ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м.Дніпро Справа № 904/5361/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 (суддя Скриннікова Н.С., повний текст якого підписаний 13.02.2025) у справі № 904/5361/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ

до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу 03-2110/22-БО-Т та штрафних санкцій в сумі 36 190, 26 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з позовом до Дніпровського державного аграрно-економічного університету про стягнення заборгованості в сумі 36 190, 26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору постачання природного газу в частині оплати послуг за спожитий газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі №904/5361/24) позов задоволено частково.

Стягнуто з Дніпровського державного аграрно-економічного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" заборгованість в сумі 28 914, 34 грн; судовий збір в сумі 1 935, 49 грн.

В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо пені у сумі 5968,24 грн, 3 % річних у сумі 759,69 грн. та інфляційних витрат у сумі 547,99 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на те, що:

Споживання за січень 2023-березень 2023 сплачено повністю, за період квітня 2023 на суму 28 914,34 грн - ні. Розрахунок за спожитий природний газу у квітні 2023 року мав бути здійснений до 15 червня 2023 року.

З 16.06.2023 наступило порушення строків оплати, відповідно, з цієї дати й нарахована пеня за період з 16.06.2023-15.12.2023 на суму 5 968,24 грн, та 3% річних з 16.06.2023 по 30.04.2024 на суму 759,69 грн.

Інфляційні втрати нараховані за повний місяць, з 01.07.2023-30.04.2024, у відповідності до рекомендацій наданих до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р. Сума заявлених інфляційних складає 547,99 грн.

Бюджетне фінансування Відповідача передбачає своєчасне планування та включення до кошторису можливих витрат на наступний бюджетний рік. Першочерговою та обов`язковою вимогою на забезпечення бюджетними коштами є оплата за природний газ, що є плановою та передбачуваною.

Таким чином, можливість здійснення оплати за поставлений природний газ у 2023 році залежала виключно від Відповідача при складанні проєкту кошторису в 2022 році, від включення ним відповідних сум зобов`язань до проєкту кошторису на 2023 рік.

Отже, відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб. В тому числі, своєчасність подання Споживачем необхідних документів до органів Державної казначейської служби України.

Відповідач у відзиві просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5361/24 залишити без задоволення.

Зважаючи на відсутність факту припинення поставки газу після закінчення строку дії Договору постачання природного газу № 03-2110/22-БО-Т від 28.12.2022, заявляє, що Позивач добровільно, з власної ініціативи, на свій страх і ризик, в квітні 2023 року здійснював поставку газу Відповідачу, без належного оформлення господарських зобов`язань.

За відсутності договору, Позивач не може самостійно, в односторонньому порядку, встановлювати ні строки оплати газу спожитого в квітні 2023 року, ні господарські санкції за надумане ним порушення з боку споживача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 04.03.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області.

07.03.2025 матеріали справи №904/5361/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою від 10.03.2024 відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5361/24 та постановлено розглянути її без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

28.12.2022 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір № 03-2110/22-БО-Т про постачання природного газу.

Пунктом 2.1. договору визначено, що Постачальник передає замовлений обсяг природнього газу за січень 2023, лютий 2023 та березень 2023.

Пунктом 3.5.4 визначено, що у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Згідно з пунктом 4.1. договору ціна природного газу за 1000 куб. м газу з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу становить 16 553,89 грн.

Пункт 4.3. договору визначає, що загальна вартість цього договору становить разом з ПДВ 2 118 897, 92 грн.

За пунктом 5.1 Договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 5.5. договору звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється Сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу Споживачем та актів приймання-передачі.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з пунктом 13.1 договору даний договір набирає чинності з 01 січня і діє в частині поставки газу до 31.03.2023 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Суд встановив, що дата з якої договір № 03-2110/22-БО-Т постачання природного газу від 28.12.2022 набирає чинності не встановлена сторонами, оскільки у пункті 13.1. не вказаний рік, а дата " 01 січня" є календарною датою кожного року.

Позивачем та Відповідачем були підписані акти приймання-передачі природного газу, а саме: акт за січень 2023 від 31.01.2023 на суму 243 332,71 грн; акт за лютий 2023 року від 28.02.2023 на суму 261 979,66 грн; акт за березень 2023 року від 31.03.2023 на суму 91 099,85 грн.

Відповідно до додаткової угоди 1/2 від 31.03.2023 до Договору постачання природного газу № 03-2110/22-БО-Т постачання природного газу від 28.12.2022 сторони внесли зміни до договору, зокрема до пункту 4.3. Договору в такій редакції: Загальна вартість цього Договору становить разом з ПДВ 596 412, 22 грн.

За даними додаткової угоди № 1 від 31.03.2023 до договору № 03-2110/22-БО-Т постачання природного газу сторони домовились змінити умови договору, зокрема п. 2.1. щодо строків поставки газу, п. 4.3 щодо загальної вартості та у п. 13.1. щодо строків дії договору в такій редакції:

П. 4.3. Загальна вартість цього договору становить разом з ПДВ 2 118 897, 92 грн.

П. 13.1 Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє в частині поставки газу до 30 квітня 2023 (включно).

Суд встановив, що позивачем та відповідачем подано дві додаткові угоди до одного договору від однієї і тієї самої дати - 31.03.2023, які містять різні дані про визначену сторонами вартість договору.

Відповідно до вимог статті 79 ГПК України з урахуванням того, що сторонами не заперечується, вірогідно, що позивач та відповідач погодили, що вартість договору становить 596 412, 22 грн.

Відповідач здійснив оплату в сумі 596 412, 22 грн., як це підтверджено позивачем.

Господарський суд прийняв у якості дати припинення дії договору 31.03.2023, оскільки за даними листа від 10.05.2023 № 43-11-317 (т.1 а.с. 56) відповідач повідомив позивача про анулювання додаткової угоди № 1 від 31.03.2023 у зв`язку з неможливістю її зареєструвати в органах Державної казначейської служби України. Позивач не надав суду докази того, що повідомлення про анулювання додаткової угоди не було прийнято, а також докази того, що договір № 03-2110/22-БО-Т був чинний до 30.04.2023.

Відповідач підтвердив наявність у нього заборгованості перед позивачем на суму 28 914,34 грн. за поставлений газ поза межами договору № 03-2110/22-БО-Т у квітні 2023 року.

Сума заборгованості за твердженням позивача за постачання природного газу становить 28 914,34 грн. за квітень 2023.

Відповідач не заперечує зазначену суму заборгованості та зазначив, що прострочення відбулось не з його вини, а через бездіяльність позивача, яка виразилась у непідписані додаткової угоди до договору вчасно, а тому вважає, що підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні, просить суд стягнути з нього суму заборгованості 28 914, 34 грн. та відмовити у стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Підставою для стягнення заборгованості позивач зазначив не підписаний зі сторони відповідача акт за квітень 2023 та умови договору № 03-2110/22-БО-Т від 28.12.2022.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у сторін міститься різна редакції додаткової угоди №1 до договору № 03-2110/22-БО-Т від 28.12.2022, і подальший лист відповідача від 10.05.2023 № 43-11-317 (т.1 а.с. 56), яким той повідомив позивача про анулювання додаткової угоди № 1 від 31.03.2023 у зв`язку з неможливістю її зареєструвати в органах Державної казначейської служби України, то вірогідніше договір діяв до 31.03.2023 і був у повному обсязі оплачений відповідачем.

При цьому, поставка газу у квітні 2023 року відбулась поза межами договору № 03-2110/22-БО-Т від 28.12.2022 і, оскільки відповідач визнав заборгованість в сумі 28 914, 34грн., така підлягає стягненню.

Позивач не надав суду докази, що він надсилав відповідачу оригінал акту (паперова або електрона з цифровим підписом); не надав докази того, що відповідач підписав оригінал акту і не повернув його до 15 числа розрахункового місяця; позивач також не надав докази настання розрахункового періоду або його початку. Тому суд врахував, що докази прострочення зобов`язання відсутні, а відтак позов потрібно задовольнити частково, стягнувши заборгованість, яка визнана відповідачем в сумі 28 914, 34 грн. та відмовивши у стягненні інших сум.

Предметом доказування у даній справі є строк дії договору, виконання/невиконання зобов`язань за ним, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості; наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором, правильність здійснених позивачем розрахунків.

Колегія суддів констатує, що рішення господарського суду оскаржується в частині відмови у стягненні пені у сумі 5968,24 грн, 3 % річних у сумі 759,69 грн. та інфляційних витрат у сумі 547,99 грн.

З урахуванням меж апеляційного оскарження, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV, зі змінами та доповненнями (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Оплату за переданий газ Відповідач здійснив частково, лише на суму 596 412,22 грн (підтверджується листом Ощадбанку), чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором складає 28 914,34 грн, детальний розрахунок якого викладено у додатку до цього позову.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, згідно з пунктом 7.2. Договору у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 ГК України, та з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, розмір нарахованої Позивачем пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору складає 5 968,24 грн.

В обґрунтування здійснених нарахувань пені, у зв`язку із простроченням відповідачем строку оплати зазначених обсягів природного газу, Позивачем надані до матеріалів справи відповідні розрахунки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стосовно інфляційних втрат, то відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Розрахунок індексу інфляції здійснено Позивачем у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97-р.

Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 547,99 грн, згідно детального розрахунку.

В обґрунтування здійснених нарахувань інфляційних процесів, у зв`язку із простроченням відповідачем строку оплати зазначених обсягів природного газу, позивачем надані до матеріалів справи відповідні розрахунки.

Що стосується нарахованих 3% річних, то приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, то стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 759,69 грн, згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та ДНІПРОВСЬКИМ ДЕРЖАВНИМ АГРАРНО-ЕКОНОМІЧНИМ УНІВЕРСИТЕТОМ, двостороннє підписаний та скріплений печатками. Дата укладання договору 28.12.2022, яким погодили поставку з 01.01.2023 по 30.04.2023 (в редакції додаткової угоди від 31.03.2023).

При цьому, додаткова угода № 1 від 31.03.2023 також підписана і скріплена печатками обох сторін (надана саме відповідачем до матеріалів справи - а.с.54).

Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ (надалі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору, протягом січня 2023-квітня 2023 Позивач передав у власність Відповідача природний газ на суму 625 326,56 грн.

Цей факт доведено:

- копією листа оператора ГТС від 21.11.2024 № ТОВВИХ-24-17917, де за певним EIC 56XS00000DPIR008 кодом, що належить Відповідачеві, відображені спожиті обсяги природного газу - стор. 3, позиція 3;

- копією інформації щодо остаточних алокацій відборів Відповідача за період січень 2023-квітень 2023;

- копіями актів приймання-передачі природного газу за заявлений період, та доказом направлення акту приймання-передачі природного газу за квітень 2023 року, що не був сплачений та не повернувся на адресу Позивача оформленим належним чином.

Умовами договору постачання природного газу №03-2110/22-БО-Т від 28.12.2022 передбачена оплата за газ Відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу-до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу (пункту 5.1 Договору) - розділ порядок та умови проведення розрахунків.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Це істотна умова договору, що погоджена Сторонами і це не право Сторони, а умова, що передбачає порядок розрахунків за отриманий товар. Не дотримання цієї умови призводить до порушення строку оплати.

Факт отримання природного газу підтверджено такими належними доказами, як відомості інформаційної платформи.

Згідно, постанови Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 904/2867/22 колегією суддів зроблено висновок щодо даних інформаційної платформи, що є належними доказами на підтвердження факту поставки природного газу, зокрема:

« 5.76. Водночас, позивачем надана інформація щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10); витяг з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо фактичних обсягів споживання природного газу споживачем, відомості з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

5.77. Зазначені докази були обґрунтовано визнані судами належними, оскільки об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора ГТС та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов типового договору (пункт 4.2 договору).».

Колегія суддів звертає увагу, що Відповідач у листі від 10.05.2023 за №43-11-317 не заперечує факт споживання природного газу у квітні 2023 року; звертається до Постачальника в травні 2023 з пропозицією анулювати додаткову угоду від 31.03.2023 з періодом поставки січень-квітень 2023 року, тобто, після виконання договору в частині постачання товару.

Крім того, саме Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що реєстрація та оплата зобов`язань за спожитий природний газ в органах Державного казначейства України здійснюється на підставі таких документів як договір, акт приймання-передачі природного газу, рахунок-фактура.

Колегія суддів наголошує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відтак, чинним законодавством України не передбачено внесення змін до припиненого договору, більш того, за яким однією із сторін вже виконано зобов`язання у повному обсязі.

Відтак, в цій частині є невірним висновок суду першої інстанції про строк дії договору до 31.03.2023 і поставку газу відповідачу у квітні 2023 поза його межами.

Разом з тим, Відповідач не підписав і не направив на адресу Позивача належним чином оформлений акт приймання-передачі природного газу за квітень 2023, що йому направлявся.

Матеріали справи не містять двостороннє підписаного акту приймання-передачі за квітень 2023, він не наданий ні Позивачем, ні Відповідачем. На підтвердження факту споживання Позивачем були надані відомості інформативної платформи.

Заборгованість за спожитий природний газ в квітні 2023 досі не погашена.

Умовами договору передбачено оформлення приймання-передачі природного газу відбувається у відповідності до пунктів 3.1 - 3.6 Договору.

Приймання-передача газу, поставленого Позивачем та прийнятого Відповідачем у розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5 Договору).

На підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписаний уповноваженим представником Постачальника (п. 3.5.2. Договору).

Споживач протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.3.5.3. Договору).

У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього Договору (п.3.5.4. Договору).

При цьому, позивач до позову надавав докази направлення відповідного акту відповідачу, які суд першої інстанції визнав неналежними, оскільки роздруківка скрін екрану (т.1 а.с. 22) має погану якість, встановити електрону адресу отримувача неможливо; заразом дата 12.05.2023 на цьому аркуші підтверджує лише те, що відправник, електрону адресу якого також встановити неможливо, підготував повідомлення до відправлення, що підтверджується текстом «Ваше повідомлення готове до надсилання».

В той же час колегія суддів наголошує, що позивачем позов подано в електронному вигляді, як і сам відповідний додаток. Збільшивши масштаб зображення, а саме скріншот екрану електронної пошти, можливо встановити, що 12.05.2023 відповідачу (як і до цього кожного місяця) направлено на електронну адресу : відповідний акт поставки газу за квітень 2023 року.

При цьому, у лівій частині зображення чітко видно, що даний лист перебуває у папці «Надіслані», як у правій частині чітко міститься зображення вмісту відправлення - акт за квітень 2023 року.

У зв`язку з чим, є безпідставними висновки суду першої інстанції про відсутність доказів направлення акту поставки газу за квітень 2023 року відповідачу.

Також колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою поставки природного газу є на момент підписання Договору постачання наявний укладений договір на розподіл природного газу між Споживачем та Оператором ГРМ -п.1.4.Договору.

Відповідальність за достовірність інформації зазначеної в цьому пункті несе Споживач.

Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів - п. 2.4.Договору.

За умовами п.2.5 і 3.4 договору режим використання природного газу протягом розрахункового періоду (в т.ч. добове використання) Споживач визначає самостійно в залежності від своїх виробничих потреб. Постачальник із застосуванням ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та Споживач здійснюють щоденний моніторінг фактично відібраного Споживачем обсягу природного газу.

Саме Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що укладений між Оператором(ами) ГРМ та або/Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС: інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді вебдодатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Згідно з пунктами 1 та 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС, для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Враховуючи вищезазначене, учасники ринку природного газу у своїй діяльності та для взаємодії між суб`єктами ринку природного газу користуються даними Інформаційної платформи.

Отже, Споживач був обізнаний щодо фактично спожитих обсягів природного газу на підставі укладеного договору на розподіл природного газу та відомостей Інформаційної платформи. Ціна визначена умовами договору. Відповідно, наявні всі умови для своєчасного розрахунку за отриманий газ.

Додаткова угода від 31.03.2023 підписана двостороннє з періодом споживання природного газу по квітень 2023 року включно, акт приймання-передачі за квітень 2023 направлявся Відповідачу.

Отже, Відповідач, у порушення п.5.1. Договору не здійснив оплату за спожитий природній газ у встановлені строки не розрахувався, що підтверджується розрахунком наданим до матеріалів справи.

Споживання за січень 2023-березень 2023 сплачено повністю, за період квітня 2023 на суму 28 914,34 грн - ні. Розрахунок за спожитий природний газу у квітні 2023 року мав бути здійснений до 15 червня 2023 року (п.5.1 Договору).

З 16.06.2023 наступило порушення строків оплати, відповідно, з цієї дати й нарахована пеня за період з 16.06.2023-15.12.2023 на суму 5 968,24 грн, та 3% річних з 16.06.2023 по 30.04.2024 року на суму 759,69 грн.

Інфляційні втрати нараховані за повний місяць, з 01.07.2023-30.04.2024, у відповідності до рекомендацій наданих до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р. Сума заявлених інфляційних складає 547,99 грн.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, підписуючи уповноваженими особами договір постачання природного газу та, відповідно, в подальшому скріплюючи його печатками підприємства, Відповідач чітко розумів всю юридичну відповідальністю за невиконання або неналежне виконання умов підписаного договору.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора, визначеною законом, у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 ЦК України про три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються в разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, в разі якщо в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України.

Зазначені проценти входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг (постанова ВП ВС від 07.04.2020 у справі №910/4590/19). Тому, не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 зазначено, що на іншого учасника справи (позивача) не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань.

Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдану порушенням зобов`язання не треба доводити і компенсується за рахунок неустойки.

Таким чином, Позивачем обґрунтовано заявлені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що доводи апеляційної скарги Позивача про неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, знайшли своє підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" слід задовольнити; рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 5968,24 грн, 3 % річних у сумі 759,69 грн. та інфляційних витрат у сумі 547,99 грн.- слід скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким стягнути з відповідача ці нарахування. В іншій частині рішення господарського суду слід залишити без змін.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги позивача, судові витрати, понесені у зв`язку із подачею апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5361/24- задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі №904/5361/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 5968,24 грн, 3 % річних у сумі 759,69 грн. та інфляційних витрат у сумі 547,99 грн.- скасувати і змінити в частині судового збору.

В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Дніпровського державного аграрно-економічного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» пеню у сумі 5968,24 грн, 3 % річних у сумі 759,69 грн. та інфляційні витрати у сумі 547,99 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн.

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5361/24 - залишити без змін.

Стягнути з Дніпровського державного аграрно-економічного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.04.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков