РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.03.2025Справа № 910/14653/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/14653/23

за позовом Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Пальміра-Схід"

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання розглянути скаргу

За участю представників:

від позивача Соболєва Я.С.

від відповідача Вальчук М.

від третьої особи Мельник О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [далі - позивач, Департамент] з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Мінюст) про визнання протиправним та скасування наказу від 02.08.2024 № 1958/7, яким залишено без розгляду по суті скаргу позивача, зобов`язання розглянути скаргу по суті.

Ухвалою суду від 10.12.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 13.01.2025, а також встановлено учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій.

26.12.2024 від відповідача надійшли:

- відзив на позовну заяву;

- клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра-Схід" (далі - третя особа, Товариство).

31.12.2024 від позивача надійшли:

- відповідь на відзив;

- заперечення на клопотання відповідача про залучення третьої особи;

- клопотання про долучення доказів.

09.01.2025 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивовано тим, що спір у цій справі виник у межах реалізації відповідачем публічно-правових повноважень та не може розглядатись у порядку господарського судочинства.

10.01.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких Департамент зазначив заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.01.2025 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство, а також відкладено підготовче засіданні на 23.01.2025.

14.01.2025 від позивача надійшла заява про виправлення описки в позовній заяві, в якій Департамент зазначив, що в пункті 2 прохальної частини позову помилково вказано номер наказ 1958/71, а правильним є номер 1958/7.

23.01.2025 від третьої особи надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

17.01.2025 від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду.

2.01.2025 від Товариства надійшла заява про вступ у справу як представника.

Ухвалою суду від 23.01.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 06.02.2025.

06.02.2025 від третьої особи надійшли пояснення, а також клопотання про витребування в Акціонерного товариства «УКРПОШТА» (далі - АТ «Укрпошта») документів.

Ухвалою суду від 06.02.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 06.03.2025 та задоволено клопотання третьої особи про витребування доказів у АТ «Укрпошта».

25.02.2025 та 03.03.2025 від АТ «УКРПОШТА» до суду надійшли витребувані докази по справі.

05.03.2025 від третьої особи надійшли додаткові пояснення у справі.

06.03.2025 від Мінюста надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.03.2025.

У судовому засіданні 24.03.2025 суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 24.03.2025 було оголошено перерву для складання короткого тексту процесуального документа та після перерви оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, письмові пояснення, тощо, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що отримав від Товариства листа від 19.04.2024 вх.№064/5982 з додатками, з аналізу яких було з`ясовано, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 19.08.2020 здійснено державну реєстрацію прав на нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, будинок 112, загальною площею 529,6 кв. м. Опис: Літера «Ж», 1 поверх, на підставі таких документів: ТОВ «Армовірбуд»; Висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 1906, довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 1906/01, виданий 12.08.2020, видавник: ТОВ «Армовірбуд»; відомості з ДЗК, серія та номер: 22320234, виданий 19.08.2020, видавник: Державний земельний кадастр. Реєстраційний номер об`єкта: 000.

Позивач зазначає, що з наданого Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.08.2020 вбачаються порушення законодавства у сфері державної реєстрації під час вчинення реєстраційних дій.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав.

Позивач вказує, що дізнався про проведення державної реєстрації прав на нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, будинок 112 (площею 529,6 кв. м., Літера «Ж») саме з листа Товариства від 19.04.2024 вх.№064/5982 та звернувся до Мінюста (в межах двомісячного терміну, як це передбачено частиною третьою статті 37 Закону № 1952-IV) зі скаргою на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Відповідно до наказу Мінюста від 02.08.2024 № 1958/7 (далі - Наказ) скаргу Департаменту від 18.06.2024 № 064-7657 залишено без розгляду по суті, оскільки встановлений законом для подання скарги строк сплив до дня її подання.

Підставою для Наказу був висновок центральної Колегії Мінюста з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) від 09.07.2024 за результатами розгляду скарги Департаменту від 18.06.2024 № 064-7657, зареєстрованої в Мінюсті 18.06.2024 № СК-3275-24, в якому було, зокрема зазначено таке:

« 12. Скаржник зазначає, що йому стало відомо про порушене право 19.04.2024 з листа №064/5892 від ТОВ «Пальміра - Схід». 13. Колегія зазначає, що скаржник міг дізнатися про порушене право раніше ніж 19.04.2024, а саме з моменту реєстрації права власності за ТОВ «Пальміра -Схід», тобто починаючи з 2020 року. 14. Слід зазначити, що нежилу будівлю зареєстровано в Державному реєстрі прав за ТОВ «Пальміра - Схід» ще у 2013 році, водночас земельна ділянка внесена до розділу як її місце розташування, оскаржуване рішення щодо нежитлової будівлі та того ж власника прийнято 25.08.2020, а отже за умови вжиття належних заходів моніторингу та контролю скаржник зобов`язаний був дізнатися як про реєстраційні дії проведені у 2013 році так і оскаржувані реєстраційні дії, які були її наслідком у 2020 році щодо реєстрації шляхом виділу частини тієї ж нежитлової будівлі. 15. Отже, про оскаржуване рішення скаржник міг дізнатися раніше зазначеного у скарзі строку».

На переконання позивача, вказані вище висновки є необґрунтованими, безпідставними та такими, що порушують права Департаменту на реалізацію покладених завдань з державного контролю за дотриманням законодавства у сфері благоустрою.

Згідно з Положенням про Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженим рішенням Київської міської ради від 02.03.2023 № 6010/6051 (в редакції рішення Київської міської ради від 13 липня 2023 року №6870/6911) [далі - Положення], Департамент здійснює у встановленому порядку контроль за станом благоустрою міста, дотриманням вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою міста Києва, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері благоустрою.

Позивач вважає, що державна реєстрація права власності на спірний об`єкт, що не відповідає вимогам чинного законодавства, порушує інтереси територіальної громади міста Києва та прямо зачіпає інтереси Департаменту, як суб`єкта владних повноважень.

Київською міською радою прийнято рішення від 02.04.2015 № 317/1182 «Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок», відповідно до пункту 8.2 якого Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [відповідно до рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 6870/6911 змінено найменування Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)], під час здійснення своїх повноважень при виявленні фактів самочинного будівництва та/або самовільного зайняття земельних ділянок, зокрема пов`язаних з реконструкцією, добудовою або перебудовою тимчасових споруд під об`єкти нерухомого майна, забезпечити вжиття заходів щодо інформування відповідних органів державної влади та правоохоронних органів для вжиття ними заходів щодо зупинення підготовчих чи будівельних робіт і знесення об`єкта самочинного будівництва та/або повернення самовільно зайнятих земельних ділянок державної чи комунальної власності, зокрема у судовому порядку, а також притягнення в установленому законодавством порядку винних осіб до цивільної, адміністративної та кримінальної відповідальності за самовільне зайняття земельних ділянок та/або самочинне будівництво.

Відповідно до Положення основними завданнями Департаменту є, зокрема:

- здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням території міста Києва, за дотриманням Правил благоустрою території міста Києва (пункт 4.1);

- здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері благоустрою на території міста Києва (пункт 4.2);

- здійснення, в межах повноважень, самоврядного контролю за дотриманням законодавства у сферах благоустрою та житлово-комунальних послуг, зокрема стандартів, нормативів, норм і правил структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районними в місті Києві державними адміністраціями, комунальними підприємствами, установами та організаціями територіальної громади міста Києва та іншими суб`єктами (пункт 4.3);

- профілактика запобігання правопорушенням у сферах благоустрою міста Києва та надання житлово-комунальних послуг (пункт 4.4);

- притягнення винних до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів (пункт 4.5);

- забезпечення реалізації державної політики у сферах благоустрою та охорони праці на території міста Києва (пункт 4.6);

- сприяння розвиткові та поліпшенню стану благоустрою міста Києва (пункт 4.7);

- виконання функцій інспекції з благоустрою (пункт 4.8).

Департамент відповідно до покладених на нього завдань виконує такі функції:

- організовує виконання Конституції України і законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, рішень Київської міської ради, розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київського міського голови та здійснює контроль за їх реалізацією (пункт 5.1);

- забезпечує у межах своїх повноважень захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб (пункт 5.2);

- здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами та організаціями правил, норм, стандартів у межах визначених повноважень (пункт 5.3);

- уживає заходів щодо зупинення робіт, які проводяться самовільно і порушують стан благоустрою міста (пункт 5.33);

- здійснює у встановленому порядку заходи щодо очищення об`єктів та елементів (частин) об`єктів благоустрою від побутових відходів, будівельних матеріалів, конструкцій, споруд, безхазяйного майна, самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, рекламних засобів, гаражів, збірних конструкцій, зокрема і встановлених без улаштування заглибленого фундаменту, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі тощо (пункт 5.35);

- виносить приписи з вимогою усунення порушень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» і Правил благоустрою міста Києва (пункт 5.37);

- здійснює функції інспекції з благоустрою населеного пункту (пункт 5.45);

- подає позови до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою міста Києва (пункт 5.66).

Згідно з пунктом 20.2.11 Правил благоустрою міста Києва у разі виявлення уповноваженими особами Департаменту, структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, КГІ «Київблагоустрій» самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, засобів пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи), елементів об`єктів благоустрою, їх власникам (користувачам або особам, які здійснили розміщення (встановлення)), вноситься припис з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, елементу об`єкта благоустрою, із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до підпункту 13.3.1 пункту 13.3 розділу XIII цих Правил.

Підпунктом 20.2.1 Правил зазначено, що якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 № 244, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 № 246/9734 «Про міський благоустрій», зокрема затверджено Положення про головного інспектора та інспекторів з благоустрою міста Києва, яким визначено, що головний інспектор та інспектор з благоустрою міста Києва - посадові особи управління контролю за благоустроєм міста Києва Департаменту, інспектори районних в місті Києві відділів контролю за благоустроєм, інспектори КП «Київблагоустрій» наділені повноваженнями із здійснення контролю за станом благоустрою населеного пункту, виконанням Правил благоустрою міста Києва, а також притягнення винних до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою.

Позивач вказує, що керуючись зазначеними нормами, 04.04.2024 в.о. начальника 8-го відділу контролю за благоустроєм Департаменту Вовком О.І. було встановлено порушення пункту 20.1.1 Правил благоустрою міста Києва у Святошинському районі міста Києва на проспекті Берестейському, 114, власник невідомий, та складено припис № 202400252, в якому запропоновано усунути порушення шляхом надання дозвільної документації на розміщення МАФ (металевий навіс) протягом 3-х діб, відновити благоустрій. Припис поклеєно на металеву конструкцію та сфотографовано.

На зазначений припис Департаментом було отримано від Товариства листа від 17.04.2024 вих. № 03/17/04-2024 з додатками, що зареєстрований в Департаменті 19.04.2024 за вх. № 064/5982.

Таким чином, за твердженням позивача, він дізнався про порушення законодавства у сфері державної реєстрації під час вчинення реєстраційних дій 19.04.2024 з листа Товариства на припис від 04.04.2024. Припис не є рішенням суб`єкта владних повноважень про демонтаж тимчасової споруди, а лише актом, яким фактично здійснюється перевірка наявності чи відсутності проектно-дозвільної документації у власника на розміщення тимчасової споруди. Іншої можливості встановити правомірність розміщення споруди, окрім як винести припис з вимогою надати ПДД чинним законодавством не встановлено.

Департамент зазначив, що діяв у межах та у спосіб, визначений законодавством України.

У той же час, як вказує позивач, до завдань та повноважень Департаменту не належить здійснення моніторингу та контролю за реєстраційними діями у місті Києві, зокрема укладанням угод, реєстрацією нерухомого майна тощо, як це зазначено у висновку Колегії від 09.07.2024.

Таким чином, на переконання позивача, він, діючи виключно у межах наданих повноважень та покладених завдань, встановивши порушення в сфері благоустрою Товариством, звернувся з відповідною скаргою до Мінюста, в межах двомісячного строку, як це передбачено частиною третьою статті 37 Закону №1952-IV, тобто коли особа дізналася про порушення своїх прав.

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість.

Відповідач зазначив, зокрема таке:

- право власності на нежитлову будівлю було зареєстровано ще 26.09.2013;

- згідно з рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 № 367/9855 Товариству було передано в довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку 1,1185 га (кадастровий номер :75:174:0025) для реконструкції, експлуатації та обслуговування існуючого розважального комплексу та для будівництва житлово-офісного комплексу з вбудованим приміщенням торговельного, соціально-побутового та спортивно-розважального призначення і підземного паркінгу з благоустроєм прилеглої території на просп. Перемоги, 112 (літ «А») у Святошинському районі міста Києва;

- оскаржуване рішення до нежитлової будівлі та до того ж власника прийнято 25.08.2020, а тому за умови вжиття належних заходів моніторингу та контролю скаржник зобов`язаний був дізнатися япро реєстраційні дії, які були їх наслідком у 2020 році щодо реєстрації шляхом виділу частини тієї ж нежитлової будівлі;

З огляду на викладене, відповідач вважає, що про оскаржуване рішення скаржник (позивач) міг дізнатися раніше зазначеного у скарзі строку.

Третя особа заперечила проти задоволення позовних вимог, вказуючи, зокрема на те, що Департамент ще з 2020 року володів Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно реєстрації права власності на нерухоме майно Товариства.

Так, до матеріалів справи долучено докази надсилання на адресу позивача 05.10.2023 і 27.10.2023 відповіді на приписи № 2327501, № 2322545, № 2322546, № 2322547, до яких додано документи, серед яких і Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 221450465.

Такими доказами є копії описів вкладення, фіскальних чеків і накладних.

Крім того, АТ «Укрпошта» надало суду копії накладних № 559 від 05.10.2023 і № 332 від 27.10.2023.

Отже, документально підтверджено те, що Департамент отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 221450465, ще у жовтні 2023 року, тобто був обізнаний про реєстраційну дію, яка стала предметом оскарження у скарзі від 18.06.2024.

Таким чином, враховуючи положення частини третьої статті 37 Закону № 1952-IV, Департаментом було подано скаргу з порушенням двомісячного строку, а тому залишення без розгляду скарги по суті є обґрунтованим.

Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.04.2025.

Суддя О.Г. Удалова