ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2025 р. Справа № 910/9795/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Нечай О.Д. (у режимі відеоконференції)

від відповідача: Курдюмов М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 (повне судове рішення складено 18.12.2024) (суддя Марченко О.В.)

у справі № 910/9795/24 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 1 565 248,32 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (відповідач) про стягнення 1 739 621,20 грн, з яких 1 555 895,49 грн основного боргу, 132 436,97 грн втрат від інфляції та 51 288,74 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 6123/02 від 28.05.2010 (далі - Договір) у редакції додаткової угоди № 1214/01/20 від 23.04.2020 в частині оплати поставленої електричної енергії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/9795/24 закрито провадження у справі № 910/9795/24 в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток" 64 570,04 грн основної заборгованості. Позовні вимоги про стягнення 1 565 248,32 грн задоволено частково та стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток" 1 316 952,56 грн основного боргу, 132 436,97 грн втрат від інфляції, 51 288,74 грн 3 % річних, 22 510,17 грн судового збору і 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач належним чином виконав умови Договору в частині поставки відповідачу електроенергії, у свою чергу, відповідачем умови Договору в частині оплати електроенергії у повному обсязі не виконано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись частково із рішенням Господарського суду міста Києва 09.12.2024 у справі № 910/9795/24, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині задоволених вимог як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 13, 86, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст. 263, 551, 617, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Зокрема, скаржник зазначає, що проведення гарантованим покупцем розрахунків із виробниками електричної енергії з альтернативних джерел енергії на період дії воєнного стану в Україні, які мають договірні відносини з гарантованим покупцем, у тому числі з позивачем, із урахуванням положень, визначених наказами Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022, є належним виконанням умов Договору. Також, скаржник посилається на наявність підстав для застосування форс-мажорних обставин та для зменшення інфляційних втрат та 3 % річних до 1 % від стягуваної суми.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/9795/24. розгляд апеляційної скарги призначено на 25.03.2025 об 11:35; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 28.02.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позиції учасників справи

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що накази Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022 не змінюють і не припиняють зобов`язання гарантованого покупця сплачувати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену у виробників, яким встановлено "зелений тариф".

Також, позивачем подано до Північного апеляційного господарського суду клопотання про долучення доказів у даній справі, в якій позивач просить долучити до матеріалів справи додаток № 2 від 20.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 09.09.2024, докази оплати послуг та врахувати їх під час розгляду питання щодо розподілу судових витрат.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 25.03.2025 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до умов договору № 6123/02 від 28.05.2010, укладеного між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) і позивачем (ВАД) (Договір), ВАД взяв на себе зобов`язання продавати, а ДПЕ - купувати електроенергію, вироблену позивачем, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Додатковою угодою № 120/01 від 30.06.2019, укладеною відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" в частині правонаступництва гарантованого покупця за договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим тарифом" між позивачем (виробник за "зеленим" тарифом), відповідачем (гарантований покупець) і Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ), слова "Державне підприємство "Енергоринок" (далі - ДПЕ), що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 № 579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах" замінено на слова "державне підприємство "Гарантований покупець" (далі - гарантований покупець), що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця". Також цією угодою статті 1-10 договору замінено статтями 1 - 8 в новій редакції.

Додатковою угодою № 1214/01/20 від 23.04.2020, укладеною між позивачем як продавцем за "зеленим" тарифом і відповідачем як гарантованим покупцем, статті 1-7 Договору викладено в новій редакції, зокрема:

- за цим Договором продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок, Порядок № 641), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами) (пункт 1.1);

- сторони визнають свої зобов`язання згідно із Законами України "Про ринок електричної енергії", "Про альтернативні джерела енергії", Порядком, Порядком продажу електричної енергії споживачами, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, Правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 308, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього Договору (пункт 2.1);

- продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за "зеленим" тарифом за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу (пункт 2.3);

- продавець за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за "зеленим" тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за "зеленим" тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України (пункт 2.4);

- вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці (пункт 2.5);

- обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 3 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами (пункт 3.1);

- розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ (пункт 3.2);

- оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами (пункт 3.3);

- продавець за "зеленим" тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього Договору (пункт 4.1);

