ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. Справа№ 910/7231/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024

у справі №910/7231/24 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медиторія»

до ОСОБА_1

про стягнення 40 145, 57 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Медиторія» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 38 700, 00 грн заборгованості, 937, 59 грн інфляційних витрат та 507, 98 грн - 3% річних за договором № 2 від 03.08.2022.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медиторія» попередню оплату у сумі 33 700, 00 грн, інфляційні втрати у сумі 885, 48 грн, 3% річних у розмірі 442, 35 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 641, 990 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2024 у справі № 910/7231/24 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права та є таким, що не відповідає обставинам справи.

Скаржник зазначив, що його не було належним чином повідомлено про розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки кореспонденція з Господарського суду міста Києва була повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Зазначене, позбавило права апелянта надати відзив на позовну заяву.

Крім того, апелянт вважає, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки відсутні підтвердження, що заборгованість виникла саме на підставі господарських відносин між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, а спірні правовідносини не мають господарського характеру.

Також скаржник посилається на неналежне оформлення первинної бухгалтерської документації, а саме актів виконаних робіт (наданих послуг).

До того ж не погоджуючись із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2024, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі № 910/7231/24 в повному обсязі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024, справу № 910/7231/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Яценко О.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2024 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи № 910/7231/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/7231/24.

14.11.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Разом з тим суддя Іоннікова І.А., яка не є головуючим суддею, у період із 18.11.2024 по 22.11.2024 перебувала на підвищенні кваліфікації в НШСУ, у зв`язку з чим розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08//24 від 18.11.2024 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2024 визначений наступний склад колегії суддів: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя, судді - Яценко О.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

10.12.2024 від позивача до Північного апеляційного господасрького суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач зазначив, що неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію не може бути перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права зі сторони суду.

Крім того, позивач наголосив, що враховуючи суб`єктний склад та зміст правовідносин сторін, спір належить до господарської юрисдикції.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Яковлєва М.Л. з 22.01.2025, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2025 визначено наступний склад колегії суддів: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 справу № 910/7231/24 прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 03.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медиторія» (замовник) та фізичною - особою підприємцем ОСОБА_1 (яка змінила прізвище на ОСОБА_1) (виконавець) був укладений договір № 2 (далі - договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання інформаційно-консультаційних послуг з питань інформатизації (п. 1.1).

Оплата послуг проводиться замовником шляхом перерахування 100 % вартості послуг, вказаної в п. 3.1 договору, на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виставленого виконавцем рахунку (акту виконаних робіт) впродовж 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку (акту виконаних робіт) (п. 3.2 договору).

Після закінчення місячного терміну надання послуг виконавець протягом 7 календарних днів з дня закінчення місяця надає замовнику акт прийому-передачі наданих послуг, який замовник повинен підписати, поставити печатки та повернути впродовж 14 календарних днів з дати його підписання (п. 3.6 договору).

У разі неотримання акту прийому-передачі наданих послуг виконавцем у визначений договором термін послуги вважаються наданими, а замовник претензій щодо наданих послуг немає (п. 3.7 договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання та скріплення печатками (за наявності) двома сторонами. Дія договору припиняється після повного виконання сторонами взаємних зобов`язань (п. 7.2).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що визначені договором.

Звертаючись з даним позовом позивач вказує, що на виконання умов договору відповідач надав інформаційно-консультаційні послуги на загальну суму 152 975,00 грн., на підтвердження чого надав акти приймання-передачі наданих послуг № 1 від 31.08.2022, № 2 від 30.09.2022, № 3 від 31.10.2022, № 4 від 30.11.2022, № 5 від 09.12.2022, № 6 від 20.01.2022, № 7 від 27.01.2022, № 8 від 03.02.2022, № 9 від 10.02.2022, № 10 від 17.02.2022, № 11 від 24.02.2022, № 12 від 10.03.2022, № 13 від 17.03.2022, № 14 від 24.03.2022, № 15 від 31.03.2022, № 16 від 07.04.2022, № 17 від 14.04.2022, № 18 від 21.04.2022, № 19 від 28.04.2022, № 20 від 05.05.2022, № 21 від 12.05.2022, № 22 від 19.05.2022.

Позивач, у свою чергу, оплатив надані послуги на суму 191 675,00 грн., про що свідчить банківська виписка з рахунку позивача за період з 01.08.2022 по 31.07.2023, платіжні доручення № 538 від 04.08.2022, № 551 від 02.09.2022, № 571 від 07.10.2022, № 584 від 04.11.2022, № 602 від 09.12.2022, № 625 від 20.01.2023, № 627 від 27.01.2023, № 636 від 03.02.2023, № 638 від 10.02.2023, № 645 від 17.02.2023, № 648 від 24.02.2023, № 658 від 10.03.2023, № 666 від 17.03.2023, № 668 від 24.03.2023, № 674 від 31.03.2023, № 677 від 07.04.2023, № 687 від 14.04.2023, № 690 від 21.04.2023, № 698 від 28.04.2024, № 703 від 05.05.2023, № 704 від 12.05.2023, № 716 від 19.05.2023, № 722 від 26.05.2023, № 733 від 02.06.2023, № 734 від 09.06.2023, № 741 від 15.06.2023, № 746 від 23.06.2023, № 753 від 30.06.2023, № 758 від 06.07.2023, № 767 від 14.07.2023, № 768 від 21.07.2023.

Отже, на думку позивача, відповідачем не було надано послуги на суму попередньої оплати у розмірі 38 700,00 грн.

Листами № 14 від 03.08.2023, № 15 від 03.11.2023 позивач звертався до відповідача з вимогами надати первинні бухгалтерські документи на перераховану суму попередньої оплати 38 700,00 грн. (акти наданих послуг та/або рахунки на сплату послуг), а у випадку ненадання таких документів, просив повернути вказану суму попередньої оплати.

Також у листі № 15 від 03.11.2023 просив у актах виправити рік надання послуг, а саме - 2022 на 2023, зокрема, у актах наданих послуг № 6 від 20.01.2022, № 7 від 27.01.2022, № 8 від 03.02.2022, № 9 від 10.02.2022, № 10 від 17.02.2022, № 11 від 24.02.2022, № 12 від 10.03.2022, № 13 від 17.03.2022, № 14 від 24.03.2022, № 15 від 31.03.2022, № 16 від 07.04.2022, № 17 від 14.04.2022, № 18 від 21.04.2022, № 19 від 28.04.2022, № 20 від 05.05.2022, № 21 від 12.05.2022, № 22 від 19.05.2022. Проте, відповідач залишив вказані вимоги позивача без відповіді та виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, суд першої інстанції вірно встановлено що за перерахунком судом сум зазначених у актах № 1 від 31.08.2022, № 2 від 30.09.2022, № 3 від 31.10.2022, № 4 від 30.11.2022, № 5 від 09.12.2022, № 6 від 20.01.2022, № 7 від 27.01.2022, № 8 від 03.02.2022, № 9 від 10.02.2022, № 10 від 17.02.2022, № 11 від 24.02.2022, № 12 від 10.03.2022, № 13 від 17.03.2022, № 14 від 24.03.2022, № 15 від 31.03.2022, № 16 від 07.04.2022, № 17 від 14.04.2022, № 18 від 21.04.2022, № 19 від 28.04.2022, № 20 від 05.05.2022, № 21 від 12.05.2022, № 22 від 19.05.2022 (на які посилається позивач), послуги були надані відповідачем на більшу суму, ніж вказано позивачем у позовній заяві, а саме у сумі 157 975,00 грн.

При цьому, колегія суддів враховує зазначені позивачем пояснення щодо помилковості року 2022, замість - 2023, вказаного у актах № 6 від 20.01.2022, № 7 від 27.01.2022, № 8 від 03.02.2022, № 9 від 10.02.2022, № 10 від 17.02.2022, № 11 від 24.02.2022, № 12 від 10.03.2022, № 13 від 17.03.2022, № 14 від 24.03.2022, № 15 від 31.03.2022, № 16 від 07.04.2022, № 17 від 14.04.2022, № 18 від 21.04.2022, № 19 від 28.04.2022, № 20 від 05.05.2022, № 21 від 12.05.2022, № 22 від 19.05.2022.

Отже, враховуючи, що послуги позивачем були оплачені на більшу суму (191 675,00 грн.), то колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню попередня оплата у сумі 33 700,00 грн. (191 675,00 грн. - 157 975,00 грн.).

Щодо тверджень апелянта про неналежне оформлення первинної бухгалтерської документації, а саме актів виконаних робіт (наданих послуг), то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору, оплата послуг проводиться на підставі як рахунків, , так і на підставі актів прийому-передачі наданих послуг.

При цьому, обов`язок по складанню вказаних документів покладається саме на відповідача.

Так, п. 3.6 договору зазначено, що після закінчення місячного терміну надання послуг виконавець протягом 7 (семи) календарних днів з дня закінчення місяця надає замовнику акт прийому-передачі наданих послуг, який замовник повинен підписати, поставити печатки та повернути впродовж 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати його підписання.

Таким чином, саме з вини відповідача були допущені описки при актів прийому-передачі наданих послуг та замість 2023 року було вказано 2022 рік.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ТОВ «Медиторія» в частині стягнення попередньої оплати підлягають частковому задоволенню, у встановленій судом сумі - 33 700, 00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 937,59 грн. та 3 % річних у сумі 507,98 грн. за період з 11.11.2023 по 18.04.2024, нараховані на суму попередньої оплати 38 700,00 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

У даному випадку позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати і 3 % річних на суму коштів попередньої плати, які є грошовою сумою та які перераховуються згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за послуги, що мали б бути надані. Отже, оскільки правовідношення, в якому у відповідача (виконавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (замовнику) суму попередньої оплати, є грошовим зобов`язанням, то на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Нарахування на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Вказані висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми матеріальних втрат, колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду про їх часткове задоволення та стягнення з відповідача втрат від інфляції у сумі 885,48 грн. та 3 % річних у сумі 442,35 грн.

Щодо тверджень апелянта про його неналежне повідомлення про розгляд справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується апелянтом, всі процесуальні документи направлялись судом першої інстанції рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 04215, м. Київ, просп. Свободи, б. 28а, кв. 54. Також, як випливає із змісту апеляційної скарги зазначена адреса також є адресою реєстрації відповідача, як фізичної особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу. Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку юридичну особу.

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Також, за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з усіма процесуальним документами по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

Отже твердження апелянта, що суд першої інстанції позбавив відповідача надати свій відзив на позовну заяву та надати пояснення по справі є необґрунтованими.

Щодо посилань апелянта про непідсудність даного спору господарському суду, то колегія суддів вважає вказані твердження безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, договір, у зв`язку із невиконанням якого між сторонами виник спір, було укладено Товариством з обмеженою відповідальністю «Медиторія» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (прізвище змінено на ОСОБА_1). Договір виконувався з боку відповідача, саме як фізичною особою - підприємцем, про що свідчать зокрема відповідні акти виконаних робіт (наданих послуг), а також оплати здійснені позивачем на рахунок фізичної особи - підприємця.

Отже, спірні відносини виникли між двома суб`єктами господарювання - Товариством з обмеженою відповідальністю та фізичною особою - підприємцем.

Згідно статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що 14.01.2024 відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за її рішенням, про що внесено відповідну інформацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому, у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП (навіть ліквідований, як у даному випадку) відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Крім того, апелянт просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медиторія» (клієнт) та адвокатом Бєлінським Сергієм Євгенійовичем (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги №115/2024, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу (консультації та роз`яснення з юридичних питань, довідки щодо законодавства, складення окремих правових документів), а також представляти та захищати клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим договором; а клієнт зобов`язується здійснити винагороду адвоката, сплативши йому гонорар.

Відповідно до п. 3.1 договору, розмір винагороди адвоката (гонорар) встановлюється додатковою угодою до договору. Порядок оплати: попередня оплата.

Також, в матеріалах справи міститься додаток №1 від 28.02.2024 до договору про надання правничої допомоги №115/2024, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу, а саме: первинна консультація щодо взаємовідносин клієнта з ФОП ОСОБА_1, (аналіз наданих документів, розробка правової позиції по захисту прав та законних інтересів Клієнта). Складання позовної заяви до ФОП ОСОБА_1. Представництво інтересів Клієнта в господарському суді по зазначеній справі (за необхідності). Складання інших процесуальних документів (за необхідності).

Відповідно до п.2 додатку, розмір винагороди (гонорар), яку клієнт сплачує адвокату за виконання ним зобов`язань згідно п.1 цього додатку складає: за первинну консультацію щодо взаємовідносин клієнта з ФОП ОСОБА_1 - 1 200 гривень. Складання позовної заяви до ФОП ОСОБА_1 - 3 600 гривень. Участь адвоката в судових засіданнях - 2 400 гривень за судодень. Складання інших процесуальних документів (пп.1.4. додатку) - від 1 200 гривень (в залежності від складності та за погодженням із клієнтом).

Представництво інтересів позивача у справі здійснював адвокат Бєлінський Сергій Євгенійович на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1574093 від 21.03.2024.

Також сторонами складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 09.10.2024 до договору про надання правничої допомоги №115/2024 від 28.02.2024, копія якого надана до матеріалів справи, в якому зазначено обсяг наданих адвокатом послуг, загальна вартість яких складає 6 000 грн.

Крім того, до матеріалів справи долучена копія платіжної інструкції №926 від 20.03.2024 на суму 4 800 грн. із призначенням платежу «Оплата консультації та складання позовної заяви згідно рахунку на оплату №1/115/2024 від 19.03.2024, без ПДВ» та копія платіжної інструкції №1045 від 09.10.2024 на суму 1 200 грн. із призначенням платежу «Оплата послуги зі складання заяви про ухвалення додаткового рішення, без ПДВ».

Наведені вище докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судом першої інстанції вірно враховано, що заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Вказаний висновок щодо застосування статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у сумі 4 500, 00 грн. за складання заяви про ухвалення додаткового рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскаржуючи додаткове рішення, апелянт не навів підстав (доводів, мотивів) для скасування вказаного рішення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятих у справі рішень, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення - без змін.

Судовий збір, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі № 910/7231/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі № 910/7231/24 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/7231/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун