РІШЕННЯ

03 квітня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/97/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Фесюри М.В., секретар судового засідання Ткачова А. Ю., розглянувши матеріали справи за позовом: Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області, вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ , в інтересах держави в особі: позивача: Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації, вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000, , до відповідача: Городнянської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, вул. Троїцька, 13, м. Городня, Чернігівський район, Чернігівська область, 15100, , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, , вул. П`ятницька, 11А, м. Чернігів, 14000, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою Представники сторін: позивача: Носовець В.А., відповідача: не прибув, третьої особи: не прибув, прокурор: Драшпуль Н.О.

Чернігівська окружна прокуратура Чернігівської області звернулася до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації до Городнянської міської ради Чернігівського району Чернігівської області про усунення перешкод власнику державі в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :03:000:2193 площею 25,1068 га, шляхом:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Городнянською міською радою () на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:2193 площею 25,1068 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2193 площею 25,1068 га;

- стягнення з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 4844,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Городнянської міської ради за Городнянською міською радою 09.10.2018 зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:2193 площею 25,1068 га. За твердженням прокурора, спірна земельна ділянка історико-культурного призначення перебувала у спільній власності територіальних громад області, а тому Городнянська міська рада не мала правових підстав для вчинення дій щодо проведення реєстрації права власності на спірну земельну ділянку відповідної категорії.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2025 справу передано на розгляд судді Фесюрі М.В.

Ухвалою від 10.02.2025 суд відкрив провадження у справі №927/97/25 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 05.03.2025, 09:30; установив учасникам справи процесуальні строки для подачі письмових заяв по суті спору, зокрема, відповідачу не пізніше 15 календарних днів з моменту вручення ухвали, для подачі відзиву на позов, у порядку статей 165 Господарського процесуального кодексу України; залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

12.02.2025 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача через систему «Електронний суд» надійшли пояснення щодо позову, в яких Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначило про те, що уповноваженими органами не були вжиті заходи по встановленню меж пам`яток археології поселень «Смичин-1» і «Смичин-3» та охоронних зон навколо них, технічна документація із землеустрою по встановленню меж пам`яток археології «Смичин-1» і «Смичин-3» як земель історико-культурного призначення не розроблялась, такі відомості не були внесені до Державного земельного кадастру. Висновок про знаходження пам`яток археології поселень «Смичин-1» і «Смичин-3» в межах спірної земельної ділянки зроблено шляхом співставлення графічної частини плану до Проекту роздержавлення земель КСП «Добробут» та схематичного зображення місця розташування поселень «Смичин-1» і «Смичин-3», тобто шляхом візуального порівняння та аналітичних міркувань. Приватним підприємством «Елітзем» на замовлення Чернігівської окружної прокуратури було проведено дослідження, під час якого шляхом зіставлення схематичного позначення місця розташування пам`яток на обліковій картці з експлікацією земельних угідь КСП «Добробут» встановлено факт накладання земель поселення «Смичин-1» на спірну земельну ділянку площею 7,4227 га, а поселення «Смичин-3» - площею 1,66 га. На думку Головного управління, висновки надані на підставі візуального порівняння та аналітичних міркувань не можуть бути належним доказом у цій справі. Головним управлінням не заперечується той факт, що в результаті інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:2193 площею 25,1068 га, була сформована як землі запасу (код 16.00) та на площу 7,6428 га встановлено обмеження охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини. В Довідці до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності №239-П від 03.10.2018 наданої Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації не зазначено, які саме за площею частини поселення знаходяться на спірній земельній ділянці. Згідно Технічної документації із землеустрою по інвентаризації земель обмеження встановлено лише на частину спірної земельної ділянки, площею 7,6428 га, в той час як прокурор просить повернути державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації всю спірну земельну ділянку площею 25,1068 га. Крім того, в разі прийняття судом рішення про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, скасування речових прав на неї, остання перестане існувати як об`єкт цивільних прав.

18.02.2025 від Чернігівської окружної прокуратури надійшли заперечення на пояснення третьої особи, в яких прокурор зазначає про те, що відомості щодо статусу пам`яток археології поселень «Смичин-1» (с. Смичин), сер. І тис., Х-ХІІІ ст., охоронний № 4052-Чр, та «Смичин-3» (с. Смичин), І тис. до н.е., сер. І тис., ХІІ-ХІІІ ст., охоронний № 5123-Чр, та їх знаходження у межах земельної ділянки кадастровий номер :03:000:2193, підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи. Крім того, прийняття судом рішення щодо скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з припиненням речових прав на неї та припинення існування такого об`єкту цивільних прав, надасть позивачу безперешкодну можливість оформити як новий об`єкт цивільних прав земельну ділянку у межах території пам`яток археології, без необхідності додаткового звернення із позовом до суду.

24.02.2025 від Чернігівської обласної державної адміністрації надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в якій позивач підтримав позовні вимоги та зазначає про те, що відомості щодо статусу пам`яток археології поселень «Смичин-1» (охоронний № 4052-Чр) та «Смичин-3» (охоронний № 5123-Ч) та їх знаходження у межах земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2193, містяться в матеріалах справи. Дана територія є земельною ділянкою історико-культурного призначення, на якій розташовані пам`ятки археології місцевого значення. Розташування поселень «Смичин-1» та «Смичин-3» на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2193 також підтверджується листом Департаменту культури і туризму національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 06.09.2024 № 15-2675/8 та графічними відомостями з позначенням меж та площі пам`яток археології місцевого значення поселень відносно спірної земельної ділянки, наданими інженером-землевпорядником. Відсутність затвердженої науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки археології місцевого значення та її зон охорони, не дає підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка, передана у комунальну власність, не належить до земель історико-культурного призначення і на ній не розташована пам`ятка археології. Державна реєстрація набуття/припинення речового права на земельну ділянку проводиться виключно на сформовану земельну ділянку, відомості щодо якої внесені до Державного земельного кадастру, а тому неможливо скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку лише в певній частині площі, яка накладається на земельну ділянку, на якій безпосередньо розташована пам`ятка археології, за відсутності її поділу у встановленому законом порядку.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.02.2025 направлена відповідачу до електронного кабінета в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" та згідно з довідкою про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", доставлена -10.02.2025, 12:36.

У підготовчому засіданні 05.03.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 03.04.2025 року на 10:00.

Ухвала суду від 05.03.2025 направлена відповідачу до електронного кабінета в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" та згідно з довідкою про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", доставлена - 05.03.2025, 14:21.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в установлений судом строк відзив на позов не надав.

Матеріали справи свідчать про те, що суд належним чином повідомив учасників справи про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В судове засідання 03.04.2025 прибув прокурор та представник позивача.

В судовому засідання 03.04.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 17.11.1980 № 551 (п.1 рішення, п. 53 додатку №4) «Про взяття під державну охорону пам`яток археології, історії та культури» взято під державну охорону пам`ятку археології історії та культури «Смичин-1» (с. Смичин) разом із іншими пам`ятками археології, розташованими на території області.

А розпорядженням Представника Президента України від 08.10.1993 №459 взято під державну охорону пам`ятку археології поселення «Смичин-3» (с. Смичин) разом із іншими пам`ятками археології, розташованими на території області.

08.09.1983 складено облікову картку та паспорт на пам`ятник історії та культури СРСР поселення «Смичин-І» сер. Ітис. н.е. ХІІ ст. н.е., розташований у Чернігівській області, Городнянський район, Смичинська сільська рада, с. Смичин, за північною околицею села.

Пам`ятка археології поселення «Смичин-1» паспортизована у 1983 році (охоронний № 4052-Чр). Відповідно до паспорту пам`ятки поселення «Смичин-1» датовано сер. І тис. н.е., ХІІ ст.н.е., розташовано за адресою: Чернігівська обл., Городнянський район, с. Смичин (колишньої Смичинської сільської ради), за північною околицею села. Поселення займає мис правобережної тераси річки Крюкова. Висота над рівнем заплави від 0,5 до 2,5 м. Площа поселення біля 2,1 га. Товщина культурного шару 0,4 0,6 м., який насичений знахідками. Знайдена кераміка ранньослов`янського та давньоруського часів. Пам`ятка дає додаткові дані про заселення правобережних приток річки Крюкова (Руди) в ранньослов`янський і давньоруський часи. Відкрита пам`ятка розвідкою Симоновича Е.О. в 1960 році, а в 1992 році обстежена Жаровим Г.В. та Майбородою Т.М. До паспорту пам`ятки складено схематичний план поселення «Смичин-І».

Пам`ятка археології і культури СРСР поселення «Смичин-3» (охоронний № 5123-Чр)має Схематичний план поселення «Смичин-3», в якому зазначено розташування: Чернігівська область, Городнянський район, Смичинська сільська рада, с. Смичин. Облікова картка та паспорт на пам`ятник історії та культури СРСР відсутні.

Рішенням Городнянської міської ради від 16.08.2018 вирішено прийняти згідно з актом приймання-передачі земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Городнянської міської ради у комунальну власність.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 №25-7562/14-18-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Городнянській міській раді у комунальну власність Городнянської міської об`єднаної територіальної громади Городяннського району земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7408,6605 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Городнянської міської об`єднаної територіальної громади Городнянського району Чернігівської області, згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки.

За актом приймання-передачі від 27.09.2018 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області відповідно до наказу від 27.09.2018 №25-7562/14-18-сг передало із державної власності, а Городнянська міська рада прийняла у комунальну власність Городнянської міської об`єднаної територіальної громади земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку площею 25,1068 га, кадастровий номер :03:000:2193, з обмеженням прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах площею 0,8852 га.

У 2018 році сертифікованими спеціалістами Київської обласної філії «Центру державного земельного кадастру» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Городнянської міської ОТГ Городнянського району Чернігівської області, відповідно до якої за результатами проведення польових робіт в натурі (на місцевості) встановлено наявність обмежень у використанні земельної ділянки №21 (Смичинська сільська рада) площею 7,6428 га охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини.

У довідці до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Городнянської міської ОТГ, Городнянського району, Чернігівської області № 239-П від 03.10.2018, складеної Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА зазначено, земельні ділянки, які підлягають інвентаризації для передачі у комунальну власність Городнянській ОТГ розташовані на землях історико-культурного призначення. А саме: на частині земельної ділянки, яка знаходиться на території Смичинської сільської ради, - ділянка №21 площею 25,1068 га, - розташовані пам`ятки археології місцевого значення: частина поселення «Смичин-І» (с. Смичин), сер. І тис., Х-ХІІІ ст., №4052-Чр взятого на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 17.11.1980 №551, та частина поселення «Смичин-3» (с. Смичин), І тис. до н.е., сер. І тис., ХІІ-ХІІІ ст. (№5123-Чр, взятого на облік розпорядженням Представника Президента України від 08.10.1993 и№459).

05.10.2018 році проведено державну реєстрацію спірної земельної ділянки площею 25,1068 га та присвоєно їй кадастровий номер :03:000:2193, про що внесено відомості до Державного земельного кадастру. Згідно з Інформацією з Державного земельного кадастру від 20.11.2024 спірна земельна ділянка є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, форма власності: комунальна, та має вид обмеження у використанні зона охорони пам`ятки культурної спадщини, а також - прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.01.2025 державним реєстратором Городнянської міської ради 05.10.2018 за Городнянською міською радою зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 25,1068 га, кадастровий номер :03:000:2193.

У листі №43 від 17.02.1995 музею зазначено про те, що на карту землекористування КСП «Добробут» с. Дібрівне Городнянського району нанесені пам`ятки археології із зазначенням їх площ, охоронної зони і номеру за державним обліком станом на 15.02.1995 року. Всі види земельних робіт, пов`язані з переміщенням ґрунту на їх території заборонені. Згідно із Законом УРСР, Земельним кодеком України вилучення земель, на яких розташовані археологічні пам`ятки недопустиме. Зокрема, у с. Смичин , поселення «Смичин-1,2» №4052 та «Смичин-3» №5723.

У листі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА від 06.09.2024 №15-2675/8 зазначено, що у межах земельної ділянки площею 25,1068 га з кадастровим номером :03:000:2193 розташовані частини пам`яток археології місцевого значення - поселення «Смичин-1» (с. Смичин), охоронний №4052-Чр, та поселення «Смичин-3» (с. Смичин), охоронний №5123-Чр.

Інженером-землевпорядником Бойком Д.О, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, за наслідками дослідження зведеної експлікації земельних угідь колективного сільськогосподарського підприємства «Добробут», зіставивши схематичне позначення місяця розташування пам`ятки поселення «Смичин-І», охоронний №4052-Чр та «Смичин-3», охоронний № 5123-Чр на обліковій картці, облікової документації, технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Городнянської ОТГ Городнянського району Чернігівської області, встановлено, що в межах земельної ділянки з кадастровим номером: :03:000:2193, яка розташована на території Городнянської ОТГ Чернігівського району Чернігівської області, комунальної форми власності, площею 25,1068 га, розташовані пам`ятки археології місцевого значення: частина поселення «Смичин-1», охоронний №4052-Чр та частина поселення «Смичин-3», охоронний №5123-Чр.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №730-Р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Смичинська сільська рада увійшла до складу територіальної громади Городнянської міської ради, яка є правонаступником прав та обов`язків Смичинської сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив про те, що звернення з позовом зумовлено тим, що внаслідок неправомірного оформлення Городнянською міською радою прав на земельну ділянку історико-культурного призначення, на якій розташовані пам`ятки археології, держава позбавлена можливості повноцінно реалізовувати права власника щодо свого майна. Оформлення права комунальної власності на земельну ділянку, яка у комунальній власності перебувати не може та є власністю держави, беззаперечно свідчить про порушення інтересів держави, оскільки воно зачіпає інтереси Українського народу та становить загрозу безповоротної втрати пам`ятки археології як невідтворного джерела інформації про зародження і розвиток цивілізації. Скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 25,1068 га кадастровий номер :03:000:2193, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, зумовлює необхідність припинення цим рішенням речових прав за відповідачем Городнянською міською радою. Для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з припиненням речових прав Городнянської міської ради на цю ділянку, відомості про які містяться у Державному земельному кадастрі. При цьому скасування реєстрації земельної ділянки з припиненням прав є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки.

Третя особа у поясненнях щодо позову зазначила про те, що обмеження встановлено лише на частину спірної земельної ділянки площею 7,6428 га, в той час як прокурор просить повернути державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації всю спірну земельну ділянку площею 25,1068га.

Позивач вважає твердження третьої особи безпідставними, спростованими матеріалами справи.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позовних вимог з таких підстав.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації у зв`язку із невиконанням нею своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді.

Прокурор вважає, що порушення інтересів держави у даному випадку полягає у протиправному оформленні права комунальної власності на земельну ділянку історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення, та є власністю держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, Чернігівська обласна державна адміністрація є розпорядником земель державної власності історико-культурного призначення.

Указом Президента України «Про утворення військових адміністрацій» № 68/2022 від 24.02.2022 утворено, зокрема, Чернігівську обласну військову адміністрацію. У зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій.

Таким чином, Чернігівська обласна державна (військова) адміністрація є органом державної влади, уповноваженим на захист інтересів держави у сфері використання спірної земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався до Чернігівської ОДА з листом від 10.01.2025 №55-77-341вих-25, у якому повідомив про виявлені порушення законодавства при передачі спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність, а також просив повідомити про вжиті заходи щодо усунення вказаних порушень.

Чернігівська ОВА у листі від 27.01.2025 №01-01-32/914-вих, адресованому Чернігівській окружній прокуратурі, зазначила про те, що ОДА вживає заходи щодо організації належного оформлення земельних ділянок історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки археології, на території Чернігівської області, проте намірів звернення до суду з приводу усунення порушень, вказаних у зверненні прокуратури, зазначений лист не містить, що свідчить про її бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор листом №55-77-1069вих-25 від 05.02.2025 повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Чернігівської ОДА про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Щодо суті позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2018 році сертифікованими спеціалістами Київської обласної філії «Центру державного земельного кадастру» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Городнянської міської ОТГ Городнянського району Чернігівської області, відповідно до якої за результатами проведення польових робіт в натурі (на місцевості) встановлено наявність обмежень у використанні земельної ділянки №21 (Смичинська сільська рада) площею 7,6428 га охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини.

У довідці до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Городнянської міської ОТГ, Городнянського району, Чернігівської області № 239-П від 03.10.2018, складеної Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА зазначено, земельні ділянки, які підлягають інвентаризації для передачі у комунальну власність Городнянській ОТГ розташовані на землях історико-культурного призначення. А саме: на частині земельної ділянки, яка знаходиться на території Смичинської сільської ради, - ділянка №21 площею 25,1068 га, - розташовані пам`ятки археології місцевого значення: частина поселення «Смичин-І» (с. Смичин), сер. І тис., Х-ХІІІ ст., №4052-Чр взятого на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 17.11.1980 №551, та частина поселення «Смичин-3» (с. Смичин), І тис. до н.е., сер. І тис., ХІІ-ХІІІ ст. (№5123-Чр, взятого на облік розпорядженням Представника Президента України від 08.10.1993 и№459).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати в запасі.

За приписами статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Суб`єктом права на землі державної власності за статтею 80 ЗК України є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Виходячи зі змісту статей 53, 54 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 №25-7562/14-18-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) установлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини в сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані положеннями Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-ІІІ (далі Закон № 1805-ІІІ).

Законом № 1805-ІІІ встановлено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У статті 1 Закону №1805-ІІІ зазначено, що пам`ятка культурної спадщини (далі пам`ятка) об`єкт культурної спадщини, який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взятий на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" археологічний об`єкт культурної спадщини рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Судом установлено, що пам`ятки археології поселення «Смичин-1» взято на облік рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 17.11.1980 № 551 (п.1 рішення, п. 53 додатку №4) «Про взяття під державну охорону пам`яток археології, історії та культури» та поселення «Смичин-3» - розпорядженням Представника Президента України від 08.10.1993 №459 (с. Смичин) разом із іншими пам`ятками археології, розташованими на території області.

Статтею 17 Закону України Про охорону культурної спадщини №1805-ІІІ врегульовані питання суб`єктів права власності на пам`ятки. За частинами 1, 2 цієї статті пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати в державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

У свою чергу частина 6 цієї статті визначає, що землі на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) в державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Отже, діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані, єдину форму власності - державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває в державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу державою.

Згідно зі статтею 34 Закону України Про охорону культурної спадщини території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Землі історико-культурного призначення віднесені до особливо цінних земель (частина 1 статті 150 ЗК України).

Частина 1 статті 54 ЗК України передбачає, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Дана норма встановлює загальне правило відносно форм власності земель віднесених за цільовим призначенням до категорії земель історико-культурного призначення. Натомість спеціальна норма, закріплена в статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини, передбачає виключення із загального правила, за змістом якої землі на яких розміщені пам`ятки археології перебувають виключно в державній власності.

За висновком суду, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення спеціального нормативно-правового акту, зокрема, Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-ІІІ. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21.

З огляду на наведені обставини, земельна ділянка площею 25,1068 га кадастровий номер :03:000:2193, протиправно вибула із державної власності, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться пам`ятка археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності, та належить до категорії земель історико-культурного призначення.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України Про охорону культурної спадщини (в редакції чинній на момент прийняття наказу) з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають установлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них установлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в сфері охорони культурної спадщини.

Водночас, відсутність затвердженої науково-проектної документації з встановлення цільового призначення за категорією земель історико-культурного призначення, визначення меж та режимів використання пам`ятки археології національного значення та зон її охорони, за висновком суду, не спростовує факту розташування на спірній земельній ділянці вказаної пам`ятки, що знаходиться під охороною держави. Зважаючи на наведене, земельні ділянка, площею 25,1068 га, кадастровий номер :03:000:2193 на якій розташована пам`ятка археології поселення «Смичин-1» та частина поселення «Смичин-3», відноситься до земель історико-культурного призначення, яка може перебувати виключно у власності держави.

Щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з одночасним припиненням речових прав на неї.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права комунальної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю за територіальною громадою, яка протиправно його набула у комунальну власність, є перешкодою для реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.

У відповідності до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, в розумінні положень наведеної норми судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.

Скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 25,1068 га кадастровий номер :03:000:2193, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, зумовлює необхідність припинення речових прав за відповідачем Городнянською міською радою, на спірне нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, позовна вимога про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Городнянською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:000:2193 площею 25,1068 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) та припинення прав власності на земельну ділянку підлягає задоволенню.

Щодо скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до частини 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 25,1068 га кадастровий номер :03:000:2193 перебуває у комунальної власності Городнянської міської ради, категорія земель «землі сільськогосподарського призначення».

Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16, дійшов висновку про те, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури.

Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Аналогічні вимоги передбачені ч.13 ст. 79-1 Земельного кодексу України.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2024 по справі № 916/1750/22 (п.50) єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації.

За умови, що державна реєстрація речових прав відповідача на спірну земельну ділянку вже скасована судами у межах цієї справи, що має наслідком припинення відповідних речових прав на земельну ділянку, одночасне скасування і державної реєстрації спірної земельної ділянки поновить права законного розпорядника спірної землі. Подібний за змістом висновок містить у постанова Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №916/1517/22.

Враховуючи викладене, для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та одночасним припиненням речового права територіальної громади в особі Городнянської міської ради Городнянського району Чернігівської області, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що забезпечить ефективний спосіб захисту порушених прав держави, оскільки усуне стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення спірної ділянки.

Спірна земельна ділянка, що неправомірно вибула з державної власності в комунальну власність Городнянської міської ради, підлягає поверненню державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації.

Скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки з припиненням речових прав на неї та припинення існування такого об`єкту цивільних прав, створить передумови для позивача для формування як нового об`єкту цивільних прав земельної ділянки в межах території пам`ятки археології.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню на користь прокуратури судовий збір в сумі 4844,80 грн.

Керуючись ст. 123,129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Городнянською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:000:2193 площею 25,1068 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214).

3. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2193 площею 25,1068 га.

4. Стягнути з Городнянської міської ради (, вул. Троїцька, 13, м. Городня, Чернігівський район, Чернігівська область, 15100) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 14.04.2025.

Суддя М.В. Фесюра

Єдиний державний реєстр судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua