 до Договору №14Т про постачання електричної енергії споживачу від 21.12.2021р. визначено місця поставки, ЕІС-коди точок комерційного обліку електричної енергії, а саме будівлі та спору ДП «ХМТП» м. Херсон, із зазначенням відповідних даних, а також будівлі та споруди ДП «ХМТП», Херсонська область, Голопристанський район, с. Винаградне, вул. Шабська, 53 ЕІС точка комерційного обліку 62Z516.

Надаючи пояснення по справі стосовно знаходження точок комерційного обліку споживача, Акціонерним товариством "ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО" було зазначено суду, що перелік точок споживача з ЕІС кодами та місцем їх розташування передбачено договором про надання послуг з розподілу електричної енергії і паспортом точки розподілу та надано перелік вищезазначених точок окремим документом. (а.с. 24, т.3).

Оглядаючи перелік точок споживача з ЕІС кодами та місцем їх розташування, судом вбачається, що точка обліку ЕІС 62Z685 (без примітки) адреса село Виноградне, вул. Щабська, Голопристанський район, Херсонська обл.; точки обліку ЕІС 62Z165 (примітки: 62Z516; 62Z391) адреса село Виноградне, вул. Щабська, Голопристанський район, Херсонська обл.

Також, в обґрунтування підстав поданого позову, позивачем було надано Звіт щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс, у якому визначено та включено в суму заборгованості вищенаведені точки споживача, які розташовані за адресою село Виноградне, вул. Щабська, Голопристанський район, Херсонська обл. (а.с. 45-51, т.1).

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 №75 (у редакції наказу Мінреінтеграції від 28.04.2022 №80) року було затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Наразі, Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025р. «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» , затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією вбачається, що тимчасово окупованими Російською Федерацією території України є Скадовський район, до якого відноситься с. Винаградне, з 24.02.2022р. та Херсонська міська територіальна громада перебувала в окупації з 01.03.2022 по 11.11.2022.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII, тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Згідно із абз. 1 частини другої статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII, на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередачи та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Саме на цих положеннях ґрунтувалися висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23.

Отже як встановлено судом, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2024, справу №908/1162/23 передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Передача справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зумовлена тим, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23 щодо того, що достатнім для застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є розповсюдження дії цього Закону на спірні правовідносини з огляду на приписи статті 2 Закону. Колегія суддів вважала, що положення статей 13 та 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" можуть бути поширені на тимчасово окуповані території з урахування частини першої цих статей, а саме за рішенням Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2024 прийнято до розгляду справу №908/1162/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023, призначено розгляд справи №908/1162/23 у відкритому судовому засіданні.

Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/8358/19 наголосив, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта і предмета правового регулювання, підстав позову, фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, після чого застосувати змістовий критерій порівняння (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору), а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії, які матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

За умовами пункту 11 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Отже, вирішення Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №908/1162/23 питання, чи поширюються норми статей 13 та 13-1 Закону на відносини, що виникли та існували на тимчасово окупованих після 24.02.2022 територіях України за відсутності окремих рішень органів державної влади має істотне значення для розгляду даної справи.

Тобто, цілком очевидним є той факт, що правовідносини у справах №916/4740/24 та №908/1162/23 є подібними, адже в обох справах досліджуються обставини щодо застосування норми статей 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII до правовідносин сторін у даній справі, що виникли та існували на тимчасово окупованих після 24.02.2022 територіях України.

Враховуючи зміст правовідносин у справі №908/1162/23 та у справі, що розглядається, суд зазначає, що прийняття рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №908/1162/23 має суттєве значення для вирішення спору в цій справі та для єдності судової практики у спорах з подібними правовідносинами.

При цьому, суд наголошує, що зупинення провадження у цій справі не порушує права учасників справи та є виправданим, оскільки врахуванням висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сприятиме ухваленню судом за результатами вирішення спору у цій справі законного і обґрунтованого судового рішення, з дотриманням завдань та основних засад господарського судочинства.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі закінчення розгляду справи №908/1162/23 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 ГПК України, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Водночас, ГПК України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, господарський суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі №910/7103/21, зроблено висновок, що: відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі №234/11607/20 (провадження №61-15126св21), зроблено висновок, що: при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 30 постанови Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №902/271/18 сформульовано такий правовий висновок: "Також Верховний Суд звертається до власної практики, зокрема, постанови від 02.10.2019р. у справі №916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя.

Також, близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №204/6085/20 від 05.10.2022.

Отже, враховуючи необхідність зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду справи №908/1162/23 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, суд вважає за необхідне повернутися до стадії підготовчого провадження.

Керуючись п. 7 ч.1 ст. 228, ст. ст. 229, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт від 27.02.2025р. в частині повернення розгляду справи №916/4740/24 на стадію підготовчого провадження та зупинення розгляд справи №916/4740/24 задовольнити.

2.Повернутися до стадії підготовчого провадження у справі №916/4740/24.

3.Зупинити провадження у справі №916/4740/24 до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №908/1162/23.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua

Повну ухвалу складено 11 квітня 2025р.

Ухвала набрала законної сили 11 квітня 2025р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя Т.Г. Д`яченко