ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/494/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.,

за участю секретаря судового засідання Бордея О. Ю.

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 916/494/25

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача: Громадської організації НАШІ ДІТИ

про стягнення 173 625, 76 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Громадської організації НАШІ ДІТИ неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 173 625, 76 грн та судового збору у розмірі 3028 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані застосуванням до відповідача заходів відповідальності за неповернення нерухомого майна стягнення неустойки на підставі ст. 785 ЦК України.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про судове засідання та судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 17.03.2025 о 14:20.

У судовому засіданні 17.03.2025 за участю представника позивача, судом постановлено протокольну ухвалу, якою судове засідання відкладено на 07.04.2025 об 11:30, із викликом учасників справи у судове засідання.

У судовому засіданні 07.04.2025 за відсутності представників сторін, судом на підставі ст. 240 ГПК України підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.

Відповідач у судові засідання не з`явився та відзиву на позов до суду не надав.

При цьому, відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом надсилання ухвал суду на юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДР, які повернуто до суду органами поштового зв`язку, із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 указав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Окрім того, відповідача про розгляд справи було повідомлено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, враховуючи, вжиття господарським судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечення відповідачу реалізації права на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, враховуючи строки розгляду справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

04.03.2005 між Департаментом охорони здоров`я Одеської міської ради (орендодавець) і Громадською організацією Наші діти (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення №28/58 (надалі договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове користування нежитлове приміщення (напівпідвал), яке розташоване за адресою м. Одеса, вул. Черняховського, 11, загальною площею 124,4 кв.м. Строк дії договору до 13.02.2006 (п.п. 1.1., 1.2. договору оренди).

25.07.2007 між Департаментом охорони здоров`я Одеської міської ради (орендодавець) і Громадською організацією Наші діти (орендар) було укладено нову редакцію договору оренди, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення підвалу, загальною площею 126,2 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 11. Зазначені нежилі приміщення підвалу належать Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності на підставі Свідоцтва про право власності (бланк серії САА №435145), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 31.03.2005 на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №123 від 10.03.2005, право власності на які зареєстровано 19.04.2005 Комунальним підприємством „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" у книзі 42неж-191, номер запису - 1677. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7122824, виданим КП „ОМБТІ та РОН" 27.04.2005, реєстраційний номер 10625649. Характеристика нежилих приміщень підвалу наводиться у технічному паспорті, який виданий КП „ОМБТІ та РОН" 26.04.2007 та у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно №14606859, виданому КП „ОМБТІ та РОН" 18.05.2007. Загальна вартість нежилих приміщень підвалу становить - 27 007,00 грн. Передача в оренду нежилих приміщень підвалу, зазначеного у п.1.1. договору оренди здійснюється на підставі ЦК та ГК України, ЗУ "Про оренду державного та комунального майна та розпорядження міського голови "Про передачу в оренду приміщень нежитлового фонду у Приморському районі" від 13.03.2000 №179-01. Термін дії договору оренди у новій редакції 5 (п`ять) років, а саме - з 25.07.2007 до 25.07.2012 (п.п. 1.1., 1.2., 1.3. нової редакції договору оренди).

Згідно з п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. нової редакції договору оренди орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 та рішенням Одеської міської ради від 26.01.2007 №962-V „Про пільги по орендній платі політичним партіям, громадським і благодійним організаціям". За орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, наведеного у додатку 1 до договору, що становить 1 (одну) гривню в рік без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції. До орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою. За повідомленням орендодавця розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради з дня їх вступу у законну силу (договору оренди від 04.03.2005 №28/58, затвердженого новою редакцією договору від 25.07.2007).

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.3. договору оренди в новій редакції за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки у відповідності з чинним законодавством. Відшкодування збитків не звільняє винну сторону від виконання умов договору. За несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. У разі невнесення орендарем орендної плати на протязі 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об`єкту оренди. У разі відмови орендодавця від договору оренди договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Додатком до договору оренди в новій редакції є розрахунок орендної плати, згідно з яким плата за 1 кв.м. становить 1,20 грн (з ПДВ), загальна площа приміщень комунальної власності, розташованих за адресою м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 11 складає 126,2 кв.м.

Додатковим погодженням від 10.08.2012 до договору оренди внесено зміни до договору, а саме: змінено назву орендодавця на Департамент комунальної власності Одеської міської ради, продовжено термін дії договору оренди нежитлового приміщення до 31.12.2012 та внесено зміни у частині розрахунку орендної плати за об`єкт оренди.

В матеріалах справи наявні додаткові договори: №2 від 14.05.2013, №3 від 24.03.2014, №4 від 01.07.2015, №5 від 27.01.2016, №6 від 20.03.2017, №7 від 07.12.2017, №8 від 02.03.2018, якими продовжено кінцевий термін договору оренду від 25.07.2007 №28/58 до 31.12.2019.

Згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2023 у справі № 916/4008/23, яке набрало законної сили 09.01.2024, виселено Громадську організацію Наші діти з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 126,2 кв.м, розташованих за адресою м. Одеса, вул. Черняховського, 11 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; стягнуто з Громадської організації Наші діти на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 41283,36 грн заборгованості, 294 467,32 грн неустойки, 7 720,26 грн судового збору.

Відповідно до Акту державного виконавця від 13.12.2024, який складено старшим державним виконавцем Приморського відділу ДВС у місті Одесі при примусовому виконані наказу 916/4008/23, за результатами виконавчих дій рішення суду виконано в повному обсязі.

Згідно з розрахунком позивача, який доданий до заяви, розмір нарахованої відповідачу неустойки за несвоєчасне повернення об`єкта оренди з 01.09.2023 по 13.12.2024 становить 173 625, 76 грн.

Висновки суду

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Умовами п. 4.7. укладеного між сторонами договору оренди встановлено зобов`язання відповідача після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання. Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду.

Приписами ст. 785 ЦК України встановлено обов`язок орендаря у разі закінчення строку дії договору оренди або у випадку його дострокового розірвання повернути орендоване майно за актом у належному стан, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України Про оренду державного та комунального майна у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2023 у справі № 916/4008/23, яке набрало законної сили 09.01.2024, задоволено повністю позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Громадської організації Наші діти про виселення, стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.

При цьому, у рішенні Господарського суду Одеської області від 18.12.2023 у справі 916/4008/23 встановлені обставини щодо обґрунтованості вимог позивача про припинення договору оренди та стягнення з відповідача неустойки у період з 01.01.2021 по 31.08.2023 в сумі 294 467,32 грн.

Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (аналогічна правова позиція викладена у зазначеній скаржником постанові Верховного Суду від 16.04.2024 у справі №921/186/23).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, факт розірвання договору та наявності у відповідача обов`язку щодо повернення об`єкта оренди позивачу після цього, не підлягають доказуванню у даній справі.

У ч. 2 ст. 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Отже, з припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).

Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Так, в силу положень ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Зі змісту статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині першій статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17 виснував, що за змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України. Законодавцем у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові 02.09.2014 у справі № 3-85гс14, а також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі № 910/16362/18 (пункт 51), від якого колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає за необхідне відступати при розгляді справи № 910/20370/17.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1806/17.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.08.2024 у справі № 910/14706/22 виснувала, що санкція, передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України, є неустойкою відповідно до визначення, наведеного у ч. 1 ст. 549 ЦК України в сукупності з ч. 2 ст. 551 вказаного Кодексу (штрафною санкцією відповідно до визначення, наведеного у ч. 1 ст. 230 ГК України у сукупності з ч. 4 ст. 231 зазначеного Кодексу).

Отже, санкція, передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України, є різновидом неустойки (штрафної санкції), яка є законною неустойкою ( згідно постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19) і застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі.

У випадку якщо орендар прострочив виконання обов`язку щодо повернення орендованого майна, то така поведінка боржника є неправомірною, а до відносин сторін застосовується охоронна норма ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Така неустойка, передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України, може бути зменшена судом за правилами ч. 3 ст. 551 ЦК України.

В даному випадку суд встановив, що рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2023 у справі № 916/4008/23 відповідач виселений з орендованого приміщення та з відповідача за період з 01.01.2021 по 31.08.2023 стягнуто неустойку в сумі 294 467,32 грн.

Водночас орендоване приміщення за Актом державного виконавця передано позивачу лише 13.12.2024.

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача неустойки, встановив, що його здійснено з безпідставним врахуванням сум ПДВ, водночас індексацію ставки орендної плати здійснено правомірно.

Суд здійснив перерахунок неустойки за неповернення майна після розірвання дії договору, за визначеним позивачем періодом, який суд вважає правильним, із застосуванням подвійної орендної плати, без врахування ПДВ, із застосування сукупного індексу інфляції за визначений період.

З урахуванням усіх наведених обставин, сума неустойки становить 144 688,14 грн.

Доказів та обґрунтованих пояснень причин несвоєчасного повернення майна відповідач суду не надав.

Беручи до уваги наведене, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна за період з 01.09.2023 по 13.12.2024 в розмірі 144 688,14 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Беручи до уваги наведене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

На підставі ст.129 ГПК України на відповідача покладаються судові витрати позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації Наші діти (65009, м. Одеса, вул. Черняховського (Артура Савельєва), буд. 13, ідентифікаційний код 19206649) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, ідентифікаційний код 26302595) неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 144 688,14 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 523, 33 грн.

3. В решті вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 09 квітня 2025 р.

Суддя Т.Г. Деркач