РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2025Справа № 910/14232/24
За позовом Акціонерного товариства "Укртелеком"

до Департаменту соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 29156780,81 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від позивача - Чорноморець Я.А.,

від відповідача - Нестерова К.Ю., Бученко М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Департаменту соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - позивач) 26341588,53 грн заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.12.2022 по 30.09.2024, інфляційні втрати в сумі 2081403,92 грн та три проценти річних в сумі 733788,36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 13.01.2025.

17.12.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Заперечуючи проти позову відповідач стверджує про не можливість провести звірку пільговиків через відсутність доступу до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, а також зазначає, що надані позивачем докази не підтверджують факту отримання відповідачем на паперових та електронних носіях (у форматі DВF), листи з поіменними та зведеними за категоріями пільг розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за спірний період, які містять відомості, за якими можливо ідентифікувати особу, перелік її пільг, період їх отримання, місце проживання особи тощо та актами звіряння розрахунків за надані послуги на пільгових умовах.

18.12.2024 відповідачем було подано клопотання про витребування доказів.

20.12.2024 позивачем було подано відповідь на відзив.

25.12.2024 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

26.12.2024 відповідач подав клопотання про доручення доказів.

31.12.2024 від позивача надійшли заперечення проти клопотання відповідача про витребування доказів.

03.01.2025 відповідач подав клопотання про доручення доказів.

Протокольною ухвалою від 13.01.2025 суд зобов`язав відповідача надіслати письмові запити до відповідних уповноважених органів, з метою подальшого з`ясування щодо перевірки та дослідження обсягів наданих позивачем телекомунікаційних послуг, та оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 03.02.2025.

31.01.2025 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 03.02.2025 відкладено підготовче судове засідання до 19.02.2025.

19.02.2025 відповідачем подано клопотання про залучення до справи свідків та заява на виконання вимог протокольної ухвали до якої долучено лист 29.01.2025 № 1011/0/2-25/19 (вх. від 31.01.2025 № 051/3464) Міністерства соціальної політики України.

19.02.2025 позивачем подано додаткові пояснення по справі.

Протокольною ухвалою від 19.02.2025 суд відмовив у клопотанні відповідача про залучення та допит свідків, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 24.03.2025.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 24.03.2025 судом оголошено перерву до 07.04.2025.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 07.04.2025 представник позивача підтримав вимоги позову повністю, представники відповідача заперечили проти позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач, як оператор телекомунікації, на виконання вимог законодавчих актів надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, які мають на це право.

Згідно з частиною 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 63 "Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства" та ін. передбачено право окремих категорій громадян на пільги з оплати послуг зв`язку. Згідно положень вказаних Законів фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією Законів про соціальний захист, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, а не за власні кошти позивача.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги зв`язку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 911/1165/19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах особам, які проживають у місті Києві.

На підтвердження наданих послуг жителям міста Києва, позивач долучив розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг з оплати телекомунікаційних послуг, та акти звіряння розрахунків за період з 01.12.2022 по 30.09.2024, на суму 26341588,53 грн.

Для здійснення розрахунків за надані послуги зв`язку на пільгових умовах, позивач щомісячно надсилав відповідачу та управлінням соціального захисту населення районних у місті Києві державних адміністрацій, на паперових та електронних носіях (у форматі DВF), листи з поіменними та зведеними категоріями пільг розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за спірний період, які містять відомості, за якими можливо ідентифікувати особу, перелік її пільг, період їх отримання, місце проживання особи тощо та актами звіряння розрахунків за надані послуги на пільгових умовах, зокрема: за грудень 2022 на суму 1239549,21 грн, за січень 2023 року на суму 1237977,28 грн, за лютий 2023 року на суму 1202476,86 грн, за березень 2023 року на суму 1166468,40 грн, за квітень року 2023 на суму 1150364,09 грн, за травень 2023 року на суму 1133825,23 грн, за червень 2023 року на суму 1324646,11 грн, за липень 2023 року на суму 1284571,29 грн, за серпень року 2023 на суму 1259798,17 грн, за вересень 2023 року на суму 1233143,34 грн, за жовтень 2023 року на суму 1211468,49 грн, за листопад 2023 року на суму 1187802,09 грн, за грудень 2023 року на суму 1166657,53 грн, за січень 2024 року на суму 1146386,63 грн, за лютий 2024 року на суму 1126599,21 грн, за березень 2024 року на суму 1274265,70 грн, за квітень 2024 року на суму 1234960,58 грн, за травень 2024 року на суму 1215553,50 грн, за червень 2024 року на суму 1186881,87 грн, за липень 2024 року на суму 1163677,56 грн, за серпень 2024 року на суму 1086726,21 грн, за вересень 2024 року на суму 1107789,18 грн, що підтверджується описами вкладення у листи та доказами надсилання, які відповідно до відміток про отримання в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу та інформації з сайту Укрпошти, отримані відповідними адресатами. У таких листах позивач просив відшкодувати понесені витрати, перевірити надану інформацію, повідомити про розбіжності та оформити акт звіряння.

Однак, акти звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку, відповідач, в тому числі Управління соціального захисту населення районний в місті Києві державних адміністрацій не оформили, витрати понесені позивачем внаслідок надання послуг зв`язку на пільгових умовах за період з 01.12.2022 по 30.09.2024 на загальну суму 26341588,53 грн не відшкодовано, що стало підставою для звернення із позовом.

Відповідач заперечуючи проти вимог позову зазначає, що йому не передавалась інформація стосовно списку осіб, які мали відповідні пільги та отримували позивачем послуги зв`язку, та він не має доступу до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Відповідач акцентує увагу, що єдиною установленою нормативно-правовим актом підставою компенсації є подані управліннями соціального захисту населення районних у місті Києві державних адміністрацій акти звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку та зведених актів звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку згідно з додатком 4 до Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 525, 526 та 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують здійснення видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу (ч.2 ст. 84 Бюджетного кодексу України).

Частинами 1-2 ст. 85 Бюджетного кодексу України передбачено, що держава може передати органам місцевого самоврядування право на здійснення видатків лише за умови відповідної передачі фінансових ресурсів у вигляді закріплених за відповідними бюджетами загальнодержавних податків і зборів або їх частки, а також трансфертів з Державного бюджету України. Місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад зобов`язані забезпечити здійснення видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, з відповідних місцевих бюджетів з додержанням розподілу цих видатків між бюджетами, визначеного статтями 89-91 цього Кодексу та законом про Державний бюджет України.

Як визначено пунктом 20-4 частини першої статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, видатки на пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; постраждалим учасникам Революції Гідності; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Тобто, держава, на виконання функції з соціального захисту населення, встановила певним категоріям осіб пільги з оплати послуг зв`язку та взяла на себе зобов`язання компенсувати втрати доходу провайдерів, операторів телекомунікаційних послуг, понесені ними внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів.

Таким чином, бюджетне законодавство України відносить витрати на пільги з послуг зв`язку до видатків місцевих бюджетів, у зв`язку із цим встановлено безумовний обов`язок оператора телекомунікації надавати пільги визначеним категоріям громадян, що кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 924/781/17.

Відповідно до п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст.19 вказаного Закону виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних і електронних комунікаційних послуг та критерії їх надання, які належать до основних (обов`язкових) державних соціальних гарантій. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання послуг зв`язку для ряду категорій громадян встановлено п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15, п.7 ч.1 ст.16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; п. 18 ст. 6-1, п. 10 ст. 6-2, п. 17 ст. 6-3, п. 19 ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; п. 11 ст. 20; ч.2 ст.20 та ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; п. 6 ч. 1 ст. 6; ч.3 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Проохорону дитинства».

Загальні засади фінансування витрат пов`язаних з наданням пільг на підставі вказаних законів визначено у ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у ч. 6 ст. 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань»; у ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; у ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; у ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у ч.1, 4 ст.20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до положень вказаних Законів фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією законів про соціальний захист, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

У місті Києві діє Департамент соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент, відповідач), який відповідно до п. 4 Положення про Департамент соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради 02.03.2023 № 6014/6055 (у редакції рішення Київської міської ради від 14.12.2023 № 7536/7577) (далі - Положення) у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), іншими нормативними актами, а також цим Положенням.

Основними завданнями Департаменту відповідно до пунктів 5.2, 5.14 розділу 5 Положення є: забезпечення реалізації державної політики у сфері соціальної підтримки і надання соціальних послуг сім`ям та особам, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах (зокрема особам похилого віку, особам з інвалідністю, ветеранам війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, Захисникам та Захисницям України, військовослужбовцям, які звільнені з військової служби, та членам їх сімей / комісованим військовослужбовцям та членам сімей, громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім`ям з дітьми, малозабезпеченим, багатодітним, внутрішньо переміщеним особам, дітям, іншим категоріям осіб, які згідно із законодавством мають право на пільги (крім пільг з оплати житловокомунальних послуг, пільг на придбання твердого палива і скрапленого газу), соціальної і професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються з військової служби, волонтерської діяльності; сприяння структурним підрозділам соціального захисту населення районних в місті Києві державних адміністрацій, громадським та іншим організаціям, волонтерам у проведенні ними роботи з питань соціального захисту сімей, у тому числі сімей з дітьми, малозабезпечених, багатодітних, молодих сімей, дітей, осіб з інвалідністю, осіб похилого віку та інших вразливих категорій населення тощо.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.6, 6.7, 6.19, 6.20, 6.28, 6.35 (пп.5) 6.41 розділу 6 Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань виконує такі функції: організовує виконання Конституції України і законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики та Нацсоцслужби, інших центральних органів виконавчої влади, рішень Київської міської ради, розпоряджень Київського міського голови та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та здійснює контроль за їх реалізацією; здійснює підготовку міських цільових програм у сфері соціальної підтримки та захисту населення та забезпечує їх виконання; вносить пропозиції щодо формування проєкту бюджету міста Києва; контролює структурні підрозділи соціального захисту населення районних в місті Києві державних адміністрацій та надає методичну допомогу з питань виконання наданих їм законом повноважень у сфері соціального захисту населення; виконує координаційнометодичні функції, проводить моніторинг і контролює в межах компетенції надання установлених законодавством пільг та реалізацію заходів щодо соціального захисту; забезпечує координацію роботи за веденням: Єдиної інформаційної системи соціальної сфери; Реєстру осіб, які мають право на пільги, як підсистеми Єдиного соціального реєстру (в частині наповнення/актуалізації відомостей про пільговика, призначення/здійснення на місцевому рівні виплати) тощо.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.4 розділу 7 Положення Департамент для здійснення повноважень та виконання завдань, що визначені, має право: одержувати в установленому законодавством порядку від інших структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районних в місті Києві державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та їх посадових осіб інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання визначених для нього завдань; користуватись в установленому порядку інформаційними базами органів виконавчої влади, системами зв`язку та комунікації, мережами спеціального зв`язку та іншими технічними засобами.

Поряд з цим, наказом Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.12.2021 № 374 затверджено Порядок відшкодування пільг з послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів окремим категоріям громадян (далі - Порядок), який визначає механізм компенсації за надані пільги на оплату послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів окремим категоріям громадян.

Згідно з п. 1 Порядку порядок відшкодування пільг з послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів окремим категоріям громадян визначає механізм компенсації за надані пільги на оплату послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном) та встановлення квартирних телефонів окремим категоріям громадян (далі - пільги з послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів).

Компенсація за надані пільги з послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів здійснюється за рахунок коштів, передбачених в бюджеті міста Києва на відповідний рік на виконання міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2022-2024 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 07.10.2021 №2726/2767, в межах видатків, передбачених на цю мету.

Як зазначено у п. 3 Порядку послуги зв`язку та встановлення квартирних телефонів особам пільгових категорій забезпечується операторами, які надають послуги фіксованого зв`язку відповідно до законодавства (далі - оператори).

Відповідно до п. 4 Порядку головним розпорядником коштів бюджету міста Києва, спрямованих на забезпечення компенсації за надані пільги з послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів є Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Так, Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі рішення Київської міської ради від 14.12.2023 № 7536/7577 змінив найменування на Департамент соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Управління соціального захисту населення районний в місті Києві державних адміністрацій щомісяця до 05 числа подають операторам списки осіб пільгових категорій (п. 5 Порядку).

Відповідно до п. 6 Порядку оператори щомісяця до 10 числа (окрім грудня поточного бюджетного року) подають Управлінням на паперових та електронних носіях (у форматі ЮВР) розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Згідно положення п. 7 Порядку Управління звіряють інформацію, що міститься в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, з розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку, поданих операторами згідно з пунктом 6 цього Порядку, щодо розбіжностей в частині загальної кількості осіб пільгових категорій, розміру пільг, що їм надаються, списків осіб пільгових категорій, які померли, вибули; втратили право на пільгу.

При відсутності розбіжностей, до розрахунку компенсації за надані пільги з послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів приймаються розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку згідно з додатком 1 до цього Порядку.

У разі виявлення розбіжностей Управління складають акт розбіжностей в розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку згідно з додатком 2 до цього Порядку

Як вказано у п. 8 Порядку Управління до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають операторам акт розбіжностей в розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку згідно з додатком 2 до цього Порядку (у разі виявлення розбіжностей), та акт звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Управління до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають Департаменту акт звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку згідно з додатком 3 до цього Порядку (п. 9 Порядку).

Відповідно до п. 10 Порядку Департамент до 30 числа місяця, наступного за звітним, здійснює розрахунки з операторами щодо витрат, понесених ними внаслідок надання послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів особам пільгових категорій на пільгових умовах на підставі поданих Управліннями згідно з пунктом 9 цього Порядку актів звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку та зведеного акта звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку згідно з додатком 4 до цього Порядку.

З огляду на зазначене, органом уповноваженим здійснювати повноваження в спірних правовідносинах та розпорядником коштів бюджетного фінансування спрямованого на забезпечення компенсації за надані пільги з послуг зв`язку та встановлення квартирних телефонів в місті Києві є Департамент соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Крім того, на запити позивача Міністерство соціальної політики України та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листами № 10575/0/2-23/56 від 01.08.2023, N 1939/0/290-24/56 від 20.05.2024 та № 2600-0703- 5/70099 від 03.04.2024 повідомили, що органи соціального захисту населення мають доступ до інформації, що міститься в Реєстрі осіб, які мають право на пільги та можливість верифікувати дані про пільговиків для компенсації наданих пільговикам телекомунікаційних послуг, у формі набору даних, що раніше були у формі № 1-пільга та що володільцем і розпорядником Реєстру є Міністерство соціальної політики України.

Твердження відповідача щодо неможливості ним перевірити інформацію, що міститься в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги жодним чином не спростовує того, що позивач не має права на компенсацію наданих ним послуг.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах надавались позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону, має відшкодувати такі витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів.

У даному випадку право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що в місцевому бюджеті не були передбачені видатки на ці потреби, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Приймаючи до уваги наведене вище, суд вважає, що надані позивачем у сукупності докази підтверджують факт надання ним мешканцям міста Києва телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.12.2022 по 30.09.2024 на загальну суму 26341588,53 грн, та не є спростованими жодними іншими доказами зі сторони відповідача.

Крім того, матеріали справи не містять актів розбіжностей в розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку.

Стосовно заперечень відповідача, що він не отримував від Управлінь жодних актів звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку та зведеного акта звіряння розрахунків щодо видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на оплату послуг зв`язку, а тому не може здійснити виплату витрат позивачу, суд зауважує про наступне.

Враховуючи неодноразово висловлений у рішеннях ЄСПЛ принцип «належного урядування» позивач не має нести відповідальність за недотримання визначених Порядком процедур Управліннями, зокрема, щодо звіряння інформації та оформлення відповідних актів.

У зв`язку із чим вимоги позову про стягнення з відповідача 26341588,53 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає, що суму 3% річних було нараховано неправильно, за перерахунками суду за допомогою системи «Ліга-Закон» з відповідача підлягає стягненню 732336,11 грн 3% річних, у решті суми такої санкції суд відмовляє, натомість розрахунок інфляційних втрат є правильним, а тому з відповідача підлягає стягненню 2081403,92 грн інфляційних втрат.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись 86, 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03165, м. Київ, проспект Любомира Гузара, 7; ідентифікаційний код 37441694) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка,18; ідентифікаційний код 215608 (двадцять шість мільйонів триста сорок одну тисячу п`ятсот вісімдесят вісім) грн 53 коп. заборгованості, 732336 (сімсот тридцять дві тисячі триста тридцять шість) грн 11 коп. 3% річних, 2081403 (два мільйони вісімдесят одну тисячу чотириста три) грн 92 коп. інфляційних втрат, а також 349863 (триста сорок дев`ять тисяч вісімсот шістдесят три) 94 грн судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.04.2025.

Суддя Р.Б. Сташків