ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2025 р. Справа№ 911/362/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт"

на рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2024

у справі № 911/362/24 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт"

про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2024 через систему "Електронний суд" до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт" (надалі - відповідач; ТОВ "УБА-Агросвіт"; Товариство; апелянт; скаржник) про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовувались незаконністю звільнення позивача з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт", відповідно до наказу відповідача № 31-к від 22.06.2023.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.11.2024, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28.11.2024, позов ОСОБА_1 до ТОВ "УБА-Агросвіт" про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним наказ ТОВ "УБА-Агросвіт" № 31-к від 22.06.2023 про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ "УБА-Агросвіт" з 23.06.2023. Стягнуто з ТОВ "УБА-Агросвіт" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 79 487,55 грн. (сімдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят сім грн 55 коп.). Стягнуто з ТОВ "УБА-Агросвіт" в дохід Державного бюджету України 5 918,64 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять грн 64 коп.) витрат на сплату судового збору. Відмовлено в іншій частині позову.

Приймаючи рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач не був ознайомлений у встановленому законом порядку з наказами відповідача № 30-к та № 31-к. Також зазначив обставини пов`язані з ухваленнями судами різних інстанцій рішень у цивільній справі № 359/6678/19.

Суд 1-ої інстанції виснувався й про те, що документів, що підтверджували б здійснення позивачем розкрадання грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей підприємства, вчинення шахрайства, в результаті якого у відповідача були викрадені паливно-мастильні матеріали, або інших дій позивача, що могли б слугувати підставою для висловлення відповідачем недовіри позивачу, представник відповідача не надала, тому вимога позивача про визнання незаконним наказу "Про звільнення ОСОБА_2 " № 31-к є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо інших вимог позивача місцевий господарський суд вказав, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік, починаючи з 23 червня 2023 року до 22 червня 2024 року включно, що становить 261 робочий день, враховуючи середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 304,55 грн, що складає 79 487,55 грн (за розрахунком суду).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням ТОВ "УБА-Агросвіт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2024 по справі № 911/362/24 з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28.11.2024, про задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки місцевого господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому оскаржуване рішення є незаконним і не обґрунтованим.

Апелянт зазначає, що під час здійснення господарської діяльності вищий орган управління - Загальні збори учасників Товариства - мають право припинити повноваження члена виконавчого органу товариства в будь-який час і з будь-яких підстав, наслідком цього є припинення трудових відносин з такою особою. Згідно рішення Загальних зборів учасників від 22.06.2023 вбачається, що учасники втратили довіру до позивача у зв`язку з неналежним виконанням нею обов`язків директора товариства, дії якої завдали суттєвих фінансових збитків Товариству, з огляду на кримінальне провадження №0000340, рішення судів по справам № 359/10013/20, № 355/722/20, № 355/705/20.

Відповідач вказує, що суд першої інстанції не досліджував статут відповідача, затверджено протоколом Загальних зборів учасників Товариства № 4/2023 від 19.06.2023, та не перевіряв відповідність рішення Загальних зборів учасників Товариства від 22.06.2023 положенням статуту ТОВ "УБА-Агросвіт". Так, скаржник наголошує, що Загальні збори учасників Товариства прийняли рішення від 22.06.2023 в межах своєї компетенції згідно статуту товариства та ч. 3 ст. 99 ЦК України. В межах вказаного відповідач зазначає, що відповідні доводи підтверджуються: п. 11.2.1 статуту (учасники мають право брати участь в управлінні товариством), п .15.1-15.3 статуту (вищим органом управління є Загальні збори учасників Товариства, а виконавчим органом є дирекція, яка складається із Генерального директора та Директора товариства), п. 16.6.5 статуту (до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства відноситься обрання та звільнення виконавчого органу Товариства, у т.ч. якогось одного або всіх членів виконавчого органу), п. 16.9 - 16.10 статуту (рішення щодо припинення повноважень члена виконавчого органу приймається більшістю голосів від присутніх, якщо на зборах присутні учасники із понад 50% голосів), п. 16.11 статуту (Загальні збори учасників можуть бути скликані в будь-який час та розглянути будь-яке питання порядку денного, якщо на них присутні всі учасники та вони надали на це свою одностайну згоду), п. 16.13 статуту (протокол Загальних зборів учасників підписує голова зборів та можуть підписувати інші учасники). При цьому, відповідач окремо зазначає, що у його статуті не визначено інших особливих підстав чи окремої процедури для припинення повноважень члена виконавчого органу Товариства. При вирішенні Загальними зборами учасників відповідача питання про припинення повноважень члена виконавчого органу товариства вони керуються загальними положеннями ч. 3 ст. 99 ЦК України.

Як акцентує апелянт: Загальні збори учасників ТОВ "УБА-Агросвіт", реалізовуючи своє право на управління Товариством та з метою захисту інтересів юридичної особи, вправі припинити повноваження члена виконавчого органу (директора ТОВ "УБА-Агросвіт") в будь-який час та з будь-яких підстав; Загальні збори учасників відповідача прийняли рішення від 22.06.2023 про припинення повноважень позивача у повній відповідності до статуту та ч. 3 ст. 99 ЦК України, а тому це рішення уповноваженого органу є правомірним. Відтак, припинення трудових відносин із позивачем, як членом виконавчого органу Товариства на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відбулось на законних підставах; позивач не оскаржує рішення Загальних зборів учасників відповідача, що свідчить про неналежний спосіб захисту і це є самостійною підставою для відмови у позові. Також зазначає, що суд першої інстанції юридично значимі обставини справи для правильного вирішення спору не встановив, норми ч. 3 ст. 99 ЦК України застосував неправильно і безпідставно задовольнив позовні вимоги позивача.

Окремо відповідач стверджує, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, не вірно визначив підстави позову та предмет доказування, а тому у задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити повністю за їх безпідставністю.

Також апелянтом зазначається, що діти позивача мають батька, зокрема, гр. ОСОБА_3 , якого згідно судового рішення у справі № 359/6678/19 визнано батьком дітей ОСОБА_1 . З гр. ОСОБА_3 присуджені аліменти на утримання дітей, який виконує свій обов`язок зі сплати аліментів належним чином. Судовим рішенням у справі № 359/6678/19 встановлено, що батько дітей проживав із позивачем однією сім`єю. За таких фактичних обставин відповідач вважає, що ОСОБА_1 не є «одинокою матір`ю», а тому положення законодавства, передбачені у ст. 184 КЗпП, на позивача не поширюються. В наведеному апелянтом вказується, що питання утримання і виховання дітей позивача не входить до предмету цього корпоративного спору, а батько дітей ОСОБА_4 не є учасником цієї справи. Відтак, відповідний висновок місцевого господарського суду є нічим не підтвердженим припущенням, спростовується платіжними документами про виплату аліментів.

Відповідач звертає увагу й на те, що подав до суду 1-ої інстанції разом з відзивом на позовну заяву докази направлення через АТ «Украпошта» позивачу наказу про звільнення та повідомлення про нараховані суми, належні працівникові, які повернулись назад не врученими. В той же час, вся судова кореспонденція, що направлялась у даній справі на адресу позивача, також повернулась до господарського суду не врученою. На думку апелянта це може свідчити про небажання позивача отримувати будь-яку поштову кореспонденцію за місцем свого проживання. З огляду на викладене вище, у сукупності із доказами отримання позивачем на банківський рахунок виплат від відповідача, пов`язаних із звільненням, відповідач вважає, що твердження ОСОБА_1 про нібито її не обізнаність про звільнення, - є безпідставними та можуть свідчити про зловживання процесуальними правами останньою.

Додатково відповідач наголосив, що відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41, працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. У наказі № 31 від 22.06.2023 про звільнення ОСОБА_1 було вказано про нарахування та виплату позивачу з боку відповідача вихідної допомоги при звільненні у розмірі 6 місячного середнього заробітку. Згідно із «Повідомленням про нараховані суми, належні працівникові при звільненні», що був поданий до суду із відзивом на позовну заяву, позивачу при звільненні було нараховано 73 080,63 грн., з яких 40 200,27 грн. - це сума зазначеної вище вихідної допомоги у розмірі 6 місячного середнього заробітку позивача за липень - грудень 2023 року. Фактична виплата цих грошових коштів позивачу підтверджується платіжними інструкціями відповідача № 4543, № 4545 від 22.06.2023 (із нарахованих 73 080,63 грн було утримано ПДФО та ВЗ і до виплати належала сума у 58 829,91 грн., яка була виплачена вказаними платіжними інструкціями = 32 361,22 + 26 468,69 грн.), що містяться у справі. Разом з тим, апелянт має переконання, що місцевий господарський суд ці фактичні обставини справи не врахував, надані відповідачем докази (як і всі інші докази відповідача) не дослідив і до уваги не прийняв, а тому допустив безпідставне збагачення позивача, стягнувши із відповідача вдруге грошові кошти, які вже були їй раніше сплачені Товариством. Так, суд першої інстанції провів власні розрахунки та вирішив стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за один рік вимушеного прогулу (23.06.2023 по 22.06.2024) на підставі ст. 235 КЗпП в сумі 79 487,55 грн. (= 261 днів х 304,55 грн.).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2024, апеляційна скарга відповідача у справі № 911/362/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт" на рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2024 у справі № 911/362/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт" на рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2024 у справі № 911/362/24 призначено на 17.02.2025.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, що виключає можливість прибути до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт" на рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2024 у справі № 911/362/24 відкладено на 24.03.2025.

Представник апелянта в судовому засіданні 24.03.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 24.03.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Поряд із цим, судова колегія вказує, що відзиву/письмових пояснень на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 та його представника на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 19 лютого 2014 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду директора товариства відповідача, на підставі наказу «Про прийняття на посаду директора ТОВ "УБА-Агросвіт"» № 9-к.

13 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про її звільнення із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з чим, 13 березня 2019 року проведені загальні збори учасників товариства відповідача, оформлені протоколом № 2/2019, на яких вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади директора товариства, про що виданий наказ № 6-к.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просила визнати незаконним рішення загальних зборів учасників відповідача від 13 березня 2019 року, оформленого протоколом № 2/2019 про звільнення з посади директора, поновити її на посаді директора відповідача, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 45 195,93 грн., визнати незаконним та скасувати наказ № 6-к від 13 березня 2019 року про звільнення її за власним бажанням, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 141 382,14 грн., зобов`язати відповідача оформити, нарахувати та виплатити допомогу по вагітності і пологам за 126 днів непрацездатності з 26 вересня 2016 року по 29 січня 2017 року, зобов`язати відповідача оформити, нарахувати та виплатити допомогу по вагітності і пологам за 126 днів непрацездатності з 29 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року у справі № 359/6858/19 в задоволенні цього позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 17 липня 2020 року звернулась із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду, просила рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року, визнаний незаконним та скасований наказ № 6-к від 13 березня 2019 року, ОСОБА_1 поновлена на посаді директора товариства з 13 березня 2019 року, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 141 382,14 грн.

У зв`язку з невиконанням постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди, який був задоволений частково. Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року стягнуто з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Під час розгляду цієї справи позивачу стало відомо про прийняття відповідачем 22 червня 2023 року наказів "Про поновлення на роботі ОСОБА_2 " № 30-к та "Про звільнення ОСОБА_2 " № 31-к, з якими ОСОБА_1 у встановленому порядку ознайомлена не була.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача про визнання незаконним наказу № 31-К, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.

Згідно з ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року, провадження в справі закрите, позивачу роз`яснено, що цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

У зв`язку з цим, 06.02.2024 позивач звернувся з позовом до Господарського суду Київської області, в якому просив визнати незаконним наказ № 31-К, поновити його на посаді директора, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 07.02.2024, позовна заява повернута позивачу, у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

09.02.2024 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Київської області з відповідним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що наказ "Про звільнення ОСОБА_2 " № 31-К від 22 червня 2023 року був прийнятий незаконно, оскільки позивач не був допущений до робочого місця, фактично не приступив до виконання обов`язків, тому не міг бути звільнений. Крім цього, позивач не був ознайомлений з наказом № 31-К у встановленому законодавством порядку. За твердженнями позивача, ОСОБА_1 в шлюбі не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні, оскільки біологічний батько дітей, - ОСОБА_4 , батьківство не визнає. Так, ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, яку, в порушення вимог чинного законодавства про працю, було звільнено за ініціативою роботодавця.

У зв`язку з цим, позивач просив визнати незаконним наказ № 31-К, поновити його на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що 22.06.2023 на загальних зборах учасників Товариства відповідача позивачу була висловлена недовіра та виданий наказ про її звільнення № 31-К. За твердженнями відповідача, дії позивача завдали суттєвих збитків Товариству, позивач здійснював розкрадання грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей підприємства, а також вчинив шахрайство, в результаті якого у відповідача були викрадені паливно-мастильні матеріали більше, ніж на 17 млн. грн. Також, відповідач зазначав, що позивач не є одинокою матір`ю, оскільки батько дітей сплачує аліменти, на підставі відповідного рішення суду.

Вирішуючи спір по суті та висновуючись про обґрунтованість позовних вимог суд попередньої інстанції вказав, що позивач не був ознайомлений з наказами відповідача № 30-к та № 31-к у встановленому законом порядку. Також відповідачем не були забезпечені позивачу доступ до роботи та можливість виконання своїх обов`язків. Крім того, документів, що підтверджували б повну ліквідацію підприємства відповідача, представник Товариства місцевому господарському суду не надав.

Суд першої інстанції прийняв до уваги, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року в справі № 359/6678/19 позов задоволений частково, ОСОБА_3 визнано батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року мотивувальна частина рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року щодо задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3 батьком змінена, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання дітей, - залишене без змін.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року, касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року у незміненій частині та постанова Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року, - без змін.

Втім, ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , своє батьківство заперечує, у вихованні дітей участі не приймає.

Суд 1-ої інстанції виснувався, що документів, що підтверджували б здійснення позивачем розкрадання грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей підприємства, вчинення шахрайства, в результаті якого у відповідача були викрадені паливно-мастильні матеріали, або інших дій позивача, що могли б слугувати підставою для висловлення відповідачем недовіри позивачу, представник відповідача не надала, тому вимога позивача про визнання незаконним наказу "Про звільнення ОСОБА_2 " № 31-к є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один рік в сумі 79 487,55 грн.

З огляду на фактичні обставини цієї справи, колегія суддів вважає зазначені вище висновки суду першої інстанції передчасними, зважаючи на наступне.

22 червня 2023 року відповідачем був прийнятий наказ "Про поновлення на роботі Тетяни Малюти" № 30-К.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Так, підставою для розірвання договору, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому (звільнення) працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Системний аналіз положень п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України та ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутись у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому, припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобігання негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 510/456/17 та від 04.02.2020 у справі № 915/540/16).

Визначена у п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів діяльності працівників (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 766/1211/20).

У чинному законодавстві про працю відсутнє визначення поняття "посадова особа".

Для усунення цієї прогалини Державна інспекція України з питань праці (далі - інспекція) надала роз`яснення від 24.07.2014, згідно з якими, до категорії "посадові особи", у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, можна віднести, зокрема, категорію працівників, визначених як: "посадові особи" у статтях 2 Закону України "Про державну службу" та 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"; "службові особи" - у примітці до статті 364 Кримінального кодексу України, до яких належать, у тому числі: особи, які обіймають постійно чи тимчасово на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальними повноваженнями, якими особа наділяється повноважним органом чи уповноваженою особою такого підприємства, установи, організації. Службова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини (наприклад, право прийняття та звільнення працівників, застосування дисциплінарних чи адміністративних стягнень тощо).

При цьому, інспекція зробила висновок про те, що терміни "посадова особа" та "службова особа" є синонімічними.

Отже, особа є посадовою не лише під час здійснення відповідних функцій або виконання обов`язків на постійній основі, але й у разі їх здійснення тимчасово.

Крім цього, поняття "посадова особа" міститься і в Господарському кодексі України щодо посадових осіб підприємств, у тому числі заснованих на державній формі власності (державних підприємств).

Частиною 3 статті 65 ГК України встановлено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

Тлумачення наведених вище норм права дає підстави стверджувати те, що основними критеріями при визначенні кола посадових осіб, до яких може бути застосована ця норма, є, по-перше, належність конкретної посади до органу управління (керівного, виконавчого, наглядового тощо) юридичної особи, в тому числі закріплення статусу посадової особи в статуті, й, по-друге, передбачена законодавством чи статутом процедура припинення повноважень такої посадової особи за рішенням власника, адже наявність юридичного факту, - припинення повноваження посадової особи за рішенням власника в особі відповідного органу управління, повинно передувати звільненню на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 в справі № 766/23789/19.

У рішенні Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року по справі № 1-2/2010 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV "члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків" слід розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу (осіб) від виконання обов`язків члена (членів) виконавчого органу за умови, якщо в установчих документах товариства не визначено таких підстав».

У своїй постанові від 15 вересня 2020 року по справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду висновувалась про те, що з огляду на вказане під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року в справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20) зазначено, що: «Здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до статті 99 ЦК України можлива в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене Статутом, і підставою такого звільнення може бути зазначене посилання на пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Якщо Статутом передбачено підстави звільнення, усунення від виконання своїх повноважень одним з органів управління кооперативом, такі спори мають розглядати в залежності від причини звільнення, зазначеної у відповідному рішенні компетентного (уповноваженого) органу. З урахуванням висновку Конституційного Суду України, наданого у вказаному рішенні у справі № 1-2/2010, можна зробити висновок, що посилання компетентного органу у рішенні про звільнення на статтю 99 ЦК України, як на підставу звільнення чи зазначення інших підстав, які передбачені у Статуті, може свідчити про реалізацію органом управління своїх корпоративних прав».

Тобто, у практиці сформувався сталий підхід до того, що спори про звільнення керівника юридичної особи (її виконавчого органу) на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України внаслідок припинення його повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України є корпоративними та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

У постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 17.07.2024 по справі № 914/452/23 вказано висновок про те, що передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів. Обіймаючи посаду директора товариства, особа мала усвідомлювати особливості правової природи та специфіку свого статусу, як керівника юридичної особи, зокрема можливість припинення повноважень та звільнення у будь-який час за рішенням загальних зборів.

Колегія суддів акцентує, що у відповідності до п. 16.6.5 статуту "УБА-Агросвіт" до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства відноситься обрання та звільнення виконавчого органу Товариства (генерального директора або директора) або членів колегіального виконавчого органу.

Директор призначається та звільняється Загальними зборами учасників товариства (п. 18.1. Статуту).

Директор зобов`язаний сумлінно виконувати свої обов`язки, розумно та добросовісно діяти в інтересах товариства (п. 18.2. Статуту).

З огляду на зазначене колегія суддів приймає до уваги, що у статуті ТОВ «УБА-Агросвіт» не визначено інших особливих підстав чи окремої процедури для припинення повноважень члена виконавчого органу Товариства.

Тим самим, при вирішенні Загальними зборами учасників відповідача питання про припинення повноважень члена виконавчого органу Товариства останні керуються загальними положеннями ч. 3 ст. 99 ЦК України, з посиланням також на пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України.

На відповідне слушно звернув увагу й апелянт.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2023 на Загальних зборах учасників ТОВ "УБА-Агросвіт" прийнято рішення, оформлене протоколом № 6/2023, за яким припинено повноваження ОСОБА_1 в зв?язку з недовірою засновника Товариства, як члена виконавчого органу на підставі частини 3 статті 99 ЦК України, пункту 16.6.5. Статуту товариства, та звільнено її з посади директора ТОВ «УБА-Агросвіт» відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України з 22 червня 2023 року.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що слухали ОСОБА_7 , який висловив недовіру директору Товариства ОСОБА_1 в зв?язку з тим, що директор Товариства виконує функції управління Товариством щодо управління ним, та запропонував припинити повноваження ОСОБА_1 , як члена виконавчого органу, у зв?язку з неналежним, виконанням обов?язків директора товариства, дії якої завдали суттєвих фінансових збитків Товариству (кримінальне провадження № 0000340, рішення судів по справам № 359/10013/20, № 355/722/20, № 355/705/20), та звільнити її з посади директора ТОВ «УБА-Агросвіт» відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України з 22 червня 2023 року на підставі частини 3 статті 99 ЦК України, пункту 16.6.5. Статуту Товариства.

22.06.2023 ТОВ "УБА-Агросвіт" виданий наказ "Про звільнення ОСОБА_2 " № 31-К, згідно якого ОСОБА_1 була звільнена з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт".

Цього ж дня наказ направлено відповідачем на адреси позивача.

Вказаний наказ прийнято на підставі протоколу Загальних зборів учасників № 6/2023 від 22.06.2023.

В позові ОСОБА_1 підкреслює, що на відповідних загальних зборах учасників присутньою не була, висловити заперечення стосовно висловленої недовіри була позбавлена.

Втім, доказів оскарження в судовому порядку вказаного протоколу, як підстави (передумови) звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, матеріали справи не містять.

Отже, зважаючи на право Загальних зборів Товариства у будь-який час і з будь-яких підстав на звільнення його директора, враховуючи, що у спорах щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України має значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення, беручи до уваги, що передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, тощо, - колегія суддів дійшла висновку, що прийнявши рішення, оформлене протоколом № 6/2023 від 22.06.2023, про припинення повноважень ОСОБА_1 в зв`язку з недовірою засновника Товариства, як члена виконавчого органу на підставі частини 3 статті 99 ЦК України, пункту 16.6.5. Статуту товариства, та звільнення її з посади директора ТОВ «УБА-Агросвіт» відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України з 22 червня 2023 року, відповідач реалізував своє відповідне корпоративне право на підставах, визначених статутом ТОВ «УБА-Агросвіт», ч. 3 ст. 99 ЦК України та звільнив ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «УБА-Агросвіт» відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, припинивши її повноваження, дотримуючись процедури ухвалення такого рішення в межах наданих йому дискреційних повноважень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає невмотивованими висновки суду 1-ої інстанції про те, що ненадання відповідачем документів, що підтверджували б здійснення позивачем розкрадання грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей підприємства, вчинення шахрайства, в результаті якого у відповідача були викрадені паливно-мастильні матеріали, або інших дій позивача, що могли б слугувати підставою для висловлення відповідачем недовіри позивачу, свідчить про незаконність наказу "Про звільнення ОСОБА_2 " № 31-К.

Окремо, з огляду на посилання позивачем у позові на те, що Товариством не було допущено ОСОБА_1 до виконання своїх обов`язків, тим самим фактично не допущено до роботи, колегія суддів звазначає, що за ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

22.06.2023 відповідачем був виданий наказ "Про поновлення на роботі Тетяни Малюти" № 30-К.

Згідно вказаного наказу:

- скасовано наказ «Про звільнення директора ОСОБА_1 » від 13.03.2019 № 6-К;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді директора з 13 березня 2019 року;

- наказано упорядкувати робоче місце та забезпечити допуск до роботи ОСОБА_1 на посаді директора з 22.06.2023;

- старшому бухгалтеру ОСОБА_8 : нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.08.2022 по 21.06.2023; внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки ОСОБА_1 ; скласти скоригований табель обліку використання робочого часу за час вимушеного прогулу; внести зміни до особової картки та особової справи ОСОБА_1 .

Зазначений наказ прийнято на підставі: постанови Київського апеляційного суду від 27.10.2020 по справі № 359/6858/19; протоколу Загальних зборів учасників № 5/2023 від 12.06.2023.

Листами № 29 та № 30 від 16.06.2023 відповідач повідомив позивача про визначення дати виконання постанови Київського апеляційного суду від 27.10.2020 по справі № 359/6858/19 - 22.06.2023, а також запропонував ОСОБА_1 прибути за адресою ТОВ «УБА-Агросвіт» для виконання трудових обов`язків, оформлення відповідних документів, отримання належних виплат за час вимушеного прогулу.

Окреслені листи були направлені ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ), що підтверджується рекомендованими повідомленнями №№ 709 і 679.

Втім, відповідні листи не були вручені ОСОБА_1 , у т.ч. з причин закінчення терміну зберігання.

За таких обставин, оскільки відповідач вчиняв дії щодо повідомлення позивача про дату виконання постанови Київського апеляційного суду від 27.10.2020 по справі № 359/6858/19 - 22.06.2023, а також пропонував ОСОБА_1 прибути за адресою Товариства для виконання нею трудових обов`язків, з огляду на фактичне виконання 22.06.2023 постанови Київського апеляційного суду від 27.10.2020 по справі № 359/6858/19, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду про незабезпечення відповідачем доступу позивачу до роботи та можливості виконання ним своїх обов`язків.

Щодо підстав заявленого позову про неможливість звільнення ОСОБА_1 , враховуючи її статус «одинокої матері», а відповідно і висновків місцевого господарського суду цій частині, колегія суддів вказує таке.

Відповідно до ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, документи, що підтверджували б повну ліквідацію підприємства відповідача, у справі відсутні.

В свою чергу, законодавче визначення "одинокої матері" відсутнє, разом з цим, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992, під одинокою матір`ю слід розуміти жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Так, колегія суддів підкреслює, що основним критерієм для визначення статусу «одинокої матері» є: виховання та утримування дитини без участі батька.

До матеріалів справи долучена копія свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , а також копія свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

В липні 2019 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання його батьком ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах, під час яких у них народилось двоє дітей. Проте, відповідач своє батьківство не визнає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно утримання та виховання дітей.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року в справі № 359/6678/19 позов задоволений частково, ОСОБА_3 визнано батьком ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей.

Постановою Київського апеляційного суду мотивувальна частина рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2023 року щодо задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3 батьком змінена, в частині стягнення з останнього на користь позивача аліментів на утримання дітей, - залишене без змін.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року, касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року у незміненій частині та постанова Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року, - без змін.

На виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року виданий виконавчий лист № 359/6678/19 та 20 грудня 2022 року державним виконавцем Драбівського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрите виконавче провадження, про що винесена постанова ВП № 70583329.

До матеріалів справи долучена копія платіжної інструкції від 27 січня 2023 року, на суму 4 497,18 грн., із призначенням платежу: "відрахування із доходів ОСОБА_4 згідно ВП № 70583329 у розмірі частки всіх видів його доходу, починаючи утримання з 22.07.2019 в межах суми платежу за один місяць", копія платіжної інструкції № 439 від 30.01.2023, на суму 2 055,84 грн., із призначенням платежу: "відрахування із доходів ОСОБА_4 виконавчого провадження № 70583329 у розмірі частки всіх доходів починаючи із 22.07.2019 у межах суми платежу за один місяць", а також копія платіжної інструкції від 15 лютого 2024 року, на суму 892 594,29 грн., із призначенням платежу: "сплата коштів на користь ОСОБА_1 згідно стягнення по виконанню виконавчого документу: виконавчий лист № 359/6678/19 виданий 14.12.2023 документ видав: Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Пл. ОСОБА_4 (іпн. НОМЕР_1 )".

За таких обставин, оскільки діти ОСОБА_1 мають батька - ОСОБА_3 , що визнано відповідним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, враховуючи присудження стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей, який виконується останнім, за переконанням колегії суддів висновки суду попередньої інстанції про доведеність позивачем, за викладених ним у позові підстав, обставин наявності у ОСОБА_1 статусу «одинокої матері», як наслідок поширення на неї положень законодавства, передбачених ст. 184 КЗпП України, не відповідають фактичним обставинам справи.

В свою чергу, судова колегія вважає обґрунтованими аргументи скаржника у цій частині.

За наведеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду 1-ої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу № 31-К та поновлення останньої на посаді директора Товариства.

Крім того, зважаючи на відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зазначених частинах, відсутніми є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Частиною 1 статті 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт" про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - в повному обсязі, а апеляційна скарга, - задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача - Малюту Т.О.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт" на рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2024 у справі № 911/362/24 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2024 у справі № 911/362/24 - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт" про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повністю.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УБА-Агросвіт" (адреса: 07545, Київська обл, Броварський р-н, с. Волошинівка, вул. Шкільна, 41-А; ідентифікаційний код - 34248426) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги - 10 900,80 грн. (десять тисяч дев`ятсот гривень 80 копійок).

4. Доручити Господарського суду Київської області видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу № 911/362/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.04.2025.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков