ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"03" квітня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2283/24
Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ б/н від 03.03.2025 р. (вх. № 2078 від 04.03.2025 р.) про відшкодування витрат на забезпечення професійної правничої допомоги у справі
про стягнення 921296,70 грн. пені за договором поставки № 23-02/99-22 від 02.02.2023 р.,
секретар судового засідання: Крикун І.В.
Представники сторін:
від відповідача: Варшамян Т.Г. (ордер ВА №1091191 від 18.09.2024 р., посвідчення адвоката № 350 від 04.01.2019 р.)
Рішенням Господарського суду Київської області від 27.02.2025 р. у даній справі позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ на користь Акціонерного товариства УКРТРАНСНАФТА 307089 грн. 90 коп. пені, 3685 грн. 08 коп. витрат зі сплати судового збору, у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

04.03.2025 р. до Господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява б/н від 03.03.2025 р. (вх. № 2078 від 04.03.2025 р.) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2025 р. було призначено судове засідання для вирішення за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ б/н від 03.03.2025 р. (вх. № 2078 від 04.03.2025 р.) питання про покладення на Акціонерне товариство УКРТРАНСНАФТА понесених у справі № 911/2283/24 витрат на правничу допомогу на 03.04.2025 р.

26.03.2025 р. до Господарського суду Київської області від Акціонерного товариства УКРТРАНСНАФТА надійшли заперечення б/н від 26.03.2025 р. (вх. № 4091/25 від 26.03.2025 р.) проти заяви від 03.03.2025 р. про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідно до яких позивач просить суд залишити без задоволення заяву ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ про ухвалення додаткового рішення, зазначаючи наступне.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат, представником ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ було надано акт прийому-передачі № 2, в якому зазначено, зокрема, про складання міркувань щодо додаткових пояснень позивача від 29.10.2024 р., при цьому, вказані міркування щодо додаткових пояснень позивача від 29.10.2024 р. були підписані директором товариства Дєдовим М.С. Позивач також зазначає, що відповідачем до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Окрім цього, звертає увагу суду, що, виходячи зі змісту наданих адвокатом послуг, спір у даній справі не є складним та не потребує значного часу для аналізу документів та судової практики щодо форс-мажорних обставин, як і написання та подання заперечення на відповідь на відзив, оскільки наведенні в останніх доводи та обставини вже були зазначені у відзиві на позовну заяву. Водночас, заперечення відповідача на відповідь на відзив, доповнення до відзиву на позовну заяву не вимагали витрачання значного часу для їх написання, з огляду на наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву мотиви обґрунтування заперечень щодо позовних вимог. Також позивач вказував, що витрачений адвокатом відповідача час в чотирьох судових засіданнях в суді першої інстанції складав менше трьох годин.

У судовому засіданні 03.04.2025 р. представник позивача заперечував, з підстав наведених вище, проти покладення понесених відповідачем витрат на правову допомогу на АТ УКРТРАНСНАФТА, представник відповідача просив задовольнити подану відповідачем заяву та покласти вказані судові витрати на позивача.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 244 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому порядку, що й судове рішення.

Розглянувши заяву ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ б/н від 03.03.2025 р. (вх. № 2078 від 04.03.2025 р.) про покладення на Акціонерне товариство УКРТРАНСНАФТА понесених у справі № 911/2283/24 витрат на правничу допомогу, заслухавши позиції представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

До матеріалів справи та заяви про понесені ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ судові витрати було долучено договір № 04/09 про надання правничої допомоги від 04.09.2024 р., акт прийому-передачі № 1 від 18.09.2024 р., акт прийому-передачі № 2 від 03.03.2025 р., ордер серії ВА № 1091191 від 18.09.2024 р.

Як встановлено судом, 04.09.2024 р. між ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ (клієнт) та Адвокатським бюро «ВАРШАМЯНА» (бюро) було укладено договір № 04/09 про надання правничої допомоги, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, передбачених договором, бюро зобов?язується надати клієнтові професійну правничу допомогу, а клієнт зобов?язується прийняти цю допомогу та сплатити за неї гонорар (винагороду) в рамках ведення судової справи № 911/2283/24 за позовом Акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» (ІК в ) до клієнта про стягнення 921269,70 грн. пені за договором поставки № 23-02/99-22 від 02.02.2023 р. у Господарському суді Київської області, у Північному апеляційному господарському суді (за необхідності), у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду (за необхідності).

Сторони погодили, що розмір гонорару бюро (адвоката бюро) за комплексне ведення (що може включати, але не обмежуючись, складання відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, інших заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, участь у судових засіданнях, складання адвокатських запитів, вчинення інших дій в інтересах клієнта) зазначеної у пункті 1 цього договору судової справи у Господарському суді Київської області складає 47059,00 грн. (п. 8 договору).

Згідно з п. 11 договору сторони підписують акт(и) прийому-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) по мірі необхідності за результатами вчинення бюро (адвокатом бюро) конкретних дій та/або надання конкретних послуг.

У відповідності з п. 12 договору клієнт зобов?язаний повністю оплатити гонорар, визначений пунктом 8 цього договору, протягом 2 (двох) банківських днів з дня отримання повідомлення бюро про завершення складення відзиву на позовну заяву і формування додатків до нього та готовність до надання їх до суду, але у будь-якому випадку - до дня направлення відзиву до Господарського суду Київської області. Надання рахунку на оплату не вимагається.

18.09.2024 р. ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ та АБ «ВАРШАМЯНА» було підписано акт прийому-передачі № 1 від 18.09.2024 р. наданих послуг зі складання відзиву на позовну заяву, підготовки документів, що додаються до відзиву на позовну заяву, для подання до суду.

03.03.2025 р. ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ та АБ «ВАРШАМЯНА» було підписано акт прийому-передачі № 2 від 03.03.2025 р. наданих послуг з вивчення позовної заяви та доданих до неї документів; складання відзиву на позовну заяву (вих. б/н від 18.09.2024 р.); підготовки документів, що додаються до відзиву на позовну заяву, для подання до суду; складання заперечення на відповідь на відзив (вих. б/н від 07.10.2024 р.); складання доповнення до відзиву на позовну заяву (вих. б/н від 31.10.2024 р.); підготовки документів, що додаються до доповнення до відзиву на позовну заяву, для подання до суду; складання міркувань щодо додаткових пояснень позивача від 29.10.2024 р. (вих. б/н від 05.12.2024 р.). В акті зазначено, що вартість наданих/отриманих послуг (професійної правничої допомоги) визначається відповідно до пункту 8 договору професійної правничої допомоги № 04/09 від 04.09.2024 р. та складає 47059,00 грн.

ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ було оплачено на користь АБ «ВАРШАМЯНА» надані адвокатом послуги, що підтверджується платіжною інструкцією № 3720 від 18.09.2024 р. на суму 47059,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просить суд стягнути з позивача вказану суму в якості витрат на професійну правничу допомогу.

Слід зазначити, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Поряд з цим, згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Як зазначалося вище, згідно з частиною 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 р. у справі № 910/20792/20 зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Поряд з цим, за змістом частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначалося вище, відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодекску України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18.

При цьому, згадувана вище частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

З урахуванням наведеного, посилання АТ УКРТРАНСНАФТА щодо відсутності детального опису здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів наданих послуг, необхідних для надання правничої допомоги, відхиляються судом, оскільки за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України вона запроваджена для визначення розміру витрат, тоді як у даному випадку гонорар адвоката відповідача встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведена правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № 910/12876/19.

Водночас, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі № 910/17343/20 та постанові Верховного Суду від 15.06.2022 р. у cправі № 911/2652/17 (911/3581/20).

Таких доказів або підтверджених документально обґрунтувань, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність чи ненадання послуг адвоката, позивач до справи не надав, у зв`язку з чим суд вважає, що останнім не доведено у відповідності до ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідача.

Підсумовуючи викладене, дослідивши мотиви АТ УКРТРАНСНАФТА, викладені в запереченнях б/н від 26.03.2025 р. (вх. № 4091/25 від 26.03.2025 р.) проти заяви від 03.03.2025 р. про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення витрат на правову допомогу, заявлених ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ до покладення на позивача, або для відмови у такому покладенні.

Отже, за висновком суду, заявлені ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 47059,00 грн. відповідають критеріям розумності та співмірності, у зв`язку з чим вказані витрати підлягають покладенню на АТ УКРТРАНСНАФТА, виходячи з їх фіксованого розміру, встановленого договором.

Поряд з цим, частиною 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з часткового задоволення позовних вимог у даній справі, заявлені відповідачем витрати покладаються на позивача пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, а саме - в сумі 31374,23 грн., в іншій частині витрати на правову допомогу залишаються за ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення заяви ТОВ ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ б/н від 03.03.2025 р. (вх. № 2078 від 04.03.2025 р.) про ухвалення додаткового рішення щодо покладення на АТ УКРТРАНСНАФТА понесених у справі № 911/2283/24 витрат на правничу допомогу.

Щодо решти пояснень та доводів учасників судового процесу суд зауважує наступне.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Поряд з цим, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії).

З урахуванням наведеного, слід зазначити, що решта посилань, аргументів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення не спростовує.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ б/н від 03.03.2025 р. (вх. № 2078 від 04.03.2025 р.) про відшкодування витрат на забезпечення професійної правничої допомоги у справі № 911/2283/24 задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства УКРТРАНСНАФТА (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 32/2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛОГІСТИК МАШИНЕРІ (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Металургів, буд. 17, офіс 9) 31374 (тридцять одну тисячу триста сімдесят чотири) грн. 23 коп. витрат на правову допомогу.

3. У задоволенні решти вимог заявника відмовити.

4. Додаткове рішення направити учасникам справи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткового рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 15.04.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна