ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025р. Справа № 904/432/25

За позовом: Дочірнього підприємства «Нафтогаз-Енергосервіс» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтекс Інвест», м. Дніпро

Про: стягнення 12 250,00грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

ДП «Нафтогаз-Енергосервіс» НАК «Нафтогаз України» (позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Інтекс Інвест» (відповідач) про стягнення збитків у розмірі 12 250,00грн. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань з реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних за податковими накладними №0031/1000914 від 30.09.23р. та №0031/1001031 від 31.10.23р.

Ухвалою суду від 10.02.25р. відкрите провадження у справі №904/432/25 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ТОВ «Інтекс Інвест» (відповідач) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористалось, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі було повідомлене належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку 10.02.25р. копії ухвали суду в його електронний кабінет, зареєстрований у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За результатами закупівлі UA-2023-07-06-012550-а 25.03.23р. між ДП «Нафтогаз-Енергосервіс» НАК «Нафтогаз України» (покупець) та ТОВ «Інтекс Інвест» (продавець) укладено договір №25107-23Пр про закупівлю товару, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передавати у власність покупця бензин А-95 та дизельне паливо відповідно до Є3С ДК 021:2015 код 09130000-9 Нафта i дистиляти через АЗС (АЗК), що розміщенні на території України з використанням смарт-карт та талонів на бензин та дизельне пальне (далі паливно-мастильні матеріали, ПММ або товар), а покупець зобов`язується приймати у ПММ та оплачувати їх вартість. (п. 2.1.). Продавець передає у тимчасове користування покупцю смарт-карти у кількості, визначеній покупцем на умовах договору (п. 2.3.).

Продавець постачає покупцю ПММ частинами на умовах EXW (ІНКОТЕРМС 2010) франко-термінали АЗС (п. 1.1. даного договору), шляхом вибірки покупцем (довіреною особою покупця) ПММ з АЗС. Датою поставки ПММ вважається дата, що вказана в чеку з POS-терміналу, або спеціальній відомості (п. 3.1.) Підтвердженням фактичного отримання покупцем ПММ на АЗС в асортименті, кількості та ціні є чек з POS-терміналу, що видається покупцю, або спеціальна відомість, або фіскальний чек (п. 3.4.) Враховуючи періодичність та ритмічність поставок ПММ покупцю протягом дії даного договору, продавець формує протягом місяця накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей та податкові накладні. При цьому по факту відпуску ПММ продавцем за відповідний період надається покупцю для підписання акт приймання-передачі та видаткова накладна. Акт приймання-передачі підтверджує факт передачі ПММ у власність покупця за відповідний період (п. 3.6.) Ціна за одиницю ПММ визначається згідно специфікації (додаток № 1 договору) та зазначається в рахунках-фактурах продавця та видаткових накладних на товар. В ціну ПММ включено податок на додану вартість. Ціна підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі (п. 4.1.).

Розрахунки за ПММ здійснюються покупцем в українській національній валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця. Виконанням покупцем умов оплати ПММ вважається момент зарахування грошових коштів на рахунок продавця (п. 4.3.) Оплата покупцем вартості відпущених (поставлених) ПММ здійснюється періодично протягом 10 банківських днів з моменту пред`явлення постачальником рахунку-фактури на оплату товару на підставі акту приймання-передач, видаткової накладної (п. 4.5.) Ціна договору на момент його підписання становить 1 102 500,00грн, в тому числі ПДВ 20% - 183 750,00грн. (п. 4.6.).

Податкові накладні (розрахунки коригування до податкових накладних), що відповідно до вимог Податкового кодексу України підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупця, надсилаються продавцем покупцю засобами електронного документообігу в системі M-E.Doc не пізніше, ніж за 5 робочих днів до настання граничного терміну реєстрації із обов`язковим інформуванням представника замовника, відповідального за реєстрацію Податкових накладних (розрахунків коригувань до податкових накладних), шляхом направлення листа на його електронну адресу (п. 4.7.).

Якщо продавець не зареєстрував, неправильно або несвоєчасно зареєстрував податкову/і накладні/і (рахунків коригувань до податкових накладних) в системі електронного адміністрування податку на додану вартість чи вчинив інші дії/бездіяльність, в результаті чого покупець втратив права на податковий кредит, продавець зобов`язаний у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги оплатити покупцю штраф у розмірі 20 % від суми операції/й по якій не зареєстровано, неправильно або несвоєчасно зареєстровано податкову/і накладну/і. (п. 4.8.).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання обома сторонами, скріплення печатками сторін (у разі використання) та діє до 31.12.23р., а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. (п. 10.1.).

Сторонами підписано додаток № 1 до договору № 25/07-23ПР від 25.07.23р. - специфікацію, якою погоджено поставку товару: бензин А-95 у кількості 5 500 л., вартістю за одиницю 45,00грн. з ПДВ; дизельне паливо у кількості 19 000 л., вартістю за одиницю 45,00грн.з ПДВ, загальною вартістю 1 102 500,00грн. з ПДВ .

10.08.23р. сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору, якою внесені зміни до специфікації, погоджено поставку товару: бензин А-95 у кількості 5 051 л., вартістю за одиницю 49,00грн. з ПДВ; дизельне пальне у кількості 17 449 л., вартістю за одиницю 49,00грн. з ПДВ , загальною вартістю 1 205 500,00грн. з ПДВ.

22.08.23р. сторонами підписано додаткову угоду № 2 до договору, якою внесені зміни до договору, викладено п. 4.5 в наступній редакції: «Покупець здійснює передплату в розмірі 100 % вартості ПММ, визначеної продавцем у рахунку-фактурі, протягом 5 (п?яти) календарних днів з дати виставлення продавцем належним чином оформленого рахунку. Належним чином оформленим вважається рахунок, у якому наявний підпис особи, яка його оформила (виписала), розшифрування підпису цієї особи (зазначення прізвища, ім?я, по батькові), печатка продавця (у разі її наявності) та реквізити договору (номер і дата)».

07.09.23р. сторонами підписано додаткову угоду № 3 до договору, якою внесені зміни до договору, виклавши в Розділі 15 договору та в додатку 1 до договору реквізити продавця у новій редакції .

18.09.23р. сторонами підписано додаткову угоду № 4 до договору, якою вони дійшли згоди про дострокове розірвання договору про закупівлю товару №25/07-2311Р від 25.07.23р. з 08.09.23р.

На виконання п.п. 4.1., 4.5. договору 22.08.23р. відповідачем надано рахунок-фактуру №0031/1001781 на оплату товару на суму 73 500,00грн. з ПДВ 12 250,00грн.

29.08.23р. позивач здійснив оплату на користь відповідача у розмірі 73 500,00грн., у тому числі ПДВ -12 250,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією № від 29.08.23р.

Однак, на дату виникнення податкових зобов`язань ТОВ «Інтекс Інвест» в порушення вимог ст. 201 ПК України не оформило податкову накладну та не зареєструвало її в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим, позивач позбавлений права включити суму ПДВ (12 250,00грн.) до складу податкового кредиту, а отже і скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання, а саме згідно платіжної інструкції № № від 29.08.23р. на суму 73 500,00грн. (в т.ч. ПДВ 12 250,0грн).

Листом від 16.01.24р. позивач звернувся до відповідача із вимогою про реєстрацію вище вказаних податкових накладних. Відповідачем станом на дату звернення із цим позовом реєстрація податкових накладних здійснена не була.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на таке.

За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з пунктом 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 ЦК та статті 224 ГК України є порушення зобов`язання. Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Отже, з урахуванням предмета позову для висновку щодо збитків предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (п. 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Відповідно до п. 1 Наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку заповнення податкової накладної» (в редакції, яка діяла на момент виникнення правопорушення) (далі Наказ №1307) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, зазначеною у пункті 200-1.3 статті 200-1 ПК України та пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569, або обчислену відповідно до пункту 200-1.9 статті 200-1 ПК України, (п. 3 Наказу №1307). Пунктом 5 Наказу № 1307 визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених ПК України та цим порядком. Згідно з п. 3 Наказу № 1307 усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації. Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 44.1 ст.44 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правопорушення) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (абз. 1 п. 201.1. ст. 201 ПК України).

Відповідно до абз. 1 п. 187.1. ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до абз. 14 та 15 п. 201.10 ст. 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Згідно з п. 14.1.181 ст. 181 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу п. 198.1 ст. 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

Відповідно, лише зареєстрована в Єдиному реєстрі податкова накладна є підставою для формування податкового кредиту.

Згідно з абз. 1 п. 201.10 ст. 210 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (абз. 20 п. 201.10 ст. 201 ПК У країни).

Таким чином, наведеними нормами ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними суми податку можуть бути віднесені покупцем товарів/послуг до складу податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач виконав поставку товару за договором №25/07-23ПР від 25.07.23р., а позивач прийняв та оплатив товар на суму 73 500,00грн. (в т.ч. ПДВ - 12 250,00грн). Отже, у відповідності до вищевказаних положень Податкового кодексу України відповідач був зобов`язаний скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні датою відвантаження товару або датою зарахування коштів від покупця, як оплата товарів, що підлягали постачанню (у разі здійснення попередньої оплати за товар).

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (абз. 1 п. 201.1. ст. 201 ПК України).

Доказів на підтвердження складення та реєстрації відповідачем податкової накладної в ЄРПН щодо оплати виконаних робіт на загальну суму 12 250,00грн. матеріали справи не містять.

На підставі викладеного господарський суд дійшов висновку, що ТОВ «Інтекс Інвест» не виконало (не надало доказів виконання) вимоги ст. 201 ПК України щодо реєстрації податкових накладних, у зв`язку з цим ДП «Нафтогаз-Енергосервіс» НАК «Нафтогаз України» позбавлене можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 12 250,00грн.

При цьому, хоча обов`язок виконавця послуги зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку в публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем послуги, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18).

Відтак, має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивачем та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10.01.22р. у справі №910/3338/21.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.

У п. 15 цієї ж постанови Верховний суд зазначив: «Таким чином, відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 1 541 930,45 грн. З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення».

З огляду на викладене, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 250,00грн. збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтекс Інвест» (49128, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, оф. 206/2; ) на користь позивача - Дочірнього підприємства «Нафтогаз-Енергосервіс» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04112, м. Київ, вул. І. Гонти, 3-а, корп. 2, ): 12 250,00грн.- збитків та 3 028,00грн. - витрат на сплату судового збору. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України рішення складено та підписано без його проголошення 14.04.25р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.