Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., розглянувши матеріали справи
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оболонь інвест плюс»
до акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
про стягнення 213683,32 грн,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
12 березня 2025 року суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову.
Вказане рішення було доставлено до електронних кабінетів позивача та відповідача 13.03.2025.
14 березня 2025 року (у визначений частиною 8 статті 129 ГПК України строк) товариство з обмеженою відповідальністю «Оболонь інвест плюс» сформувало в системі «Електронний суд» заяву «про долучення доказів понесених заявником витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення».
До вказаної заяви, серед іншого, позивач додав додаткову угоду № 6 від 05.12.2024 та акт № 1 приймання-здачі наданої правової допомоги від 14.03.2025 (додаткова угода 6 акт.pdf).
Однак під час завантаження файлу в систему «Електронний суд» стався збій, внаслідок чого цей файл був пошкоджений.
За таких обставин позивач повторно завантажив у систему «Електронний суд» додаткову угоду № 6 від 05.12.2024 (додаткова угода 6.pdf) та акт № 1 приймання-здачі наданої правової допомоги від 14.03.2025 (акт.pdf).
Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу.
Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (ч. 2 п. 3 ст. 233 ГПК України).
Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару із складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16.11.2022).
При цьому, відповідно до висновків постанов Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України) (п. 1 ч. 2 ст. 126 та ч. 8 ст. 129 ГПК України) витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 910/6029/17, від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, від 02.09.2020 у справі № 329/766/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18).
На підтвердження понесених ним витрат позивач долучив до матеріалів справи:
- копію договору про надання правової допомоги від 08.11.2023;
- копію акту виконаних робіт № 1 від 14.03.2025;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;
На підставі викладеного, керуючись статтями 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.
Суддя С. А. Ковтун