УХВАЛА

01 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/1424/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбіхім"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 (суддя Чинчин О. В.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 (головуючий суддя Тищенко А. І., судді Іоннікова І. А., Михальська Ю. Б.)

у справі № 910/1424/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбіхім"

до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації

про відшкодування збитків,

(у судовому засіданні взяв участь представник позивача - Гурківський О. А.)

ВСТАНОВИВ:

1. У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбіхім" (далі - позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації (далі - відповідач, рф) про відшкодування збитків у розмірі 43 372,40 євро, що еквівалентно 1 781 738,19 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для відшкодування збитків у зв`язку зі збройною агресією рф проти України.

2.1. Аргументуючи позовні вимоги, позивач посилається, зокрема, на такі обставини, які також були досліджені судами попередніх інстанцій.

2.2. Так, 20.09.2021 між Товариством (покупець) і Акціонерним товариством "Щокіноазот" (далі - АТ "Щокіноазот") (постачальник) укладено контракт №MPOD 80 (далі - Контракт), відповідно до умов якого постачальник продає, а покупець купує мастило ПОД виробництва АТ "Щокіноазот".

2.3. Згідно з пунктом п.2.1 Контракту ціна товару на момент укладення Контракту - 230 євро за 1 тонну на умовах поставки DAP кордон Україна-Росія (Суземка-Зернове), ІНКОТЕРМС-2010. У вартість товару включено оплату митних платежів на території Росії, вартість сертифіката загальної форми. Надалі ціна узгоджується щомісячно не пізніше ніж за 20 днів до початку місяця поставки та підтверджується шляхом обміну телексами/факсами з подальшим оформленням додаткових угод, які є невід`ємною частиною Контракту та мають повну законну силу. Вартість товару за Контрактом орієнтовно становить 345 000,00 євро, яка може змінюватись.

2.4. За умовами п.3.1 Контракту товар оплачується за умови 100 % передоплати. Платіж здійснюється шляхом оплати кожної погодженої до відвантаження партії Товару на підставі виставленого рахунка на рахунок Постачальника. Виставлення рахунка на оплату Товару допускається з використанням засобів факсимільного зв`язку. Строк оплати рахунка - 5 (п`ять) банківських днів. Отримання рахунка має бути Покупцем підтверджено письмово факсимільним або електронним зв`язком. Відвантаження Товару здійснюється не пізніше десяти робочих днів із моменту зарахування грошових коштів на рахунок Постачальника.

2.5. Відповідно до п.13.1 Контракту усі спори або розбіжності, які можуть виникнути з цього контракту або у зв`язку з ним, підлягають, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті РФ у Москві відповідно до Закону РФ "Про Міжнародний комерційний арбітраж" у межах трирічного строку позовної давності з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Застосовне право - право рф. Рішення арбітражу є остаточним і обов`язковим для обох сторін.

2.6. Додатковими угодами від 17.12.2021 №6, від 19.01.2022 №7 до Контракту сторони узгодили здійснення поставки товару у січні - лютому 2022 року на умовах поставки DAP кордон Росія - Україна (Червоний Хутір - Козача Лопань).

2.7. Позивач зазначає, що ним здійснено оплату за Контрактом у загальному розмірі 112 150 євро, АТ "Щекіноазот" здійснено поставку товару на суму 68 044,20 євро.

2.8. В свою чергу, 24.02.2022 рф здійснила повномасштабну збройну агресію проти України і ввела свої війська на її територію. У зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 N64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан на всій території України, який триває дотепер.

2.9. В зв`язку з перетином ворожими військами державного кордону стали неможливими економічні відносини з економічними агентами держави - агресора, в тому числі й поставка товару залізницею.

2.10. Таким чином, Товариство зазначає, що ним не було отримано відпущений постачальником 18.02.2022 товар.

2.11. Позивач зазначає, що після повномасштабного вторгнення, Товариство, використовуючи наявну електронну адресу, зверталося до АТ "Щекіноазот" з вимогою повернути наявні на їх балансі грошові кошти, які направлялися як авансові платежі.

2.12. 31.03.2022 засобами електронного зв`язку АТ "Щекіноазот" направлено на офіційну електронну пошту Товариства акт звірки взаєморозрахунків, в якому постачальник підтвердив наявність на його рахунках 43 372,40 євро, що були сплачені Товариством.

2.13. Листом від 04.05.2022 №2805 АТ "Щокіноазот" повідомило позивача, що у зв`язку з поточними проблемами та введеними обмеженнями під час переказів валюти повернення грошових коштів є неможливим.

2.14. Таким чином, позивач вважає, що через збройну агресію рф Товариство зазнало суттєвих матеріальних збитків у зв`язку з неотриманням закупленої продукції та неможливістю повернути сплачені грошові кошти.

2.15. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з рф збитки, завдані внаслідок збройної агресії рф проти України, у розмірі 43 372,40 євро.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

3.1. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що у договірних зобов`язаннях, які виникли між Товариством і АТ "Щокіноазот", у зв`язку із порушенням останнім термінів постановки товару, Товариство має право вимагати від постачальника повернення йому суми попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693, частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з наступного дня після спливу строку поставки.

3.2. Суди також наголосили на тому, що сторони не позбавлені можливості визначити інший орган, до компетенції якого відноситься вирішення спору, який виник внаслідок невиконання та/або неналежного виконання умов Контракту, зокрема, передачі справи на розгляд до судів України.

3.3. Водночас, вказали на те, що матеріали справи не містять, а позивачем в свою чергу не надано належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) на підтвердження звернення позивача до АТ "Щокіноазот" з пропозицією про внесення змін до п.13.1 Контракту щодо зміни юрисдикції, отримання відмови контрагента позивача або неотримання відповіді на пропозицію позивача, тобто вчиненням всіх можливих дій, які забезпечують захист прав й законних інтересів позивача у позасудовому порядку відповідно до укладеного між сторонами Контракту, який станом на момент розгляду справи є чинним та не визнаний недійсним у передбаченому чинним законодавством порядку. Суди вказали, що всі ці дії повинні передувати моменту звернення позивача до суду з позовом до рф про відшкодування збитків у розмірі 43 372,40 євро, що еквівалентно 1 781 738,19 грн, для доведеності складу цивільного правопорушення про відшкодування збитків.

3.4. Також, суди зазначили, що як вбачається з листа АТ "Щокіноазот" від 04.05.2022 №2805, останнє повідомило позивача, що у зв`язку з поточними проблемами та введеними обмеженнями під час переказів валюти повернення грошових коштів є неможливим. Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів повторного звернення позивача з вимогами до АТ "Щокіноазот" про повернення сплаченої суми попередньої оплати у розмірі 43 372,40 євро після 05.02.2022, тобто позивачем не було вчинено жодних дій протягом двох років для повернення грошових коштів до моменту звернення до суду з цим позовом.

3.5. За таких підстав, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами відповідно до норм чинного законодавства України причинно-наслідкового зв`язку між непоставкою товару та неповерненням АТ "Щокіноазот" перерахованих позивачем грошових коштів внаслідок збройної агресії рф й завданою шкодою, яка виразилась у неотриманні товару й перерахованих грошових коштів, оскільки таке невиконання зумовлене пасивною поведінкою позивача щодо невчинення всіх дій, можливих для стягнення з АТ "Щокіноазот" заборгованості у розмірі 43 372,40 євро, що виключає наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями саме відповідача.

4. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Товариство подало касаційну скаргу, в якій просить постанову і рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

5. Підставою касаційного оскарження позивач визначив пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

5.1. У касаційній скарзі позивач наполягає на неможливості виконання договірних зобов`язань за Контрактом і повернення грошових коштів. Вказує на те, що зміна юрисдикції вирішення спору з контрагентом не вплине на ситуацію, яка склалася.

5.2. Посилається на те, що у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права щодо досудового врегулювання спору з контрагентом шляхом зміни територіальної юрисдикції.

5.3. Також, позивач вважає, що у діях відповідача, які полягають у повномаштабному вторгненні та запровадженні обмежень на валютні перекази, наявний увесь склад цивільного правопорушення, що призвело до зриву поставки і неможливості повернення грошових коштів, чим завданню позивачеві матеріальні збитки за стягненням яких він звернувся з цим позовом.

5.4. Вказує на те, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах щодо причинно-наслідкового зв`язку до збитків юридичних осіб, що є резидентами України, внаслідок збройної агресії рф - відсутній.

6. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, дослідивши наведені у скарзі доводи, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у цій справі з огляду на таке.

7. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

9. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

10. Підставою виникнення цього спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із збройною агресією рф проти України.

11. У постанові Верховного Суду від 20.11.2024 у подібній справі № 905/17/24 за позовом товариства до рф в особі генеральної прокуратури рф та міністерства юстиції рф про стягнення збитків, що виникли що внаслідок розпочатої у 2014 році збройної агресії рф проти України, викладено, зокрема, такі висновки:

"49. Стаття 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

50. Відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

51. Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України (далі -ГК України), якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

52. Згідно з частиною третьою статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

53. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

54. Відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

55. До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 ГК України).

56. Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

57. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

58. Водночас зі змісту частини другої статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

59. Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

60. Втім, у контексті наведеного Верховний Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

61. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

62. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

63. Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень".

12. За наведеного, колегія суддів вважає помилковими доводи позивача про відсутність висновку Верховного Суду щодо причинно-наслідкового зв`язку між збитками, завданими юридичним особам, що є резидентами України, внаслідок збройної агресії рф.

13. У цій справі, яка розглядається, суди встановили, що позивач не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між непостановкою товару та неповерненням перерахованих АТ "Щокіноазот" грошових коштів внаслідок збройної агресії рф проти України. Суди виходили з того, що у позивача виникло право вимагати повернення попередньої оплати за договором, внаслідок непоставки АТ "Щокіноазот" товару за умовами Контракту. Водночас, вказали на пасивну поведінку позивача щодо невчинення всіх можливих дій для стягнення з постачальника заборгованості в розмірі 43 372,40 євро, вчинення яких мало передувати зверненню з позовом про стягнення майнової школи.

14. З урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.11.2024 у справі № 905/17/24, доведення наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, з урахуванням принципів змагальності господарського процесу та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог, покладається на позивача.

15. Втім, як уже було наголошено вище, позивач в межах розгляду цього спору такого зв`язку не довів. Незгода позивача з висновками судів в цій частині направлена на переоцінку обставин справи, яким уже була надана вичерпна оцінка судами попередніх інстанцій, що до повноважень суду касаційної інстанції в силу положень статті 300 ГПК України не входить.

16. Посилання скаржника у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16 та від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, по-перше, встановлені фактичні обставини в цих справах є відмінними від цієї справи, яка розглядається, а, по-друге, такі доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною 2 статті 287 ГПК України. Більше того, аналіз висновків Верховного Суду, викладених у цих постановах, не свідчить про їх невідповідність висновкам судів попередніх інстанцій у цій справі.

17. Стосовно доводів позивача про відсутність висновку Верховного Суду щодо досудового врегулювання спору з контрагентом шляхом зміни територіальної підсудності, колегія суддів зазначає, що відповідні висновки судів пов`язані із оцінкою поведінки позивача по відношенню до зобов`язаної сторони у правовідносинах з повернення попередньої оплати за Контрактом. Невчинення позивачем дій, які б свідчили про спробу останнього вирішити спір з контрагентом, в тому числі в судовому порядку, кваліфіковано судами першої та апеляційної інстанції як пасивна поведінка Товариства. Водночас, незгода останнього з такими висновками судів пов`язана з бажанням позивача переоцінити встановлені у справі обставини, що як уже було зазначено вище, до повноважень Верховного Суду не входить. Звідси, колегія суддів констатує відсутність підстав для формування висновку, про який йдеться у пункті цієї ухвали, оскільки такі доводи скаржника свідчать про його незгоду із наданою судами оцінкою його поведінки в спірних правовідносинах, проте, це не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

18. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

19. Отже, ураховуючи наведене, Верховний Суд відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження, відкритого з підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції і рішення суду першої інстанції, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

20. Оскільки з огляду на принцип диспозитивності виключно скаржником визначаються підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, тягар доказування наявності підстави для касаційного оскарження, передбаченої, зокрема, пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

21. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 і рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 у справі № 910/1424/24 підлягає закриттю відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбіхім" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 і рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 у справі № 910/1424/24.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил