ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 Справа № 914/333/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судового засідання Яремко В. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська теплоенергетична компанія, м. Львів

про: стягнення заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Горак Я.П.;

від відповідача: не з`явився;

встановив:

Управління майном спільної власності Львівської обласної ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська теплоенергетична компанія про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 20.02.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у справі.

04.03.2025 (Вх. № 884/25) через службу діловодства позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою від 18.03.2025 суд відклав судове засідання на 09.04.2025, про що відповідача повідомлено в порядку ст. 121 ГПК України.

21.03.2025 (Вх. № 1187/25) через службу діловодства позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог. Позивач обґрунтовує подання цієї заяви виявленням помилки щодо розрахунку пені, вважає, що пеню слід нараховувати з 10.02.2025 з 01.05.2025 у розмірі 318, 44 грн. Окрім того, у поданій заяві просив залишити без розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 04.03.2025 (Вх. № 884/25).

В судове засідання 09.04.2025 представник позивача з`явився, дав пояснення по суті спору, просить суд не брати до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, прийняти заяву про зменшення позовних вимог та позов задоволити у відповідності до заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений.

Суд протокольною ухвалою від 09.04.2025 ухвалив залишити заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог без розгляду (Вх. №884/25).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Беручи до уваги предмет та підстави позову у даній справи, належним чином повідомлення сторін про розгляд справи, закінчення процесуальних строків, суд дійшов до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обгрунтованого рішення.

В судовому засіданні 09.04.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди № 41/18 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальної громади області від 02.08.2018, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в частині сплати орендної плати та неустойка за користування об`єктом оренди. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог у розмірі 54 246, 15 грн, з яких 33 912, 22 грн орендна плата, 318, 44 грн пеня та 20 015, 49 грн неустойка.

Позиція відповідача.

Відповідач участі у судових засіданнях особисто або уповноваженого представника не забезпечив, правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 ГПК України не скористався, доказів сплати заборгованості, стягнення якої є предметом спору у цій справі, суду не подав.

Враховуючи наведене, в тому числі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Суд розглядає спір із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

02.08.2018 між Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (надалі орендодавець; позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Львівська Теплоенергетична Компанія (надалі орендар; відповідач) було укладено договір оренди №41/18 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі наказу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 19.03.2018 року, №12-н Про укладення договору оренди нежитлових приміщень за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Д. Галицького, 2 передає, а орендар приймає в строкове платне користування, нерухоме майно, що знаходиться на балансі КЗ ЛОР Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер, а саме: частину нежитлового приміщення котельні. №1-1, площею 48,0 кв. м., що становить 41/100 ідеальну частину від загальної площі об`єкта в цілому (загальна площа об`єкта в цілому 117,1 кв. м.), (далі майно), яке знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Д. Галицького, будинок 2, належить Львівській обласній раді на праві власності.

На виконання умов договору сторонами 20.09.2018 року був підписаний акт приймання-передачі нежитлових приміщень, у якому зазначено про те, що КЗ ЛОР Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер передає, а ТзОВ Львівська теплоенергетична компанія приймає нежитлові приміщення за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Сокільники, вул. Д. Галицького, 2. Такими приміщеннями є: котельня 1-го поверху І-І (частини приміщення) площею користування 48,0 кв. м..

Пунктом 2.2. договору передбачено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається Львівська обласна рада, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Згідно з п. 2.3. договору, у разі припинення цього договору майно повертається орендарем КЗ ЛОР Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер. Орендар повертає майно за актом приймання-передачі, що підписується орендарем, орендодавцем та балансоутримувачем. Майно вважається переданим з моменту підписання акта приймання-передачі.

Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на балансоутримувача орендованого майна (п. 2.4. договору).

Щодо розміру орендної плати, пунктом 3.1. договору передбачено, що розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладення цього договору методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням Львівської обласної ради і складає 2388,15 грн без ПДВ за липень 2018 року. Сума ПДВ становить 477,63 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

У разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п. 6.10. договору).

Відповідно до п. 8.8. сторони визначили, що чинність цього договору припиняється, зокрема, достроково, за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2024 у справі № 914/3203/23 позовні вимоги Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська теплоенергетична компанія задоволено повністю ухвалено достроково припинити договір оренди №41/18 від 02.08.2018 шляхом його розірвання; виселити Товариство з обмеженою відповідальністю Львівська теплоенергетична компанія з нежитлових приміщень, а саме: котельня перший поверх, №1-1(частина приміщення): корисна площа 48,0 кв. м., за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Сокільники, вул. Д. Галицького, буд. 2.; стягнуто заборгованість з орендної плати у розмірі 23951,73 грн, 3901,83 грн пені.

Дане рішення не оскаржувалось і набрало законної сили 14.05.2024.

За період 01.10.2023 по 30.04.2024 позивачем відповідачу нараховано орендну плату згідно договору оренди у розмірі 33 912, 22 грн.

Пунктом 3.5. договору визначено, що за несвоєчасну сплату орендної плати стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Несплата орендної плати в повному обсязі протягом трьох місяців підряд є підставою для дострокового розірвання договору. З урахуванням цієї умови Договору позивачем нараховано пеню у розмірі 318, 44 грн за період з 10.02.2024 по 30.04.2024 (розрахунок міститься в матеріалах справи).

Відповідно до Постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2024 ВП № 75205380, боржник добровільно виселився з нежитлових приміщень, а саме: котельні, розташованої на першому поверсі (№1-1), загальною корисною площею 48 кв. м, за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Сокільники, вул. Данила Галицького, буд. 2 згідно з акту приватного виконавця від 13.08.2024.

Позивачем також долучено ряд актів виконаних робіт, що підписані лише зі сторони позивача.

Враховуючи те, що договір оренди нежитлових приміщень № 41/18 від 02.08.2018 припинив свою дію, позивачем, відповідно до ст. 785 ЦК України, нараховано відповідачу неустойку за фактичне користування майном за період з 01.05.2024 по 31.08.2024 у розмірі 20 015, 49 грн.

Відповідач, станом на день винесення рішення у справі, доказів погашення заборгованості суду не надав.

Таким чином, враховуючи порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень № 41/18 від 02.08.2018, позивач з метою захисту своїх прав звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 33 912, 22 грн, неустойки у розмірі 20 015, 49 грн, а також пені у розмірі 318,44 грн, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Загалом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 54 246,15 грн.

Оцінка суду.

Щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з п.2 ч.2 ст.46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача від 21.03.2025 (Вх. № 1187/25) про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку прийняти заяву Управління майном спільної власності Львівської обласної ради про зменшення розміру позовних вимог та здійснювати подальший розгляд справи з врахуванням такої заяви.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата визначається за результатами аукціону. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається представницьким органом місцевого самоврядування. Стягнення заборгованості з оплати орендної плати може здійснюватися в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено можливість настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Під час розгляду справи судом була встановлена обставина щодо укладення між сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 41/18 від 02.08.2018, є розірваним з 15.05.2024 на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2024 у справі № 916/3203/23, яке набрало законної сили 14.05.2024.

Так, не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 638/18026/19).

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини у справі № 914/3203/24 щодо наявності підстав для розірвання договору згідно з судовим рішенням, а також щодо правомірності нарахування позивачем орендної плати відповідно до умов укладених між сторонами додаткових договорів, суд виснує, що ці обставини для суду є преюдиційними та відповідно до ст. 75 ГПК України не підлягають доведенню при розгляді цієї справи.

Отже, оскільки укладений між сторонами договір є припиненим з 15.05.2024, а матеріали справи не містять доказів внесення відповідачем орендних платежів на користь позивача за період з 01.10.2023 по 30.04.2024, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за вищевказаний період в сумі 33 912, 22 грн є обґрунтованими та такими, що не спростовані відповідачем.

Окрім того, Позивачем нараховано відповідачу неустойку за період з 01.05.2024 по 31.08.2024 у розмірі 20 015,49 грн. Разом з тим, суд зазначає, що договір оренди № 41/18 припинив свою дію з 15.05.2024, а тому лише з цієї дати відповідач перебував у правовому статусі особи, яка безпідставно користується майном. Відтак, неустойка може бути нарахована виключно за період з 15.05.2024 по 12.08.2024 у зв`язку з тим, що, день фактичного повернення майна позивачу є 13.08.2024, що підтверджується актом приватного виконавця.

Оскільки нарахування неустойки за періоди з 01.05.2024 по 14.05.2024 та з 13.08.2024 по 31.08.2024 є безпідставним, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку здійснити власний розрахунок неустойки за вищевказаний період та встановив, що вірною сумою неустойки за спірний період є 14 611, 28 грн.

Крім того, на підставі п. 3.5. договору позивачем нараховано відповідачу 318, 44 грн пені за період з 10.02.2024 30.04.2024.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, а також зазначені в ньому періоди за допомогою системи Ліга:закон, суд встановив, що така нарахована вірно. Водночас, суд зазначає, що фактичний розмір пені за відповідний період є більшим, однак у силу положень частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог.

Відтак, вимога про стягнення з відповідача 318, 44 грн пені є правомірною та підлягає до задоволення у повному обсязі.

Суд також звертає увагу, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська теплоенергетична компанія слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 48 841, 94 грн, з яких 33 912, 22 грн орендної плати, 14 611, 28 грн неустойки та 318, 44 грн пені.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідача Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд констатує, що при розгляді даної справи судом враховано та здійснено належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Судові витрати.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2 726, 33 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 73, 76-78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська теплоенергетична компанія (79035, м. Львів, вул. Зелена, 149, корп. 4; ідентифікаційний код 39325431) на користь Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (79008, м. Львів, вул. Володимира Винниченка, буд. 18; ідентифікаційний код 25255072) 48 841, 94 грн та 2 726, 33 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2025.

Суддя Запотічняк О.Д.