ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.2025 Справа №922/127/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. за участю секретаря судового засідання Вологжаніної К.В., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця Удовікова Ігоря Івановича, м. Харків, Харківська область,

до відповідача Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», м. Маріуполь, Донецька область,

про стягнення заборгованості у сумі 134999,00грн, 3% річних у сумі 11473,06грн, інфляційних втрат у сумі 51997,28грн, всього 198469,34грн,

За участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Пожидаєв О.О. (в режимі відеоконференції)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, фізична особа-підприємець Удовіков Ігор Іванович, м. Харків, Харківська область, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», м.Маріуполь, Донецька область, про стягнення заборгованості у сумі 134999,00грн, 3% річних у сумі 11473,06грн, інфляційних втрат у сумі 51997,28грн, всього 198469,34грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №511 від 07.12.2021 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару (Апарат випробувальний АВ-50/70-2). Зазначає, що поставку товару позивач здійснив на підставі отриманої 04.02.2022 від покупця заявки шляхом відправлення 14.02.2022 в адресу покупця засобами служби перевізника ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес». За інформацією перевізника 16.02.2022 товар був доставлений на склад покупця за адресою: вул. Миколаївська, 92, м. Маріуполь, Донецька область. Позивач вважає, що за умовами договору відповідач мав здійснити оплату товару протягом 30 календарних днів з дня поставки, тобто до 18.03.2022. На прострочену заборгованість позивач нараховує 3% річних за період з 19.03.2022 по 15.01.2024 та інфляційні втрати за період квітень 2022 - грудень 2024.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність надання позивачем належних доказів, підтверджуючих факт поставки товару за договором №511 від 07.12.2021; зазначає, що за умовами договору датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця акту прийому товару; акт прийому товару представниками сторін не підписувався, в бухгалтерському обліку відповідача товар за договором не оприбутковувався і документи на поставку відсутні; вимоги позивача щодо оплати відповідачем товару за відсутності підписаного сторонами акту прийому-передачі вважає безпідставними; вказує, що з 01.04.2022 згідно з наказом №305 від 01.04.2022 господарську діяльність відповідач здійснює в дистанційному режимі з причини ведення бойовий дій та окупації міста Маріуполя; доступу до кадрової, податкової, бухгалтерської (фінансової), технічної документації та приміщень, розташованих на окупований території, відповідач не має; крім того посилається на виникнення з 24.02.2022 форс-мажорних обставин, які полягають у збройній агресії Російської Федерації проти держави Україна.

Позивач у відповіді на відзив проти доводів відповідача заперечив, вказавши, що прийняті за договором зобов`язання з поставки товару позивач виконав, доставивши товар до складу покупця у м. Маріуполі, отже має правомірні очікування отримати від покупця оплату поставленого товару.

Правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Рух справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.01.2025 позовну заяву з доданими до неї матеріалами направлено за підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 для розгляду справи №922/127/25 визначено суддю Господарського суду Донецької області Аксьонову К.І.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 12.02.2025, розгляд справи суд вирішив здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 03.03.2025 розгляд справи суд постановив здійснити у судовому засіданні, призначивши розгляд справи на 13.03.2025.

Розгляд справи суд здійснив у судових засіданнях, які проведені 13.03.2025, 24.03.2025 та 03.04.2025.

У судовому засіданні 13.03.2025 взяли участь представник позивача Потеряєва І.А. та в режимі відеоконференції представник відповідача Пожидаєв О.О., надали пояснення. Представник позивача позовні вимоги підтримала, представник відповідача проти позову заперечив. У судовому засіданні також взяв участь позивач Удовіков І.І., наполягав на задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 03.04.2025 в режимі відеоконференції взяв участь представник відповідача, проти позову заперечив. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі його представника за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 03.04.2025, заслухавши представника відповідача та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, визначивши час проголошення скороченого рішення за 10 хвилин в цьому судовому засіданні. Підписання скороченого рішення суд здійснив без його проголошення з огляду на відсутність встановлення відеоконференцзв`язку з представником відповідача за технічних причин.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

07.12.2021 між позивачем, фізичною особою-підприємцем Удовіковим Ігорем Івановичем (постачальник), та відповідачем, Комунальним підприємством «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (покупець), за результатами проведення процедури закупівлі UA-2021-10-28-000937-b був укладений договір №511, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товар, Апарат випробувальний АВ-50/70-2, код за ДК 021:2015_38540000-2-«Випробувальні та вимірювальні пристрої і апарати», зазначений в Специфікації (додатку №1 до договору), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар (п.1.1).

Ціна договору становить 134999,00грн без ПДВ. Ціна на товар, що поставляється постачальником, вказується у специфікації (додаток №1) (п.3.1 договору).

В специфікації до договору вказано найменування товару - Апарат випробувальний АВ-50/70-2, виробник ФОП Удовіков І.І., кількість 1шт, ціна за одиницю без ПДВ - 134999,00грн, загальна вартість товару - 134999,00грн.

Постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару у відповідності до заявок покупця (п.1.2 договору).

Термін поставки товару - 14 (чотирнадцять) днів з дня надіслання заявки покупцем. Покупець надає заявку у будь-який зручний для себе спосіб, а саме: письмово, телефонограмою або електронною поштою на електронну адресу (п.5.1 договору).

Поставка товару здійснюється за рахунок постачальника автомобільним або залізничним транспортом на умовах DDP згідно Інкотермс 2020 (п.5.6 договору).

Місце поставки товару: вул. Миколаївська, 92, м. Маріуполь, Донецька область, Україна, 87500 (п.5.2 договору).

Покупець має право контролювати поставку товару у строки, встановлені договором (пп.8.2.2 п.8.2 договору).

Покупець зобов`язаний прийняти поставлений товар згідно з товаросупровідними документами, актом прийому товару (пп.8.1.2 п.8.1 договору).

При отриманні поставленого товару у місці поставки товару покупець або одержувач за його дорученням зобов`язуються перевірити відповідність товару відомостям, зазначеним в транспортносупровідних документах, а також прийняти цей товар від перевізника з дотриманням порядку і правил, передбачених п.п. 6.1. і 6.2. цього договору (п.5.3 договору).

Приймання товару за якістю проводиться відповідно до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарі народного споживання за якістю», затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1996 №П-7, приймання товару за кількістю проводиться відповідно до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 (п.6.1 договору).

У разі виявлення під час приймання товару його невідповідності за якістю, кількістю або комплектності вищевказаних документів та пунктам цього договору, постачальник зобов`язаний за свій рахунок протягом 5-и робочих днів, або в інший термін, узгоджений сторонами, з моменту надіслання йому відповідного повідомлення покупця виконати зазначені в повідомленні вимоги про усунення виявлених недоліків (дефектів) товару, про доукомплектування товару, про заміну товару, про відшкодування покупцеві всіх понесених ним витрат і збитків, пов`язаних з постачанням товару неналежної якості (п.6.2 договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця акту прийому товару (п.5.4 договору).

Право власності на товар, а також ризик його випадкової загибелі, псування, втрати, пошкодження переходить від постачальника до покупця з моменту його отримання відповідно до дати складання акту прийому товару (п.5.5 договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату за поставлений товар (пп.8.1.1 п.8.1 договору). Оплата за поставлений товар здійснюється покупцем не пізніше 30 календарних днів з дати складання акту прийому товару (п.4.1 договору).

Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар (пп.8.4.1 п.8.4 договору).

Відповідно до п.10.1 договору жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за договором, якщо невиконання виникло за рахунок обставин форс-мажору, що є наслідком причин, що знаходяться поза контролем сторін, таких як: пожежа, землетрус, інші стихійні лиха, катастрофи природнього характеру, війна або військові дії, торгові ембарго, втручання з боку влади, громадські заворушення, а також в разі прийняття законодавчих актів або зміни чинного законодавства, в тому числі рішення державних органів щодо заборон, що виникли після укладання цього договору, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Сторона, для якої склалась обставина, яка унеможливлює виконання своїх обов`язків, повинна негайно попередити факсом або іншим письмовим повідомленням іншу сторону про початок і закінчення вищенаведених обставин, але не пізніше 3-х днів з моменту їх початку і закінчення (п.13.3 договору).

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про обставини форс-мажору позбавляє відповідну сторону права посилатися на будь-яку вищенаведену обставину як підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором (п.10.4 договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє з 01.01.2022 до 31.12.2022, а в частині виконання зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій, передбачених даним договором, виконання гарантійних та фінансових зобов`язань, даний договір вважається діючим до повного виконання таких зобов`язань (п.12.1 договору).

Позивач зазначає, що 04.02.2022 отримав з електронної пошти відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 заявку на поставку ТМЦ в межах договору від 07.12.2021 №511. У замовленні відповідач вказав адресу доставки: м. Маріуполь, вул. Миколаївська, 92 , отримувач - КП «МТТУ», контактна особа - ОСОБА_1 , тел. НОМЕР_1 . На підтвердження отримання від відповідача заявки позивач до матеріалів справи надав роздруківку скріншоту з електронної пошти.

Відповідач направлення заявки на поставку товару підтвердив, зазначивши, що ОСОБА_1 у спірний період був працівником КП «МТТУ», займав посаду прийомоздавальника вантажу та багажу, звільнений 05.07.2022 за власним бажанням згідно з наказом №462 від 05.07.2022.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини направлення відповідачем та отримання позивачем заявки на поставку товару 04.02.2022 суд вважає доведеними.

Як зазначає позивач у встановлений п.5.1 договору термін поставки товару - протягом 14 днів з дня направлення покупцем заявки ним було здійснено відправлення товару (Апарат випробувальний АВ-50/70-2 у кількості 1 шт.) на адресу відповідача, визначену у заявці від 04.02.2022 та п.5.2 договору: вул. Миколаївська, 92, м.Маріуполь, Донецька область.

У відповідності до п.5.6 договору поставку товару позивач здійснив на умовах DDP згідно з Інкотермс 2020 за власний рахунок шляхом відправлення 14.02.2022 засобами служби перевізника ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» (накладна №003-1427584 від 14.02.2022). Разом з товаром були відправлені товаросупровідні документи, рахунок-фактура №1 від 11.02.2022, видаткова накладна №3 від 11.02.2022.

14.02.2022 позивач електронною поштою надіслав відповідачу повідомлення про відгрузку товару (апарат випробувальний АВ-50/70-2). Отримання вказаного повідомлення відповідач не спростовує.

В підтвердження надання послуг з доставки товару ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» позивачем до матеріалів справи надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за лютий 2022 та специфікацію послуг з перевезення від 28.02.2022. Оплата транспортних послуг у сумі 506,99грн здійснена за рахунок позивача, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача в АТ «Альфа-банк» за 2-й квартал 2022.

Доставку товару відповідачу службою перевізника ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» 16.02.2022 позивач також підтверджує роздруківкою скріншоту електронного листа перевізника від 29.02.2024, в якому перевізник повідомив про те, що у зв`язку з військовою агресією відсутній доступ до частини відділень та реєстрів доручення з підписом отримувача; разом з цим за інформацією з бази перевізника щодо відправлення за накладною №003-1427584 від 14.02.2022 вбачається, що за звітом кур`єра МА0003557 від 16.02.2022 товар доставлено 16.02.2022.

Факт доставки перевізником товару 16.02.2022 на склад покупця за адресою: вул.Миколаївська, 92, м. Маріуполь, Донецька область, відповідач не визнає, посилаючись на відсутність первинних документів про приймання ТМЦ, складених працівниками відповідача згідно з Положенням «Організація вхідного контролю товарно-матеріальних цінностей на Комунальному підприємстві «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», затвердженим наказом начальника Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» від 23.11.2017 №916, та зазначає, що не має доступу до бухгалтерської, кадрової та іншої документації на окупований території м.Маріуполя, в бухгалтерському обліку відповідача товар за договором №511 від 07.12.2021 не оприбутковувся, відповідні бухгалтерські документи на поставку відсутні.

Тобто заперечення відповідача проти обставин доставки товару 16.02.2022 перевізником ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» на склад покупця за адресою: вул.Миколаївська, 92, м. Маріуполь, Донецька область, переважно зводяться до аргументів щодо неможливості документально підтвердити поставку товару внаслідок відсутності доступу до приміщень та документації відповідача у м. Маріуполі.

Поряд з цим матеріали справи не містять доказів висування відповідачем претензій щодо нездійснення позивачем поставки товару за договором №511 від 07.12.2021 у визначений договором строк - протягом 14 днів з дня отримання заявки від 04.02.2022, тобто до 18.02.2022. На ці обставини сторони не посилаються.

Оцінюючи доводи сторін, суд зазначає, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Так, в силу положень ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження доставки перевізником на склад покупця за адресою: вул. Миколаївська, 92, м. Маріуполь, Донецька область, товару 16.02.2022, суд дійшов висновку, що матеріалами справи з достатнім ступенем вірогідності ці обставини доведені.

Доказів підписання сторонами договору акта за результатом прийняття товару покупцем та здійснення ним оплати товару на користь продавця матеріали справи не містять.

За твердженням позивача за результатом поставки товару 16.02.2022 у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем з повної оплати отриманого товару в строк до 18.03.2022.

Не отримавши оплату, з метою врегулювання спору в позасудовому порядку, позивач направляв відповідачу електронною поштою лист від 07.12.2022, в якому просив надати відповідь щодо заборгованості за договором №511 від 07.12.2021.

На вказаний лист відповідач повідомив, що ведення активних бойових дій на території міста Маріуполь із подальшою окупацією міста спричинило знищення більшої частини усіх товарно-матеріальних цінностей, документів та транспортних засобів, у зв`язку з чим підприємство відповідача припинило свою господарську діяльністю по перевезенню громадян м. Маріуполя, не має власних коштів; відкрита військова агресія Російської Федерації проти України є обставинами непереборної сили; встановити всі обставини, які склалися за договором №511 від 07.12.2021 буде можливим тільки після деокупації м.Маріуполя (лист №88/4 від 06.01.2023).

Позивач направив відповідачу запит від 09.04.2024, в якому просив підписати та надіслати акт прийому-передачі товару та видаткову накладну.

У листі №88/6 від 19.04.2024 відповідач повторно зазначив що документально підтвердити факт та дату поставки товару не має можливості; факт наявності товару на балансі підприємства відсутній.

Позивач 06.12.2024 направив відповідачу претензію про сплату заборгованості у сумі 134999,00грн; оплати товару не отримав.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір №511 від 07.12.2021 є договором поставки.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, згідно з якими за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.1 ст.689 Цивільного кодексу України).

За умовами укладеного сторонами договору №511 від 07.12.2021 поставка товару здійснюється за рахунок постачальника автомобільним або залізничним транспортом на умовах DDP згідно Інкотермс 2020 (п.5.6 договору).

Місце поставки товару: вул. Миколаївська, 92, м. Маріуполь, Донецька область, Україна, 87500 (п.5.2 договору).

Відповідно до п.5.3 договору покупець зобов`язаний прийняти товар від перевізника з дотриманням порядку і правил, передбачених п.п. 6.1 і 6.2 договору.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що приймання товару за якістю проводиться відповідно до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарі народного споживання за якістю», затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1996 №П-7 (далі - Інструкція П-7), приймання товару за кількістю проводиться відповідно до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 (далі - Інструкція П-6 ).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця акту прийому товару (п.5.4 договору).

Отже посилання позивача на те, що поставка відбулась у день здійсненої перевізником ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» доставки на склад покупця 16.02.2022 за адресою: вул. Миколаївська, 92, м. Маріуполь, Донецька область, суд до уваги не бере, оскільки ці посилання суперечать умовам укладеного сторонами договору.

Поряд з цим слід зауважити, що організація здійснення відповідачем як покупцем за договором дій з приймання товару знаходиться поза контролем позивача, який виконав прийняті на себе договірні зобов`язання постачальника, здійснивши за свій рахунок доставку товару на склад покупця.

Приймання товару за кількістю та якістю мали здійснити саме працівники відповідача в порядку та строки, визначені за умовами договору приписами Інструкції №П-6 та Інструкції №П-7.

Згідно з пп.б п.9 Інструкції №П-6 приймання продукції, що надійшла в справній тарі проводиться за вагою нетто і кількістю товарних одиниць в кожному місці - одночасно з розкриттям тари, але не пізніше 10 днів.

Відповідно до пп.а п. 6 Інструкції П-7 приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться на складі одержувача в такі строки за умови поставки в інше місто - не пізніше 20 днів.

Приймання вважається здійсненим своєчасно, якщо перевірка якості і комплектності продукції закінчена у встановлені терміни (п. 10 Інструкції П-7).

За результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників, зазначених у пп. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Акт має бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю та комплектністю (п.29).

Таким чином, враховуючи встановлення доведеними обставин доставки на склад відповідача товару засобами служби перевізника ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» 16.02.2022 та виходячи з граничних строків приймання продукції згідно з положеннями Інструкцій П-6, П-7, за обрахунком суду відповідач мав здійснити прийомку поставленого позивачем товару зі складанням відповідного акту у строк до 08.03.2022.

При визначенні граничного строку приймання продукції за договором суд не бере до уваги строки приймання ТМЦ, встановлені Положенням «Організація вхідного контролю товарно-матеріальних цінностей на Комунальному підприємстві «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», оскільки за умовами договору сторони погодили приймання товару відповідно до Інструкцій П-6 та П-7.

Також суд зазначає, що не досліджує питання настання для сторін наслідків випадкового знищення товару внаслідок бойових дій, що мали місце у місті Маріуполі Донецької області з 24.02.2022, з огляду на відсутність доведення сторонами таких обставин.

Посилання відповідача на знищення більшої частини товарно-матеріальних цінностей, документів та транспортних засобів, які належали підприємству, має абстрактний характер та не доводить знищення саме товару за договором №511 від 07.12.2021.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що за умовами договору №511 від 07.12.2021 в граничний день закінчення приймання продукції в установленому порядку, тобто до 08.03.2022 включно, відповідач мав скласти акт прийому товару, дата підписання якого уповноваженим представником відповідача в розумінні п.5.4 договору є датою поставки товару.

Відомостей про складання відповідачем акта прийому товару у строк до 08.03.2022 матеріали справи не містять. Акт підписаний не був.

Поряд з цим матеріали справи не містять відомостей про виявлення відповідачем під час приймання товару його невідповідності за якістю, кількістю, комплектності, відсутність товаросупровідних документів тощо, та повідомлення покупця про такі обставини.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що бойові дії, які розпочались на території міста Маріуполя 24.02.2022, є форс-мажорними обставинами, що унеможливлюють виконання договірних зобов`язань.

Оцінюючи доводи відповідача, суд погоджується з посиланнями на настання форс-мажорних обставин внаслідок широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти держави Україна з 24.02.2022, ведення на території міста Маріуполя Донецької області активних бойових дій та подальшої окупації міста. Суд розцінює ці обставини як загальновідомі, оскільки об`єктивність їх існування очевидна і вони достеменно відомі учасникам процесу і суду, тому у відповідності до вимог ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України вони не потребують доказуванню.

Поряд з цим суд зазначає, що відповідач як сторона договору, що посилається на настання форс-мажорних обставин, мав дотриматися умов договору стосовно вчасного та належного повідомлення позивача як іншої сторони договору, про те, що настання форс-мажорних обставин унеможливило належне виконання зобов`язань відповідачем прийняти поставлений позивачем товар у визначений умовами договору строк та скласти відповідний акт.

Умовами договору №511 від 07.12.2021 встановлено, що сторона, для якої склалась обставина, яка унеможливлює виконання своїх обов`язків, повинна негайно попередити факсом або іншим письмовим повідомленням іншу сторону про початок і закінчення вищенаведених обставин, але не пізніше 3-х днів з моменту їх початку і закінчення (п.13.3 договору).

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про обставини форс-мажору позбавляє відповідну сторону права посилатися на будь-яку вищенаведену обставину як підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором (п.10.4 договору).

Матеріали справи не свідчать про те, що відповідачем дотримано умов договору щодо належного та своєчасного повідомлення позивача про початок та дію форс-мажорних обставин, які завадили відповідачу своєчасно виконати договірні зобов`язання з прийняття поставленого позивачем товару.

Наведене позбавляє відповідача права посилатись на форс-мажорні обставини як причину невиконання зобов`язань за договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор), про що прямо зазначено в п. 10.4 договору.

За таких обставин суд не бере до уваги аргументи відповідача про неможливість виконати прийняті на себе договірні зобов`язання внаслідок ведення бойових дій на території міста Маріуполя та його подальшої окупації військами РФ.

Дійшовши такого висновку, суд зазначає про врахування правових позицій Верховного Суду, наведених в постановах від 31.08.2022 у справі №910/15264/21, від 22.06.2022 у справі №904/5328/21, від 23.08.2023 у справі №910/6234/22.

Стосовно строків виконання зобов`язань з оплати товару відповідачем, суд зазначає таке.

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором №511 від 07.12.2021 встановлено, що оплата за поставлений товар (партію товару) здійснюється не пізніше 30 календарних днів з дати складання акту прийому товару (п.4.1 договору).

За умовами п.5.4 договору датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця акту прийому товару.

Як було зазначено граничним днем складання відповідачем акту приймання продукції в установленому Інструкціями П-6, П-7 порядку є 08.03.2022.

Отже, виходячи з п.4.1 договору №511 від 07.12.2021, граничним строком сплати є 07.04.2022.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу положень ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Між тим обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив розрахунку за поставлений позивачем товар у встановлений п.4.1 договору строк не пізніше 30 календарних днів з дати складання акту прийому товару до 07.04.2022 включно, у зв`язку з чим за вимогами ст.253 Цивільного кодексу України першим днем порушення строків оплати, з якого можливо нарахування штрафних санкцій, є 08.04.2022, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором №511 від 07.12.2021 у розмірі 134999,00грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати за поставлений товар є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. Вказане зумовлює висновок суду, що відповідач згідно з ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Отже, враховуючи обставини несплати відповідачем вартості товару за договором №511 від 07.12.2021 у сумі 134999,00грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором у сумі 134999,00грн, отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 11473,06грн за період прострочення з 19.03.2022 по 15.01.2025, а також інфляційних втрат у сумі 51997,28грн за період квітень 2022 - грудень 2024, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних судом встановлена його невідповідність фактичним обставинам справи в частині визначення початкової дати виникнення прострочення, крім того, розрахунок методологічно неправильний з причини неврахування, що кількість днів у 2024 ріці становила не 365, а 366 днів.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за правильний період прострочення з 08.04.2022 по 15.01.2025, виходячи з заявленого позивачем періоду та доведеної матеріалами справи суми заборгованості у розмірі 134999,00грн, судом встановлено, що належним розміром 3% річних є 11240,05грн, отже, позов в цій частині підлягає задоволенню, в решті вимог щодо стягнення 3% річних позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат за заявлений позивачем період, суд зазначає, що індекс інфляції - є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Водночас, суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за цілі місяці існування заборгованості, виходячи з заявленого позивачем періоду, суд встановив, що інфляційні втрати за належний період прострочення травень 2022 - грудень 2024 становлять 46374,70грн. Отже позов підлягає задоволенню в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 46374,70грн, в решті вимог щодо стягнення інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає за необхідне зазначити, що передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат та 3% річних за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), а тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання обставин форс-мажору не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22.

Розподіл судових витрат.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем надано повідомлення про подання доказів понесення витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, питання розподілу цих витрат буде вирішено судом шляхом постановлення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миколаївська, б.92, ) на користь фізичної особи-підприємця Удовікова Ігоря Івановича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 134999,00грн, 3% річних у сумі 11240,05грн, інфляційні втрати у сумі 46374,70грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2350,93грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти вимог відмовити.

В судовому засіданні 03.04.2025 суд склав та підписав скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

Повний текст рішення суд склав та підписав 08.04.2025.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів; зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова