РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2025Справа № 910/16223/24

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елкор Дистрибуция УА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Д2»

про стягнення грошових коштів,

Без виклику учасників судового процесу

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду міста Києва через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Елкор Дистрибуция УА» (далі - ТОВ «Елкор Дистрибуция УА», позивач) надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Д2» (далі - ТОВ «Д2», відповідач) про стягнення основного боргу - 150 472,39 грн., пені - 187 309,73 грн., інфляційних втрат - 79 829,70 грн., 3% річних - 15 004,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за договором поставки програмної продукції у вигляді доступу до онлайн-сервісів № 127J000462 від 21.08.2020 року в частині своєчасної поставки товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/16223/24 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

20.01.2025 року через відділ діловодства суду від ТОВ «Елкор Дистрибуция УА» надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечив, зазначив, що відповідно до умов договору, програмне забезпечення, яким користувався відповідач, належать Microsoft Ireland Operation Limited, яким після початку повномаштабного вторгнення у 2022 році було виділено кошти за рахунок яких оплачуються щомісячні рахунки за користування його «програмними продуктами». Отже, на думку відповідача, нарахування заборгованості за 2022 рік є неправомірною. Також просив зменшити розмір пені.

27.01.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, а 28.01.2025 року - від відповідача заперечення на відповідь на відзив, у яких сторони проти доводів один одного заперечили, вважали їх безпідставними., наполягали на своїй позиції по суті вимог.

30.01.2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2020 року між ТОВ «Елкор Дистрибуция УА» (виконавець) та ТОВ «Д2» (замовник) був укладений договір поставки поставки програмної продукції у вигляді доступу до онлайн-сервісів № 127J000462 від 21.08.2020 року, відповідно до якого виконавець зобов`язується поставляти замовнику програмну продукцію в електронній формі у вигляді доступу до онлайн-сервісів протягом певного періоду час на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується приймати і оплачувати вказану програмну продукцію (п. 2.1 договору).

Найменування і ціна програмної продукції, яка є предметом цього договору, зазначається у прейскуранті виконавця, опублікованому на його офіційному сайті за адресою: ua.elcore.cloud (п. 2.2 договору).

Умови договору щодо найменування, кількості (обсягу), ціни і строку функціонування програмної продукції вказуються в актах приймання-передачі та/або в рахунках-фактурах виконавця, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.4 договору).

Замовлення програмної продукції у вигляді тимчасового доступу до онлайн-сервісів здійснюється замовником виключно за допомогою електронної системі Elcore Cloud Marketplace (далі - «ECM») в порядку, передбаченому додатком №1 «Опис і умови надання прав на доступ».

Найменування (перелік) і кількість (обсяг) програмної продукції у вигляді тимчасового доступу до онлайн-сервісів і зміст прав на доступ, що надаються виконавцем замовнику у вигляді тимчасового доступу до онлайн-сервіс визначаються на підставі розміщених замовником заявок в ЕСМ в порядку, визначеному в додатку № 1 «Опис і умови надання прав на доступ» (п. 3.2 договору).

Термін (строк) доступу до онлайн-сервісів клієнтам з моменту їх придбання замовником у виконавця визначається правовласником і може бути обмежений, що доводиться виконавцем до відома замовника. Термін дії прав на доступ починається з моменту, зазначеного в додатку № 1 «Опис і умови надання прав на доступ», і доводиться правовласником до відома клієнта будь-яким способом (п. 3.3 договору).

Програмна продукція вважається переданою замовнику з моменту надання доступу до відповідного онлайн-сервісу на певний період згідно заявки замовника. Доступ до відповідного онлайн-сервісу (програмної продукції) вважається наданим замовнику належним чином з моменту, визначеного в додатку № 1 «Опис і умови надання прав на доступ». Виконавець з метою передачі програмної продукції (надання доступу до онлайн-сервісу) має право виконувати інші дії в електронній формі, безпосередньо пов`язані з наданням доступу до онлайн-сервісу, включаючи активацію прав на доступ, їх підтримку і (або) управління ними. При цьому сам доступ до онлайн-сервісу надається клієнтам безпосередньо правовласником і (або) його афілійованою особою відповідно до застосованих правилами (п. 3.4 договору).

Під отриманням замовником програмної продукції для цілей цього договору сторони розуміють отримання замовником та/або клієнтом (кінцевим користувачем) доступу до відповідних онлайн-сервісів за цим договором. Надання доступу до онлайн-сервісу проводиться в режимі реального часу. Фактичний час (період, термін, строк) надання доступу до онлайн-сервісу (функціонування програмної продукції) фіксується білінговою системою ЕСМ (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору найменування, фактична кількість переданої програмної продукції і строк/термін функціонування програмної продукції (строк/період надання доступу до онлайн-сервісу) визначається на підставі даних електронної системи Elcore Cloud Marketplace і вказується у відповідному акті приймання-передачі до договору (далі-акт). Ціна програмної продукції у відповідному акті визначається на підставі діючого прейскуранту виконавця.

Замовник не має права відмовитися від приймання і оплати програмної продукції у вигляді доступу до онлайн-сервісу, доступ до якої був фактично наданий на відповідний строк, що підтверджено білінговою системою ЕСМ (п. 3.7 договору).

Відповідно до п. 3.8 договору звітним періодом за даним договором є календарний місяць, крім випадків, передбачених п. 2.4.2 договору. У разі ненадходження від замовника письмової мотивованої відмови від підписання направленого виконавцем акту приймання-передачі в термін до 5-го числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається прийнятим і підписаним з боку замовника в редакції виконавця (п. 3.9 договору).

Сума вартості програмної продукції, яка підлягає оплаті за договором, визначається в акті приймання-передачі та/або рахунку-фактурі (рахунку на оплату) згідно цін, визначених у діючому прейскуранті виконавця, на підставі розміщених замовником заявок та інформації щодо фактичного періоду надання доступу до онлайн-сервісу за даними електронної системи Elcore Cloud Marketplace (п. 5.1 договору).

Якщо інше не погоджено сторонами, оплата вартості програмної продукції (онлайн-сервісу), вказаної у відповідному акті приймання-передачі, здійснюється замовником в гривнях не пізніше 2 (двох) банківських днів з моменту підписання відповідного акту (п. 5.4 договору).

Даний договір набуває чинності з дати його підписання сторонами, з подальшою його пролонгацією (п. 8.1, 8.2 договору).

За змістом статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Судом встановлено, що укладений сторонами договір № 127J000462 від 21.08.2020 року є договором змішаної форми, оскільки він містить в собі елементи договору поставки та договору надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № 127J000462 від 21.08.2020 року позивач надав відповідачу програмну продукцію у вигляді доступу до онлайн-сервісів на загальну суму 900 058,91 грн., що підтверджується актами приймання-передачі № 000001278 від 31.10.2020, № 000001374 від 30.11.2020, №000001533 від 31.12.2020, № 000001586 від 31.01.2021, № 000001737 від 28.02.2021, № 000001875 від 31.03.2021, № 000001971 від 30.04.2021, № 000002095 від 31.05.2021, № 000002272 від 30.06.2021, № 000002377 від 31.07.2021, № 000002499 від 31.08.2021, № 000002629 від 30.09.2021, № 000002730 від 31.10.2021, № 000002845 від 30.11.2021, № 000003031 від 31.12.2021, № 000003143 від 31.01.2022, № 000003350 від 28.02.2022, № 000003465 від 31.03.2022, № 000003489 від 30.04.2022, № 000005671DN від 31.05.2022, № 000003805 від 30.06.2022, № 0.07.2022, №000004043 від 27.10.2022, рахунками на оплату № 127-003037DU від 31.10.2020, № 127-003258DU від 30.11.2020, № 127-003513DU від 31.12.2020, № 127-003723DU від 31.01.2021, № 127-003933DU від 28.02.2021, № 127-004185DU від 31.03.2021, № 127-004385DU від 30.04.2021, № 127-004641DU від 31.05.2021, № 127-004883DU від 30.06.2021, № 127-005072DU від 31.07.2021, № 127-005267DU від 31.08.2021, № 127-005486DU від 30.09.2021, № 127-005705DU від 31.10.2021, № 127-005978DU від 30.11.2021, № 127-006264DU від 31.12.2021, № 127-006486DU від 31.01.2022, № 127-006706DU від 28.02.2022, № 127-006905DU від 31.03.2022, № 127-006980DU від 30.04.2022, № 127-007153DU від 31.05.2022, № 127-007400DU від 30.06.2022, № 127-007568DU від 31.07.2022, № 127-007784DU від 31.08.2022.

Однак відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати поставленого товару виконав неналежним чином, вартість поставленого товару сплатив частково - на суму 749 586,52 грн, що підтверджується наявними у справі банківськими виписками.

Отже, за договором № 127J000462 від 21.08.2020 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 150 472,39 грн. (900 058,91 грн. - 749 586,52 грн.).

Суд не приймає доводи відповідача, що договір № 127J000462 від 21.08.2020 року є договором комерційного посередництва, оскільки вказаний правочин не містить усіх істотних умов притаманних агентському договору, а, як вже встановив суд, договір № 127J000462 від 21.08.2020 року є змішаним договором, що містить умови договору поставки та договору надання послуг.

Також суд відхиляє твердження відповідача, що послуги надані у 2022 році за договором № 127J000462 від 21.08.2020 року були оплачені Microsoft, оскільки належних доказів цим обставинам відповідачем не надано, а наявна у матеріалах справи переписка не містить протилежних висновків, встановлених судом.

Отже, факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором щодо своєчасної та у повному обсязі оплати послуг за договором є доведеним.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості товару відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Д2» заборгованості в сумі 150 472,39 грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач також просив стягнути з відповідача пеню у сумі 187 309,73 грн., нараховану за прострочення зобов`язання у період з 13.01.2022 по 29.12.2024.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 6.4 договору за порушення строків оплати за договором замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим договором припиняється через 3 роки з моменту виникнення прострочення (п. 6.6 договору).

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій позивача, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 187 309,73 грн., тобто у заявленій сумі.

Разом з цим відповідач подав заяву про зменшення розміру пені, посилаючись на наявність вищевказаних форс-мажорних обставин, що обтяжують його фінансове становище, та відсутність доказів про понесення збитків позивачем.

Розглянувши вказану заяву в частині зменшення розміру пені, проти якої заперечив позивач, суд врахував наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За приписами ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за наявності визначених у них умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів суду наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру пені, не навів поважних причин порушення зобов`язання, що стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем. А зі змісту листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач, не вбачається, що він містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин (введення військового стану в Україні), зокрема, договору № 127J000462 від 21.08.2020 року.

При цьому відповідачем, зі свого боку, не надано будь-яких доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання ТОВ «Д2» зобов`язань за договором № 127J000462 від 21.08.2020 року, заборгованість за яким виникла у тому числі у 2021 році.

Крім того, суд зважає на те, що неналежне виконання замовником зобов`язань вплинуло й на інтереси виконавця, що полягало у справедливому сподіванні позивача на належне виконання відповідачем договору та дотримання фінансової дисципліни, а також досягнення мети неустойки - стимулювання відповідача до належного виконання зобов`язання.

Отже суд дійшов висновку, що відповідач не довів поважності причин неналежного виконання своїх зобов`язань з урахуванням інтересів обох сторін, наявності виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій; не навів доводів щодо неспівмірності пені розмірам понесених збитків чи заінтересованості кредитора (позивача) у стягненні такої пені.

З огляду на викладене суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для зменшення пені при встановленому та підтвердженому факті прострочення грошового зобов`язання.

Стосовно стягнення матеріальних втрат у вигляді інфляційної складової боргу в сумі 79 829,70 грн. та 3 % річних у сумі 15 004,80 грн. за період з 13.01.2022 по 29.12.2024, то суд враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 ЦК України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто нарахування 3 % річних та інфляційної складової боргу за порушення грошового зобов`язання є правомірнимю

Перевіривши розрахунок позивача щодо заявлених матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача за умовами договору підлягають стягненню 79 829,70 грн. та 3 % річних у сумі 15 004,80 грн., тобто, у сумах, заявлених позивачем.

Отже, позов ТОВ «Елкор Дистрибуция УА» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 5 107,40 грн. та витрат за надану правничу допомогу на суму 40 000,00 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн. заявник надав копії: ордеру серія АА № 1523429 від 30.12.2024 про надання правничої допомоги ТОВ «Елкор Дистрибуция УА» адвокатом Котовим С.О.; договору про надання правничої допомоги № 93/23 від 09.11.2023, укладеного між ТОВ «Елкор Дистрибуция УА» та АБ «Тетяни Андріанової», додаток № 1/24 від 23.12.2024 до вказаного договору, відповідно до якого вартість послуг бюро за домовленістю сторін становить із розрахунку за 1 годину роботи адвоката бюро - 4 000,00 грн., і попередньо за послуги в суді першої інстанції - Господарському суді міста Києва складає 40 000,00 грн., із розрахунку - 10 годин роботи адвоката, які сплачуються клієнтом передоплатою протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури бюро; рахунку на оплату № 57 від 23.12.2024 на суму 40 000,00 грн., акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 17 від 14.03.2025, платіжної інструкції № 950 від 24.12.2024 на суму 40 000,00 грн., банківської виписки.

Дослідивши зазначені докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Тобто, як зауважила Велика Палата Верховного Суду, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховним Судом у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19.

Із урахуванням викладеного в даному випадку суд зважає на наступне: категорію розглянутої справи, яка є простою, такою, що не містить складного предмету доказування; кількість учасників справи (позивач та відповідач); підготовка позову зазначеної категорії не займає великого обсягу часу та знань у кваліфікованого юриста, а відшукання доказів є мінімально затратним; при цьому розгляд справи відбувся у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін; відсутність будь-яких заяв та клопотань від представника позивача (адвоката), а також від відповідача; під час розгляду справи судом не проводились додаткові процесуальні дії.

Відповідно до позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 08.02.2022 у справі № 910/20792/20, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатом таких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тому, з метою дотримання критерію розумності і співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом та заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, суд вважає за доцільне встановити розмір судових витрат ТОВ «Елкор Дистрибуция УА» на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у сумі 5 107,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Д2» (04060, м. Київ, вул. Ризька, 73Г, оф. 7/3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Елкор Дистрибуция УА» (03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 4, корп. «Діамант центр», кім. 502) основний борг у сумі 150 472 (сто п`ятдесят тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 39 коп., пеню у сумі 187 309 (сто вісімдесят сім тисяч триста дев`ять) грн. 73 коп., інфляційні втрати у сумі 79 829 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн. 70 коп., 3% річних у сумі 15 004 (п`ятнадять тисяч чотири) грн. 80 коп., судовий збір у сумі 5 107 (п`ять тисяч сто сім) грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 08 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Котков