- гарантований покупець зобов`язаний, зокрема: купувати у продавця за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за "зеленим" тарифом електричну енергію (пункт 4.5).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу електроенергію на загальну суму 7 220 416,91 грн, що підтверджується двосторонніми актами купівлі-продажу електроенергії (з урахуванням актів коригування), зокрема, від 31.10.2021 (за жовтень 2021 року) на суму 163 339,54 грн, від 28.02.2022 (за лютий 2022 року) на суму 398 918,90 грн, від 31.03.2022 (за березень 2022 року) на суму 346 701,10 грн, від 30.04.2022 (за квітень 2022 року) на суму 499 591,53 грн, від 31.05.2022 (за травень 2022 року) на суму 398 149,99 грн, від 30.06.2022 (за червень 2022 року) на суму 136 330,73 грн, від 31.07.2022 (за липень 2022 року) на суму 60 347,84 грн, від 31.08.2022 (за серпень 2022 року) на суму 79 869,98 грн, від 30.09.2022 (за вересень 2022 року) на суму 86 792,44 грн, від 30.11.2022 (за листопад 2022 року) на суму 407 792,61 грн, від 31.12.2022 (за грудень 2022 року) на суму 725 004,66 грн, від 28.02.2023 (за лютий 2023 року) на суму 789 850,86 грн, від 31.03.2023 (за березень 2023 року) на суму 891 210,30 грн, від 30.04.2023 (за квітень 2023 року) на суму 1 032 890,85 грн, від 31.05.2023 (за травень 2023 року) на суму 706 070,46 грн, від 30.06.2023 (за червень 2023 року) на суму 190 003,86 грн, від 31.07.2023 (за липень 2023 року) на суму 185 107,85 грн, від 30.09.2023 (за вересень 2023 року) на суму 36 593,02 грн і від 31.10.2023 (за жовтень 2023 року) на суму 85 850,39 грн.

Відповідачем, у свою чергу, отриману електроенергію оплачено частково у сумі 5 838 894,31 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 13.10.2021 № 165 000 на суму 26 557,38 грн, від 25.10.2021 № 166 972 на суму 33 983,02 грн, від 29.10.2021 № 175 470 на суму 6 509,13 грн, від 29.10.2021 № 172702 на суму 18 740,55 грн, від 12.11.2021 № 186 277 на суму 14 912,16 грн, від 15.02.2022 № 207 491 на суму 107 429,65 грн, від 24.02.2022 № 212 148 на суму 145 862,77 грн, від 29.03.2022 № 216 125 на суму 72 102,67 грн, від 07.04.2022 № 217 837 на суму 69 485,27 грн, від 15.04.2022 № 218 777 на суму 61 194,54 грн, від 25.04.2022 № 219 673 на суму 67 387,16 грн, від 06.05.2022 № 221 401 на суму 75 444,57 грн, від 16.05.2022 № 222 479 на суму 78 879,44 грн, від 25.05.2022 № 223 639 на суму 53 382,74 грн, від 07.06.2022 № 225 725 на суму 30 336,78 грн, від 08.06.2022 № 226 134 на суму 117 162,33 грн, від 15.06.2022 № 227 241 на суму 24 516,06 грн, від 27.06.2022 № 229 101 на суму 16 683,20 грн, від 30.06.2022 № 229 991 на суму 6 976,77 грн, від 07.07.2022 № 230 912 на суму 3 084,49 грн, від 14.07.2022 № 233 499 на суму 11 085,76 грн, від 25.07.2022 № 234 549 на суму 12 344,08 грн, від 29.07.2022 № 237 600 на суму 13 753,32 грн, від 29.07.2022 № 236 652 на суму 10 088,70 грн, від 15.08.2022 № 240 585 на суму 7 513,08 грн, від 25.08.2022 № 242 499 на суму 6 041,75 грн, від 25.08.2022 № 241 571 на суму 38 703,71 грн, від 31.08.2022 № 243 619 на суму 25 833,98 грн, від 15.09.2022 № 247 465 на суму 2 573,09 грн, від 26.09.2022 № 258 348 на суму 24 223,11 грн, від 28.09.2022 № 259 305 на суму 22 091,37 грн, від 30.09.2022 № 260 214 на суму 36 869,49 грн, від 18.10.2022 № 262 586 на суму 24 148,77 грн, від 15.11.2022 № 265 611 на суму 111 705,02 грн, від 25.11.2022 № 267 125 на суму 121 531,67 грн, від 30.11.2022 № 267 855 на суму 114 170,57 грн, від 15.12.2022 № 269 742 на суму 179 801,52 грн, від 26.12.2022 № 271 166 на суму 251 291,93 грн, від 30.12.2022 № 273 274 на суму 182 206,17 грн, від 15.02.2023 № 279 223 на суму 282 190,90 грн, від 24.02.2023 № 280 447 на суму 210 501,45 грн, від 28.02.2023 № 281 318 на суму 182 031,46 грн, від 15.03.2023 № 283 050 на суму 222 727,22 грн, від 24.03.2023 № 285 027 на суму 225 325,46 грн, від 31.03.2023 № 285 961 на суму 253 505,28 грн, від 14.04.2023 № 288 283 на суму 270 524,60 грн, від 25.04.2023 № 290 066 на суму 373 261,38 грн, від 28.04.2023 № 291 849 на суму 231 488,69 грн, від 15.05.2023 № 293 425 на суму 220 179,75 грн, від 25.05.2023 № 295 271 на суму 241 736,67 грн, від 31.05.2023 № 296 548 на суму 110 234,34 грн, від 06.06.2023 № 299 163 на суму 42 599,65 грн, від 15.06.2023 № 300 218 на суму 23 779,20 грн, від 26.06.2023 № 301 062 на суму 72 038,11 грн, від 30.06.2023 № 301 996 на суму 72 674,68 грн, від 17.07.2023 № 303 107 на суму 45 276,93 грн, від 25.07.2023 № 304 046 на суму 57 799,04 грн, від 31.07.2023 № 305 043 на суму 49 974,83 грн, від 15.09.2023 № 310 180 на суму 6 643,08 грн, від 25.09.2023 № 311 278 на суму 6 631,98 грн, від 10.10.2023 № 313 350 на суму 14 320,47 грн, від 16.10.2023 № 314 894 на суму 17 857,32 грн, від 18.10.2023 № 317 127 на суму 78,51 грн, від 20.10.2023 № 318 066 на суму 32,91 грн, від 25.10.2023 № 319 009 на суму 22 419,18 грн, від 26.10.2023 № 319 992 на суму 119,10 грн, від 07.11.2023 № 321 534 на суму 39 520,93 грн, від 30.11.2023 № 326 712 на суму 105,97 грн, від 28.12.2023 № 333 078 на суму 180,95 грн, від 31.01.2024 № 340 688 на суму 617,09 грн, від 21.02.2024 № 348 775 на суму 534,10 грн, від 06.05.2024 № 365 122 на суму 7 218,06 грн, від 06.05.2024 № 363 406 на суму 30 951,10 грн, від 06.05.2024 № 362 425 на суму 75 155,28 грн, від 11.07.2024 № 379 950 на суму 19 025,69 грн, від 30.07.2024 № 387 820 на суму 8 652,30 грн, від 28.08.2024 № 394 856 на суму 923,45 грн, від 27.09.2024 № 402 583 на суму 6 997,15 грн, від 07.10.2024 № 406 882 на суму 166 452,28 грн, від 30.10.2024 № 415 795 на суму 18 671,67 і від 14.11.2024 № 419 987 на суму 45 898,37 грн

Станом на день ухвалення рішення суду сума основного боргу відповідача перед позивачем становила 1 316 952,56 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За положеннями ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Як визначено в п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", виробник електричної енергії (виробник) - це суб`єкт господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець електричної енергії (гарантований покупець) - це суб`єкт господарювання, що відповідно до цього Закону зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, об`єкти електроенергетики або черги будівництва (пускові комплекси) яких включені до балансуючої групи гарантованого покупця, та придбавати послугу із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (послуга за механізмом ринкової премії) у виробників, які уклали з ним договір про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (договір про надання послуги за механізмом ринкової премії), а також виконувати інші функції, визначені законодавством.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом.

За положеннями ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

У п. 2 ч. 3 ст. 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено право виробника електричної енергії на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ним електричну енергію.

Згідно із ч. 6 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії за "зеленим" тарифом, порядок визначення вартості та сплати послуги за механізмом ринкової премії, що надається гарантованому покупцю суб`єктами господарювання, яким встановлено "зелений" тариф або які за результатами аукціону набули право на підтримку, визначається порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, що затверджується Регулятором.

Відповідно до пункту 10.1 Порядку № 641 (в редакції, чинній до 26.01.2024) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Якщо надходження оперативних даних щодо обсягу товарної продукції за перші 10 та 20 днів розрахункового місяця від АКО припадає на день здійснення авансового платежу та/або на вихідний день, то оплата платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати здійснюється впродовж двох робочих днів після отримання даних.

У п. 10.4 Порядку № 641 встановлено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.

Джерелом коштів, якими гарантований покупець здійснює оплати виробникам електричної енергії за "зеленим" тарифом, є кошти, які ОСП (Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго") сплачує гарантованому покупцю за послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць. Зазначений механізм розрахунку відображений у главі 12 Порядку № 641.

Згідно з п. 12.5 Порядку № 641 ОСП протягом двох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, здійснює остаточний розрахунок із гарантованим покупцем із забезпеченням йому 100 % оплати фактично наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць відповідно до розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, затвердженої Регулятором, з урахуванням попередньо сплачених авансових платежів.

Тобто, гарантований покупець здійснює оплати виробникам електричної енергії за "зеленим" тарифом, в тому числі й позивачу, в три етапи, попередньо отримавши кошти від ОСП (Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"):

- до 15 числа розрахункового місяця (абзац перший пункту 10.1 Порядку № 641);

- до 25 числа розрахункового місяця (абзац другий пункту 10.1 Порядку № 641);

- протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора (НКРЕКП) щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці (пункт 10.4 Порядку № 641).

Відповідно до п. 2.5 Договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.

Таким чином, судом правильно встановлено, що строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП) з посиланням на главу 10 Порядку або главу 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Такий порядок визначення кінцевої дати остаточного розрахунку за поставку електричної енергії узгоджується з позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що в рамках виконання Договору мало місце постачання позивачем електричної енергії відповідачу у жовтні 2021 року, лютому - вересні та листопаді - грудні 2022 року, лютому - липні та вересні - жовтні 2023 року, яке супроводжувалось підписанням щомісячних актів купівлі-продажу електроенергії.

НКРЕКП відповідними постановами було затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець", зокрема:

- постановою НКРЕКП від 09.09.2022 № 1117 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець" у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 12.09.2022);

- постановою НКРЕКП від 20.09.2022 № 1190 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець" у липні 2022 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 21.09.2022);

- постановою НКРЕКП від 14.03.2023 № 473 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець" у серпні 2022 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 15.03.2023);

- постановою НКРЕКП від 30.04.2024 № 858 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець" у січні, лютому та липні - вересні 2023 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 01.05.2024);

- постановою НКРЕКП від 08.05.2024 № 896 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець" у грудні 2022 року, у березні - червні 2023 року та у листопаді та грудні 2023 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 10.05.2024);

- постановою НКРЕКП від 15.05.2024 № 946 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець" у вересні - листопаді 2022 року та у жовтні 2023 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 23.05.2024).

Водночас, колегія суддів враховує, що постановою НКРЕКП від 24.01.2024 № 178 Порядок № 641 був викладений у новій редакції.

Зокрема, згідно з п. 11.4 Порядку № 641 в редакції, чинній з 26.01.2024, гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом 5 робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Відповідно до приписів ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Тобто, під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишався чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

Оскільки постанови НКРЕКП № 1117, 1190, 473 затверджені до 26.01.2024, розрахунки за електричну енергію, відпущену у жовтні 2021 року та лютому - серпні 2022 року мали здійснюватися у порядку та строки, встановлені п. 10.4 Порядку № 641 (протягом 3 робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці).

У свою чергу, постанови НКРЕКП № 858, 896 та 946 затверджені після 26.01.2024, тобто після набрання чинності змін до Порядку № 641, а тому розрахунки за електричну енергію, відпущену у вересні, листопаді - грудні 2022 року та лютому - липні, вересні - жовтні 2023 року мали здійснюватися у порядку та строки, встановлені п. 11.4 Порядку № 641 в редакції, чинній з 26.01.2024 (протягом 5 робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці).

Отже, строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100 % оплати за поставлену електричну енергію за спірні періоди станом на час розгляду справи є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 закрито провадження у справі № 910/9795/24 в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" 173 449,43 грн основного боргу за Договором (в редакції додаткової угоди до Договору від 23.04.2020 № 1214/01/20).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 закрито провадження у справі № 910/9795/24 в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" 923,45 грн основного боргу за Договором (в редакції додаткової угоди до Договору від 23.04.2020 № 1214/01/20).

Крім того, 05.12.2024 відповідач подав до суду першої інстанції заяву/клопотання про закриття провадження у даній справі в частині стягнення 64 570,04 грн основної заборгованості, яка була сплачена згідно з платіжними інструкціями від 30.10.2024 № 415795 на суму 18 671,67 грн і від 14.11.2024 № 419987 на суму 45 898,37 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Місцевим господарським судом було встановлено, що відповідач частково погасив заборгованість у сумі 64 570,04 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 30.10.2024 № 415795 на суму 18 671,67 грн і від 14.11.2024 № 419987 на суму 45 898,37 грн.

Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 64 570,04 грн суми основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, в частині висновків суду щодо закриття провадження у даній справі в частині стягнення 64 570,04 грн суми основної заборгованості рішення суду не оскаржується, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено.

Водночас, враховуючи положення укладеного сторонами Договору, наведені вище норми законодавства, а також те, що матеріалами справи підтверджено часткову оплату отриманої електроенергії в сумі 5 838 894,31 грн, суд першої інстанції правильно визначив наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем у розмірі 1 316 952,56 грн на підставі Договору, доказів погашення якої на день ухвалення рішення у справі надано не було, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення основного боргу в розмірі 1 316 952,56 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

З огляду на викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції та 3 % річних (у тому числі періоди їх нарахування), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 132 436,97 грн втрат від інфляції та 51 288,74 грн 3 % річних.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру річних процентів на 99 %, заявленого у відзиві на позовну заяву, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафних санкцій направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі № 902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами пункту 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в частині другій статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96 % від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

Отже, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи № 902/417/18, а саме - встановлення відсотків річних на рівні 40 % та 96 %, і їх явну невідповідність принципу справедливості.

Апеляційний господарський суд вважає, що в даній справі, в якій відсотки річних нараховані за встановленою в статті 625 ЦК України ставкою у розмірі 3 %, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неспівмірності 3 % річних із сумою боргу, а також те, що тягар з їх сплати може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним, що даний випадок є виключним.

Відтак, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування відповідачу 3 % річних судом не встановлено.

З огляду на зазначене вище, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зменшення 3 % річних, розмір яких є законодавчо визначеним.

Щодо посилання скаржника на накази Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" та № 206 від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом", суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом у цьому зв`язку обґрунтовано взято до уваги правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23, згідно з якою наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим" тарифом" № 206, як і попередній наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" № 140 ніяким чином не обмежує право позивача як виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами у справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641.

У відносинах між гарантованим покупцем та виробниками електричної енергії за "зеленим" тарифом, які виникли у період до введення воєнного стану в України та до прийняття Міністерством енергетики України Наказів № 140 та № 206, а також у правовідносинах, які виникли під час дії воєнного стану в Україні (особливого періоду у розумінні положень статті 16 Закону України "Про ринок електричної енергії") строк виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100 % оплати за поставлену електричну енергію за "зеленим" тарифом визначається виключно згідно з умовами двостороннього договору та Порядку № 641, при цьому розмір коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію, має обраховуватися з урахуванням положень, викладених у Наказах № 140 та № 206.

За висновками об`єднаної палати, положення наказів № 140 та № 206 не змінюють порядок та строки розрахунків за придбану електричну енергію за договором, укладеним з виробником електричної енергії за "зеленим" тарифом на час дії особливого періоду, тому для визначення строку виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100 % оплати за поставлену електричну енергію виробника за "зеленим" тарифом у період дії воєнного стану не має значення та не потребує доведення обставина наявності/відсутності на рахунках Державного підприємця "Гарантований покупець" коштів, необхідних для розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел, позаяк визначення строків розрахунків наведено у пункті 10.4 Порядку № 641.

Об`єднана палата Верховного Суду при цьому відзначила, що Міністерство енергетики України наказом № 136 від 01.04.2024 скасувало дію наказу № 206 від 15.06.2022, яким встановлювались для Державного підприємства "Гарантований покупець" мінімальні відсотки виплат виробникам електроенергії з ВДЕ (відновлювальні джерела електроенергії) вартості отриманої електроенергії.

З огляду на викладене, не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про необхідність врахування під час розгляду даного спору Наказів № 140 та № 206. Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, підлягає застосуванню саме Порядок № 641, і такі висновки зроблені з урахуванням наведеної вище правової позиції Верховного Суду, на яку посилається, в тому числі, і скаржник.

За таких обставин, правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1 316 952,56 грн основного боргу, 132 436,97 грн втрат від інфляції та 51 288,74 грн 3 % річних.

Також обґрунтовано, з урахуванням положень ст. 123, 126, 129 ГПК України, місцевим господарським судом визначено, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а також поданих доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 129 ГПК України).

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати зі сплати судового збору за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених ним у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

У клопотанні про долучення доказів, поданому до Північного апеляційного господарського суду 28.02.2025, позивач зазначає, що у зв`язку з переглядом даної справи ним додатково понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. На підтвердження викладеного до клопотання додано додаток № 2 від 20.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 09.09.2024 та докази оплати відповідних послуг, які позивач просить суд врахувати під час розгляду питання щодо розподілу судових витрат.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток" витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано до матеріалів справи копії:

- додатку № 2 від 20.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 09.09.2024;

- ордера серії ВЕ № 1147997 на надання правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток" на підставі договору від 09.09.2024 в Північному апеляційному господарському суді адвокатом Нечаєм Олександром Дмитровичем, виданого 28.02.2025;

- докази (скриншот) на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься подана позивачем під час розгляду даної справи в суді першої інстанції копія договору про надання правової допомоги від 09.09.2024, укладеного між адвокатом Нечаєм Олександром Дмитровичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток" (клієнт) (далі - Договір про надання правової допомоги).

Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової допомоги клієнт в порядку та на умовах, визначених цим Договором, дає завдання-доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги, зокрема послуги адвоката щодо здійснення представництва (правової допомоги) прав та інтересів клієнта в органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, в судах України будь-якої інстанції.

У додатку № 2 від 20.01.2025 до Договору про надання правової допомоги, укладеному між адвокатом Нечаєм Олександром Дмитровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток", сторони дійшли згоди про те, що відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової допомоги за правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком № 2 до цього Договору.

Даним додатком № 2 сторони погодили, що за послуги, передбачені Договором, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі 15 000,00 грн. Послуги, що надаються: 1) складання та подання до суду документів по справі № 910/9795/24 (вартість - 10 000,00 грн); 2) участь у судових засіданнях у справі № 910/9795/24 (вартість - 5 000,00 грн); всього - 15 000,00 грн.

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ст. 26 Закону).

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 16.02.2023 у справі № 916/1106/21.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Судова колегія враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. У наведеній постанові Верховний Суд у звернув увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 Європейським судом з прав людини також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 18.05.2021 у справі № 918/917/19.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

З урахуванням наведеного в сукупності, з огляду на спірні правовідносини, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру з огляду на ціну позову, значення справи для сторін, колегія суддів дійшла висновку, що компенсація позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн є обґрунтованою, розумною, співмірною та пропорційною до предмета спору.

Натомість відповідачем не доведено неспівмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката, пов`язаних із розглядом вказаної апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що апеляційна скарга відповідача у справі № 910/9795/24 підлягає залишенню без задоволення, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, тобто в заявленому позивачем розмірі.

Керуючись ст. 74, 126, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/9795/24 залишити без змін.

3. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (вул. Симона Петлюри, буд. 27, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український енергетичний розвиток" (вул. Гагаріна, буд. 1в, с. Лопатичі, Олевський р-н, Житомирська обл., 11034; ідентифікаційний код 35099787) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву, повна постанова складена - 09.04.2025.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко