ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025м. ДніпроСправа № 904/81/25

За позовом Виконувача обов`язків керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Юдіна Ярослава Васильовича (код ЄДРПОУ/Умовний код: ) в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради () до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ Естейт" () про усунення перешкод у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, повернення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТ Естейт» (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101)

Суддя Скриннікова Н.С.

Секретар судового засідання Голігорова Т.І.

Представники:

Прокурор: Карюк Денис Олександрович, Дніпропетровська обласна прокуратура, посвідчення № 069940, дійсне до 01.03.2028)

від позивача: Семчук Наталія Вікторівна, Дніпровська міська рада, посвідчення № 465 від 23.02.2021, самопредставництво, виписка з ЄДР № 26510514

від відповідача: не з`явився (належним чином повідомлений)

Суд ухвалив та проголосив судове рішення 15.04.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України під час проголошення повного рішення суд оголосив його вступну та резолютивну частини.

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Юдіна Ярослава Васильовича (код ЄДРПОУ/Умовний код: ) в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради () звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ Естейт" () про усунення перешкод Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д, площею 78,0 кв.м; повернення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: громадського будинку (нежитлової будівлі магазину), загальною площею 78,0 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); скасування державної реєстрації права приватної власності ТОВ «ТТ Естейт» на об`єкт нерухомого майна громадський будинок (нежитлова будівля магазин), загальною площею 78,0 кв. м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д (реєстраційний номер 101), проведену 23.04.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. (номер відомостей про речове право: 41778201), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101; стягнення на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судових витрат.

Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову про заборону ТОВ «ТТ Естейт» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна громадський будинок (нежитлова будівля-магазин), загальною площею 78,0 кв. м., який розташований у м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д (реєстраційний номер 101).

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Скриннікової Н.С.

10.01.2025 своєю ухвалою господарський суд забезпечив позов повністю.

13.01.2025 своєю ухвалою суд залишив позовну заяву без руху.

15.01.2025 прокурор усунув недоліки позову.

20.01.2025 своєю ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання 20.02.2025.

06.02.2025 через електронний суд відповідач подав відзив на позов, просить суд відмовити у задоволенні позову.

11.02.2025 через електронний суд прокурор подав відповідь на відзив, заявив про обґрунтованість позовних вимог.

20.02.2025 в судовому засіданні прокурор та представник позивача не заперечили проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті; представник відповідача не з`явився, заяви чи клопотання про відкладення судового засідання не подав, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

20.02.2025 cуд своєю ухвалою вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті 20.03.2025.

20.03.2025 в судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений, клопотання про відкладення засідання не подав. Прокурор та представник позивача не заперечили проти проведення розгляду справи за відсутності відповідача. Суд заслухав вступне слово прокурора, представника позивача, суд дослідив докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Суд оголосив про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами про що зазначено в протоколі судового засідання. В засіданні оголошено перерву, засідання для судових дебатів призначено на 15.04.2025.

15.04.2025 в засідання судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений, клопотання про відкладення засідання не подав. Прокурор та представник позивача не заперечили проти проведення судових дебатів за відсутності відповідача. Суд заслухав заключне слово прокурора та представника позивача у судових дебатах, прокурор та представник позивача просили позов задовольнити повністю. Суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

Стислий виклад позиції прокурора.

Прокурор виконав вимоги ст. 131-1 Конституції України та ст. абз 3 ч. 4 23 Закону України «Про прокуратуру» та встановив підстави для представництва держави.

Виконувач обов`язків керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра звертається до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТ Естейт» про зобов`язання усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою та повернення земельної ділянки привівши її у придатний до використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності на громадський із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна, виходячи з наступного.

Прокурор зазначив у позові, що за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, за адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д, збудовано нерухоме майно громадський будинок (нежитлова будівля-магазин), загальною площею 78 кв.м., що свідчить про те, що зазначене нерухоме майно є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач не надав суду відповідь на позов, пояснення тощо, тобто не скористався своїми правами позивача, заразом в судовому засіданні позов просив задовольнити.

Однак листом № 7/11-23-01 від 08.10.2024 Дніпровська міська рада повідомила прокурора, що не зверталась із позовом до відповідача, ефективним способом захисту у зв`язку із самовільним зайняттям земельної ділянки комунальної власності є позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (т.1 а.с. 47).

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач просить суд відмовити у позові та зазначив, що громадський будинок (нежитлова будівля магазин), загальною площею 78,0 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) придбав на законних підставах, відповідач не будував спірне майно, вважає, що в цій справі ТОВ «ТТ Естейт» є неналежним відповідачем.

Господарський суд розглянув подані докази, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті на предмет їх належності, достовірності, вірогідності та

ВСТАНОВИВ:

Предметом позову є вимога про усунення перешкод Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д, площею 78,0 кв.м; повернення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: громадського будинку (нежитлової будівлі магазину), загальною площею 78,0 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); скасування державної реєстрації права приватної власності ТОВ «ТТ Естейт» на об`єкт нерухомого майна громадський будинок (нежитлова будівля магазин), загальною площею 78,0 кв. м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д (реєстраційний номер 101), проведену 23.04.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. (номер відомостей про речове право: 41778201), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101; стягнення на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судових витрат.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані із встановленням, наявністю/відсутністю належних дозвільних документів на будівництво, вчинення всіх необхідних дій, пов`язаних із будівництвом, наявність/відсутність підстав для визнання нерухомого майна самовільним будівництвом та скасування державної реєстрації.

Підставою позову є зокрема виявлені прокурором порушення процедури здійснення будівництва нерухомого майна, відсутність дозвільних документів на будівництво, порушення права громади на використання земельної ділянки, що є комунальною власністю.

Суд має зокрема встановити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги прокурора та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1) Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже твердження прокурора підлягають перевірці, а докази оцінці на предмет належності доказів і доведеності доказами тих обставин за для підтвердження яких вони подані.

Суд надав мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного прокурором у позові; встановив чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та навів мотиви такого висновку; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Обставини справи встановлені судом.

Прокурор на виконання вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. абз 3 ч. 4 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив Дніпровську міську раду (позивача) про пред`явлення позовної заяви до господарського суду, оскільки встановив підстави для представництва держави, що підтверджується листом № 51-18ВИХ-25 від 02.01.2025 (т.1 а.с. 64).

Суд встановив, що позовні вимоги прокурора обґрунтовані та підтверджені належними доказами.

Державним реєстратором Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижиковою Вікторією Василівною, 03.03.2021 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна громадський будинок (нежитлова будівля магазин) площею 78,0 кв. м. за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д, за громадянкою Раздольською Оленою Олександрівною (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.

В подальшому, право власності на нерухоме майно громадський будинок (нежитлова будівля магазин) площею 78,0 кв. м. за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д, від Раздольської Олени Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТ Естейт» (), на підставі Акту прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу серія та номер: 355, 356, від 23.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Дані про укладення договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №6358 від 04.06.2024 встановлено, що технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Громадянської війни (на теперішній час вул. Марії Лисиченко) буд. 18Д, КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась.

Згідно з інформацією Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 31.05.2024 № 12/19-249 встановлено, що за даними інформаційної бази містобудівного кадастру та Адресного плану міста, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва, будівельні паспорти забудови земельної ділянки та паспорти прив`язки тимчасових споруд за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, (колишня назва вул. Героїв Громадянської війни) 18Д, управлінням не надавались.

Інформація стосовно розпорядчих документів на підставі яких присвоєно або змінено адресу: вул. Марії Лисиченко, (колишня назва вул. Героїв Громадянської війни) 18Д в місті Дніпрі, в розпорядженні управління відсутня.

Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради № 10/1-88 від 31.05.2024 відсутні відомості щодо видачі/реєстрації документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, (колишня назва вул. Героїв Громадянської війни) 18Д, також відсутні відомості щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011. Інформація щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт від 23.06.2010 №-139/01-10 Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області в Управлінні відсутня.

Декларація про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області не реєструвалась, що підтверджується тим, що станом на 30.11.2011 вулиця мала назву « ІНФОРМАЦІЯ_1 », проте у декларації від 30.10.2011 ДП 7 зазначено нову назву «вул. Марії Лисиченко», яка перейменована лише у 2015 році на підставі розпорядження Дніпропетровського міського голови від 26.11.2015 №897-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська».

Крім того, 30.11.2011 (день, зазначений як день реєстрації декларації) є вихідним днем, тобто декларація про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області не реєструвалась у належний спосіб.

Відповідно до інформації Дніпровської міської ради № 7/11-1449 від 17.06.2024 рішення щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

За даними інформаційної бази містобудівного кадастру та Адресного плану міста відсутня інформація стосовно розпорядчих документів, на підставі яких було присвоєно або змінено адресу

АДРЕСА_2 не відводилася ОСОБА_1 і ТОВ «ТТ Естейт», відсутні інші особи, які мали б законне право на користування ділянкою, оскільки Дніпровською міською радою рішення про відведення цієї земельної ділянки у користування чи у власність зазначеній фізичній та юридичній особі не виносились (лист Дніпровської міської ради від (17.06.2024 №7/11-1449).

Суд встановив, що фізична особа ОСОБА_2 набула у власність самочинно збудований нею об`єкт нерухомого майна на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011. Декларація уповноваженим органом не реєструвалась та не видавалась.

В подальшому ОСОБА_2 здійснила відчуження вказаного нерухомого майна на підставі Акту прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ТТ Естейт» серія та номер: 355, 356, від 23.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Так підтверджено, що у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д не передавалась, розпорядчий документ, на підставі якого об`єкту нерухомості громадському будинку (нежитловій будівлі-магазину), розташованому на земельній ділянці присвоєно адресу у м. Дніпрі, вул. Марії Лисиченко, 18Д, не видавався, відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д на якій збудовано нерухоме майно громадський будинок (нежитлова будівля-магазин), площею 78 кв. м., тобто суд встановив, що відсутні правові підстави зайняття земельної ділянки, а тому ці дії є за правовою природою є самовільними, зазначене нерухоме майно є самочинним будівництвом в силу статті 376 ЦК України.

Безпідставне набуття права власності на нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України «Про основи містобудування», є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру призводить до порушення майнових прав та інтересів держави. Таким чином, відповідачем незаконно використовується земельна ділянка, майно експлуатується з порушенням вимог містобудівного законодавства, що є підставою для скасування державної реєстрації речових прав та зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки у судовому порядку

Відповідно до статей 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

З огляду на наведене, положення ст. 1, ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 84, ст. 122 ЗК України, ст. ст. 1, 2, 6,10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності.

В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду (п.84 Постанови від 19.05.2020 у справі №916/1608/18) «знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі».

Суд встановив, що в результаті безпідставної реєстрації права власності на нерухове майно громадський будинок (нежитлова будівля-магазин), розташований за адресою: вулиця Марії Лисиченко, 18Д в м. Дніпрі, порушено права, майнові інтереси законного власника земельної ділянки територіальної громади міста Дніпра, яка позбавлена можливості користуватись та розпоряджатися цією земельною ділянкою.

Інтереси держави захищені у належний спосіб та не порушують ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Суд встановив наявність трьох критеріїв, які обґрунтовано доводять сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

Статтею 152 Земельного кодексу України унормовано, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118, 123, 124 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяження не містить відомостей про набуття права власності чи користування на земельну ділянку за

адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д, за жодною юридичною чи фізичною особою. Самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними (статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

Статтею 212 Земельного кодексу України унормовано, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Самочинне будівництво торгівельних павільйонів на земельній ділянці за адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до положень статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним (постанови Верховного Суду від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17-ц, від 20.03.2019 у справі №202/3520/16-ц, від 05.06.2024 у справі № 904/4338/21 від 11.06.2024 у справі № 904/4339/21 та від 24.06.2020 у справі № 320/5880/18.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (стаття 22 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Пунктами 40-41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (у редакції станом на час здійснення державної реєстрації) визначено, що: Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження для здійснення державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна громадський будинок (нежитлова будівля магазин) за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д, Раздольська О.О. надано державному реєстратору декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурнобудівельного контролю у Дніпропетровській області.

Однак, жодного документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна громадський будинок (нежитлова будівля магазин) за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д, не надано.

Разом з тим, відповідно до інформації Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради та інформації Дніпровської міської ради, Згідно з даними інформаційної бази містобудівного кадастру та Адресного плану міста відсутня інформація стосовно розпорядчих документів, на підставі яких було присвоєно або змінено адресу вул. Марії Лисиченко (колишня назва вул. Героїв Громадянської війни), 18Д.

Паспорти прив`язки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності містобудівні умови та обмеження про проектування об`єктів будівництва за адресою: вул. вул. Марії Лисиченко, 18Д, в м. Дніпрі Головним архітектурно-планувальним управлінням Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради не оформлювалися.

Право виконувати будівельні роботи набувається лише після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (пункт перший частини першої статті 34, частина перша статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (частина перша статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 22-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено ведення єдиної державної електронної система у сфері будівництва як єдиної інформаційно-комунікаційної системи у складі містобудівного кадастру, що забезпечує створення, перегляд, відправлення, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері будівництва, а також електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг з метою отримання визначених цим Законом послуг у сфері будівництва. Електронна система складається з: 1) Реєстру будівельної діяльності; 2) електронного кабінету користувача електронної системи (далі - електронний кабінет); 3) порталу електронної системи. Невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності є єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Відповідно до пункту 174-2 Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, через електронний кабінет посадової особи органів прокуратури здійснюють доступ до відомостей (даних), внесених до Реєстру будівельної діяльності електронної системи; отримання статистичних даних; листування з користувачами електронної системи, держателем та технічним адміністратором.

За даними Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за параметрами пошуку «Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18», «Раздольська Олена Олександрівна, РНОКПП НОМЕР_1 », «ДП 7», «ТОВ ТТ Естейт » не виявлено відомостей щодо документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом.

Управлінням державного архітектурного-будівельного контролю Дніпровської міської ради (лист №10/1-88 від 31.05.2024) зазначено, що в реєстрі будівельної діяльності відсутні відомості щодо видачі/реєстрації документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: вулиця Марії Лисиченко, 18Д, у м. Дніпрі.

Відсутні відомості щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011.

Інформація щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт від 23.06.2010 №-139/01-10 Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області в Управлінні відсутня.

Декларація про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011, Інспекцією державного архітектурнобудівельного контролю у Дніпропетровській області не реєструвалась у належний спосіб оскільки станом на 30.11.2011 вулиця мала назву «Героїв Громадянської війни», хоча у декларації від 30.10.2011 ДП 7 зазначено нову назву «вул. Марії Лисиченко», яка перейменована лише у 2015 році на підставі розпорядження Дніпропетровського міського голови від 26.11.2015 №897-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська».

Таким чином, в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно здійснено реєстрацію права власності за Раздольською О.О. на нерухоме майно громадський будинок (нежитлова будівля магазин) за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 7 від 30.10.2011, яка уповноваженим органом не реєструвалась та не видавалась.

Отже нерухоме майно не було введено в експлуатацію, адреса цьому об`єкту нерухомості не присвоювалася.

Аналіз положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу положень законодавства не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного. (Аналогічний висновок міститься також у постанові Верховного суду від 20.02.2024 у справі №910/15124/19).

Водночас частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177- 179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04.12.2013 року № 6-130цс13, від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15). У пункті 45 постанови від 23.06.2020 у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина восьма статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16, від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17, від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19, від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22).

Відтак будівництво громадського будинку (нежитлової будівлі магазину) за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д здійснювалось без відповідних дозвільних документів, без введення майна в експлуатацію, на земельній ділянці, яка не відводилась для здійснення такого будівництва - є самочинним.

Відповідно до ст. 316, 317, 328 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частинами першою, другою статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Правова природа нікчемних правочинів унеможливлює здійснення судового розгляду спору щодо визнання їх недійсними, оскільки такі правочини є недійсними в силу закону та не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі №908/3736/15.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. Таким чином, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. У законодавстві відсутні визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства». Законодавство не містить ні орієнтованого переліку сфер, де існують ці державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення. У частині третій статті 5 Господарського кодексу України врегульовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства. Таким чином, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору.

Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору у справах про визнання правочину таким, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Так, згідно з частинами першою, другою, третьою та четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша).

Акт прийому-передачі майна до складу статутного капіталу є правочином, який в свою чергу підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт набуття та припинення права власності на нерухоме майно.

Як встановлено, після здійснення державної реєстрації 03.03.2021, право власності на самочинно збудоване на нерухоме майно громадський будинок (нежитлова будівля магазин) площею 78,0 кв. м. за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д, від Раздольської Олени Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТ Естейт» (), на підставі Акту прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу серія та номер: 355, 356, від 23.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Отже саме приймання-передачі майна до складу статутного капіталу у даних правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення сторін даного правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків, а тому зазначений акт за своєю правовою суттю є правочином, який укладений щодо самочиннозбудованого нерухомого майна, на яке право не виникало

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Відповідно до ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Викладені у позові факти та обставини свідчать про порушення земельного законодавства, шляхом самовільного захоплення земельної ділянки шляхом розташування на ній самочинно збудованого громадського будинку (нежитлової будівлі магазину) за адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д, чим створено перешкоди власнику у раціональному та ефективному використанні земельної ділянки відповідно до її призначення та відповідно до встановленої законом мети, нівелює можливість подальшого використання цих земель з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади.

Отже, повернення земельної ділянки у тому стані, який є на теперішній час, не призведе до поновлення порушених інтересів держави у повному обсязі, оскільки наявна на земельній ділянці самочинна забудова беззаперечно створюватиме перешкоди власнику при подальшій реалізації правомочностей щодо цієї земельної ділянки.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди.

Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Поряд із цим, власник, чиї права порушено, може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою (в тому числі, визнання правочинів недійсними).

Суд установив, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена особі для цієї мети, а власник земельної ділянки зазначив про своє порушене право власності; наявне на земельній ділянці нерухоме майно, що самочинно збудоване порушує права на земельну ділянку територіальної громади, а тому нерухоме майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, зокрема, відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення права.

Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд встановив, що знесення самочинно збудованого майна обґрунтовано тим, що наявність зареєстрованого права власності на таке нерухоме майно перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню майном комунальної власності.

Порушення встановленого чинним законодавством порядку проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції з 26.07.2022, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом першим частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом першим частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

З урахуванням викладеного, з метою усунення перешкод Дніпровській міській раді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, наявні підстави для скасування державної реєстрації права власності Відповідача на самовільно збудоване нерухоме майно громадський будинок (нежитлова будівля магазин), загальною площею 78,0 кв.м., розташований за адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна в супереч закону. У постанові Верховного Суду України від 29.06.2022 у справі №727/10017/18 зазначено, що новий власник, набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами про повернення земельної ділянки, приведення її у попередній стан та знесення самочинного будівництва. Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, як власник земельної ділянки має право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТ Естейт» усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 18Д, загальною площею 78,0 кв. м., шляхом знесення самочинно збудованого майна, оскільки, набувши у власність нерухоме майно громадський будинок (нежитлова будівля магазин) за цією адресою особа набула усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник Раздольська О.О., а тому зазначена юридична особа є належним відповідачем за заявленими у цій справі вимогами, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.07.2020 у справі №755/3782/17.

Велика Палата Верховного Суду у п. 122-126 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 звертала увагу на те, що навіть у випадку позбавлення кінцевого набувача його прав на певний об`єкт законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного, в якого придбав об`єкт, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.

Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частин першої та третьої статті 22 ЦК України).

Отже, законодавство України гарантує право заявити до відповідного суб`єкта позов про відшкодування шкоди, якщо така була заподіяна.

Таке відшкодування має бути надане на підставі норм матеріального права згідно з належною юридичною процедурою та за вимогою, що підтверджена доказами. З огляду на викладене, позовні вимоги по суті не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вирішив позов задовольнити повністю.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області поданий в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТ Естейт» (, адреса: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Березинська, 26Д) усунути перешкоди Дніпровській міській раді (, пр. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000) у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д, площею 78,0 кв.м, та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: громадського будинку (нежитлової будівлі магазину), загальною площею 78,0 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Скасувати державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТ Естейт» (, адреса: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Березинська, 26Д) на об`єкт нерухомого майна громадський будинок (нежитлова будівля магазин), загальною площею 78,0 кв. м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 18Д (реєстраційний номер 101), проведену 23.04.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. (номер відомостей про речове право: 41778201), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Стягнути на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м.Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, МФО 820172, Держказначейська служба України, м. Київ р/р UA0000291 код за ) витрати судового збору в розмірі 4 844, 80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення проголошено 15.04.2025

Повне судове рішення складено 15.04.2025

Суддя Н.С. Скриннікова