ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 905/950/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Колос І.Б., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи (за первісним позовом):

позивача - приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - Сасунова Є.В. (в порядку самопредставництва),

відповідача - публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" - адвоката Жукова Л.А., довіреність № 19/1 від 25.12.2024,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія)

на рішення Господарського суду Донецької області від 11.11.2024 (суддя Зекунов Е.В.) та

постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 (головуючий суддя: Білоусова Я.О., судді: Здоровко Л.М., Пуль О.А.)

у справі № 905/950/24

за первісним позовом Компанії

до публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" (далі - Товариство)

про стягнення 90 545 290,26 грн та

за зустрічним позовом Товариства

до Компанії

про стягнення 26 760 100,15 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Компанія звернулася до суду з позовом до Товариства про стягнення 17 355 090,83 грн заборгованості, з яких: 17 140 450,33 грн основної заборгованості за договором про участь у балансуючому ринку від 10.08.2021 № 0112-04124 (далі - Договір) за період третьої декади травня 2024 року, 56 296,21 грн інфляційних втрат та 158 344,29 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач на порушення умов укладеного між сторонами Договору не здійснив оплату за придбані обсяги балансуючої електричної енергії за період третьої декади травня 2024 року на загальну суму 17 140 450,33 грн, у зв`язку з чим ця заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Компанія неодноразово змінювала розмір позовних вимог шляхом їх збільшення/зменшення, які приймалися судом першої інстанції.

02.08.2024 від Компанії надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона просила суд стягнути з Товариства:

- суму основної заборгованості у розмірі 17 140 450,33 грн за період: третя декада травня 2024;

- суму заборгованості по сплаті штрафних санкцій: інфляційні витрати та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, у сумі 1 735 117,67 грн, з яких: 1 534 624,72 грн інфляційні втрати та 200 492,95 грн 3% річних;

- суму основної заборгованості у розмірі 71 456 264,51 грн за період: перша декада червня 2024 - третя декада червня 2024;

- суму заборгованості по сплаті штрафних санкцій: інфляційні витрати та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України у сумі 213 457,75 грн, з яких: 0,00 грн інфляційні втрати та 213 457,75 грн 3% річних.

16.09.2024 від Компанії до суду надійшли пояснення зі змісту яких вбачається, що позивач за первісним позовом просить суд:

- у зв`язку із частковою оплатою відповідачем після відкриття провадження у справі суми основного боргу у розмірі 33 233 796,34 грн, на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрити провадження в частині стягнення суми основного боргу з відповідача на суму 33 233 796,34 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача несплачену частину суми основного боргу у розмірі 55 362 918,50 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по сплаті штрафних санкцій: інфляційні витрати та 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України, у сумі 3 243 596,29 грн, з яких: 2 327 979,21 грн інфляційні втрати та 915 617,08 грн 3% річних.

Останньою заявою "Про закриття провадження в частині стягнення основної заборгованості та повернення судового збору з врахуванням погашеної заборгованості" від 04.10.2024 Компанія просила суд зменшити розмір позовних вимог у зв`язку із підписанням сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.09.2024. Відповідно до цього акта, після подачі позовної заяви, сума основної заборгованості повністю погашена, непогашеною залишилась сума інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за несвоєчасне виконання грошового зобов`язань. Компанія повідомила, що станом на день подання заяви, сума основного боргу у розмірі 88 596 714,84 грн за період: третя декада травня 2024 - третя декада червня 2024 сплачена у повному обсязі, у зв`язку із чим просила закрити провадження в частині стягнення основної заборгованості. Нараховані штрафні санкцій за цей період відповідачем не сплачені та підлягають стягненню.

Отже, за остаточною редакцією вимог за первісними позовом Компанія просила суд стягнути з Товариства 2 169 047,61 грн інфляційних втрат та 824 549,22 грн 3% річних.

У свою чергу, Товариство звернулося до суду із зустрічним позовом до Компанії про стягнення 24 252 184,07 заборгованості, з яких: 23 474 602,01 грн основної заборгованості за куплену у період грудень 2023 року - червень 2024 року балансуючу електричну енергію відповідно до умов Договору, 584 607,67 грн інфляційних втрат та 192 974,39 грн 3% річних.

Зустрічний позов мотивовано наявністю у Компанії заборгованості за Договором за придбану балансуючу електричну енергію, яка станом на 24.07.2024 складала 23 474 602,01 грн та підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Товариство також неодноразово змінювало розмір позовних вимог шляхом їх збільшення/зменшення, які приймалися судом першої інстанції.

19.08.2024 від Товариства надійшла заява про збільшення зустрічних позовних вимог, в якій останнє просило стягнути з Компанії 26 760 100,15 грн заборгованості за балансуючу електричну енергію відповідно до умов Договору, а саме:

- 24 252 184,07 грн заборгованості за куплену у Товариства балансуючу електричну енергію у період грудень 2023 року - червень 2024 року, з яких: 23 474 602,01 грн основної заборгованості, 584 607,67 грн інфляційних втрат, 192 974,39 грн 3% річних;

- 2 507 916,08 грн компенсаційних нарахувань на прострочену заборгованість за період третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року, з яких: 1 263 292,50 грн інфляційні втрати, 1 244 623,57 грн 3% річних.

10.10.2024 від Товариства надійшла заява, в якій воно просило суд закрити позовне провадження в частині вимог про стягнення з Компанії 23 474 602,01 грн основної заборгованості за Договором за період перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року у зв`язку з її погашенням, а також стягнути з Компанії суму компенсаційних нарахувань в розмірі 3 544 978,20 грн, а саме:

- 1 037 062,12 грн за період: перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року, з яких: 728 962,93 грн інфляційних втрат та 308 099,19 грн 3% річних;

- 2 507 916,08 грн за період: третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року, з яких: 1 263 292,50 грн інфляційних втрат та 1 244 623,58 грн 3% річних.

Окрім того, 23.09.2024 від Товариства надійшла заява про відстрочення виконання рішення на 12 місяців.

Ухвалою від 14.10.2024 Господарський суд Донецької області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Зі змісту ухвали суду вбачається, що судом було прийнято заяву Товариства від 10.10.2024.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.11.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025, в частині задоволення зустрічних позовних вимог:

- закрито провадження у справі № 905/950/24 в частині первісних позовних вимог Компанії до Товариства про стягнення заборгованості у розмірі 87 551 693,43 грн;

- закрито провадження у справі № 905/950/24 за зустрічним позовом Товариства до Компанії про стягнення заборгованості в сумі 23 215 121,95 грн;

- задоволено первісні позовні вимоги Компанії до Товариства про стягнення заборгованості в сумі 2 993 596,83 грн, з яких: 3% річних в сумі 824 549,22 грн та інфляційні втрати в сумі 2 169 047,61 грн. Стягнуто з Товариства на користь Компанії у загальному розмірі 2 993 596,83 грн з яких: 3% річних в сумі 824 549,22 грн, інфляційні втрати в сумі 2 169 047,61 грн;

- задоволено зустрічні позовні вимоги Товариства до Компанії про стягнення 3 544 978,20 грн. Стягнуто з Компанії на користь Товариства 3 544 978,20 грн, у тому числі: 1 037 062,12 грн за період перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року, з яких: 728 962,93 грн - інфляційні втрати, 308 099,19 грн - 3% річних; 2 507 916,08 грн за період третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року, з яких: 1 263 292,50 грн - інфляційні втрати, 1 244 623,58 грн - 3% річних;

- у задоволенні заяви Товариства від 23.09.2024 про відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців відмовлено.

У частині стягнення основних заборгованостей за первісним та зустрічним позовами, суд першої інстанції виходив з того, що ці суми є остаточно погашеними за наслідками підписання сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.09.2024, тому провадження у справі в частині цих вимог у зв`язку з відсутністю предмета спору підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

У частині задоволення первісного та зустрічного позовів, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних як за первісним, так і за зустрічним позовом внаслідок доведеності неналежного виконання кожною із сторін спору своїх зобов`язань за укладеним Договором. Надані сторонами розрахунки цих нарахувань судом першої інстанції перевірено та визнано обґрунтованими, арифметично вірними.

Відмовляючи у задоволенні клопотання Товариства про відстрочення виконання рішення у справі № 905/950/24 на 12 місяців, місцевий суд виходив з того, що заявою від 23.09.2027 Товариство просило суд відстрочити виконання рішення на 12 місяців, тобто на максимальний строк, встановлений статтею 331 ГПК України і згідно доводів Компанії, приймаючи стрімкі інфляційні процеси в Україні, цей період виконання рішення є надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони". При цьому, посилаючись на скрутний фінансовий стан та на великі витрати грошових коштів, які Компанія витрачає на відновлення об`єктів енергетичної інфраструктури в умовах військової агресії рф, остання не просить суд відстрочити виконання рішення у справі № 905/950/24. Надаючи відстрочку у виконанні рішення суду одній стороні у справі, та не надаючи такого ж відстрочення іншій стороні, за умови, що військова агресія у повній мірі стосується обох сторін, судом буде порушений справедливий баланс інтересів сторін у цьому спорі.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржувалося Компанією лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення з неї на користь Товариства інфляційних втрат та 3% річних за зустрічним позовом і в цій частині апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції. В частині інших результатів розгляду справи зазначене рішення апеляційним судом не переглядалося.

Не погоджуючись із рішенням і постановою судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Компанії на користь Товариства інфляційних втрат та 3% річних за зустрічним позовом, Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилається на порушення норм процесуального права, зокрема, статті 46 ГПК України та неправильне застосування судами норми матеріального права, - статті 625 ЦК України, без урахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19, від 09.07.2020 справі № 922/404/19, від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19.

Скаржник зазначає, що під виглядом збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, Товариство фактично висунуло нові вимоги про стягнення компенсаційних втрат. У цьому контексті, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 щодо загального розуміння доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), Компанія вважає, що у діях Товариства наявна суперечлива поведінка і з його сторони порушено принцип добросовісності.

Компанія також зазначає про неправильний розрахунок суми інфляційних втрат, стягнутих з неї за зустрічним позовом, внаслідок неврахування в розрахунку часткових оплат суми основної заборгованості.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та постанову апеляційного суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, непідтвердженість заявлених підстав касаційного оскарження, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Компанія виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередач, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР) та є оператором системи передачі (ОСП).

Товариство є учасником ринку електричної енергії, постачальником послуг з балансування відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

У силу положень пункту 5 частини першої статті 4 та частини третьої статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.

Товариство направило Компанії (ОСП) заяву-приєднання від 09.08.2021 № 01-1.1/01313 до договору про участь у балансуючому ринку, на що Компанія, листом від 10.08.2021 № 01/34585, повідомила Товариство про акцептування його заяви та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування; ідентифікатор договору № 0112-04124, дата акцептування 10.08.2021.

На момент приєднання Товариства до договору про участь у балансуючому ринку (10.08.2021) була чинною редакція договору, з урахуванням змін згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.02.2021 № 234.

Наказами Компанії від 31.01.2022 № 59, від 21.04.2022 № 160, від 16.05.2022 № 177, від 08.06.2022 № 234, від 08.12.2022 № 614, від 27.01.2023 № 57, від 20.10.2023 № 598 затверджено нові редакції договору про участь у балансуючому ринку.

Спірні правовідносини сторін, що стали підставою для звернення Компанії до суду з первісним позовом регулюються Договором в редакції наказу Компанії від 20.10.2023 № 598, за умовами якого:

- цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. За цим договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку (пункти 1.1, 1.2);

- загальна вартість договору складається із суми придбаних та проданих обсягів електричної енергії на балансуючому ринку протягом дії цього договору та відповідно до умов цього договору. Розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку (пункт 2.1, 2.2);

- для розрахунків за цим договором використовуються обсяги електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку ППБ. Виставлення рахунків та оплата платежів здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку. Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (пункти 3.1, 4.1-4.2);

- якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у платіжному документі, то він повинен повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП (пункт 4.3);

- ОСП формує та направляє акт купівлі-продажу до ППБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. Підписання акта відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладенням КЕП (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом)), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та розміщений у мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/, або у паперовій формі шляхом підписання уповноваженою особою акта (у разі неможливості підпису в електронній формі). Сторонами має бути забезпечена можливість здійснення електронного документообігу шляхом реєстрації у системі, яка забезпечує функціонування електронного документообігу. Протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ акта ППБ розглядає та повертає ОСП один примірник акта, підписаного зі своєї сторони. Акт повинен бути підписаний сторонами в один і той самий спосіб. У разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до акта ППБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього акта та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства. До здійснення коригування обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, зазначеними в акті. Якщо ППБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ акта не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони ППБ примірник акта, то такий акт вважається підписаним ППБ (пункт 4.4);

- цей договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ППБ, про що ОСП повідомляє ППБ, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна із сторін не звернулась до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (пункти 9.1, 9.2).

На виконання умов Договору Компанія здійснила поставку, а Товариство отримало балансуючу електричну енергію, на підтвердження чого надано акт купівлі-продажу балансуючої електричної енергії №БР/24/05-0112 від 31.05.2024, зі змісту якого вбачається, що:

- ППБ (Товариство) отримав, а ОСП (Компанія) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.05.2024 по 31.05.2024 на суму 84 680 056,84 грн (з ПДВ);

- ОСП (Компанія) отримав, а ППБ (Товариство) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.05.2024 по 31.05.2024 на суму 22 960 883,53 грн (з ПДВ).

Компанія через систему управління ринком було виставлено на оплату платіжні документи (рахунки-фактури) за електричну енергію для балансування, придбану Товариством, а саме:

- рахунок-фактура від 06.05.2024 № 240 на суму 3 004 814,98 грн, дата виставлення рахунку 06.05.2024;

- рахунок-фактура від 24.05.2024 № 244 на суму 10 196 043,28 грн, дата виставлення рахунку 25.05.2024;

- рахунок-фактура від 06.06.2024 № 247 на суму 42 689 871,52 грн, дата виставлення рахунку 06.06.2024;

- рахунок-фактура від 06.03.2024 № 253 на суму 202 850,18 грн, дата виставлення рахунку 06.03.2024;

- рахунок-фактура від 25.01.2024 №0 248 на суму 2 213 611,86 грн, дата виставлення рахунку 25.01.2024;

- рахунок-фактура від 16.05.2024 № 239 на суму 8 833 258,51 грн, дата виставлення рахунку 17.05.2024.

Усього на загальну суму 67 140 450,33 грн. Дата розміщення (формування) рахунків у системі управління ринком є датою направлення (надсилання, виставлення) таких рахунків.

Компанія посилається на те, що Товариством було порушено строки оплати за надані послуги, а саме:

- рахунок-фактура від 06.05.2024 № 240 на суму 3 004 814,98 грн з останнім днем оплати 08.05.2024 фактично був оплачений 28.06.2024;

- рахунок-фактура від 24.05.2024. № 244 на суму 10 196 043,28 грн з останнім днем оплати 28.05.2024 фактично був оплачений 28.06.2024;

- рахунок-фактура від 06.03.2024 № 253 на суму 202 850,18 грн з останнім днем оплати 08.03.2024 фактично був оплачений 28.06.2024;

- рахунок-фактура від 25.01.2024 №0 248 на суму 2 213 611,86 грн з останнім днем оплати 29.01.2024 фактично був оплачений 28.06.2024;

- рахунок-фактура від 16.05.2024 № 239 на суму 8 833 258,51 грн з останнім днем оплати 21.05.2024 фактично був оплачений 28.06.2024;

- рахунок-фактура від 06.06.2024 № 247 на суму 42 689 871,52 грн з останнім днем оплати 10.06.2024 був частково оплачений 28.06.2024.

Відповідно до платіжної інструкції № 4025 від 28.06.2024 на суму 44 578 722,98 грн в призначенні платежу вказано: "Плата за ел/ен для баланс. за 05.2024р. зг.дог.№ 0112-04124 вiд 10.08.21р. рах.№239 вiд 16.05.24р. №244 вiд 24.05.24р. №247 вiд 06.06.24р. У т.ч. ПДВ - 7 429 787,16 грн.".

Компанія зазначає, що цим платежем (28.06.2024) було оплачено рахунок-фактуру від 24.05.2024 № 244 на суму 10 196 043,28 грн; рахунок-фактуру від 16.05.2024 № 239 на суму 8 833 258,51 грн та залишком коштів частково, на суму 25 549 421,19 грн погашено рахунок-фактуру від 06.06.2024 № 247 (фактична сума цього рахунку - 42 689 871,52 грн).

Отже, як зазначає Компанія, Товариство не повністю виконало зобов`язання по оплаті за третю декаду травня 2024 року, зобов`язання виконано частково на суму 25 549 421,19 грн, рахунок виставлено на суму 42 689 871,52 грн, різниця склала 17 140 450,33 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати на надані послуги Компанія нарахувала 214 640,50 грн додаткових нарахувань за невиконання грошових зобов`язань, з яких: 56 296,21 грн інфляційних втрат та 158 344,29 грн 3% річних.

Спірні правовідносини сторін, що стали підставою для звернення Товариства із зустрічним позовом про стягнення з Компанії заборгованості з оплати придбаної у Товариства балансуючої електричної енергії протягом періоду грудень 2023 року - червень 2024 року, також врегульовано Договором в редакції наказу Компанії від 20.10.2023 № 598.

На виконання умов Договору Товариством у період перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року було надано послуги з балансування, на підтвердження чого надано акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, а саме: № БР/23/12-0112 від 31.12.2023, № БР/24/01-0112 від 31.01.2024, № БР/24/02-0112 від 29.02.2024, № БР/24/03-0112 від 31.03.2024, № БР/24/04-0112 від 30.04.2024, № БР/24/06-0112 від 30.06.2024.

Зі змісту акту купівлі-продажу балансуючої електричної енергії № БР/23/12-0112 від 31.12.2023 вбачається, що ППБ (Товариство) отримав, а ОСП (Компанія) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 на суму 3 518 154,38 грн (з ПДВ); ОСП (Компанія) отримав, а ППБ (Товариство) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 на суму 5 906 265,54 грн (з ПДВ).

Зі змісту акту купівлі-продажу балансуючої електричної енергії № БР/24/01-0112 від 31.01.2024 вбачається, що: ППБ (Товариство) отримав, а ОСП (Компанія) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.01.2024 по 31.01.2024 на суму 3 436 876,16 грн (з ПДВ); ОСП (Компанія) отримав, а ППБ (Компанія) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.01.2024 по 31.01.2024 на суму 3 043 789,25 грн (з ПДВ).

Зі змісту акту купівлі-продажу балансуючої електричної енергії №БР/24/02-0112 від 29.02.2024 вбачається, що: ППБ (Товариство) отримав, а ОСП (Компанія) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.02.2024 по 29.02.2024 на суму 212 786,72 грн (з ПДВ); ОСП (Компанія) отримав, а ППБ (Товариство) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.02.2024 по 29.02.2024 на суму 620 667,18 грн (з ПДВ).

Зі змісту акту купівлі-продажу балансуючої електричної енергії № БР/24/03-0112 від 31.03.2024 вбачається, що: ППБ (Товариство) отримав, а ОСП (Компанія) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 на суму 119 721,50 грн (з ПДВ); ОСП (Компанія) отримав, а ППБ (Товариство) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 на суму 2 313 602,62 грн (з ПДВ).

Зі змісту акту купівлі-продажу балансуючої електричної № БР/24/04-0112 від 30.04.2024 вбачається, що: ППБ (Товариство) отримав, а ОСП (Компанія) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.04.2024 по 30.04.2024 на суму 18 101 698,43 грн (з ПДВ); ОСП (Компанія) отримав, а ППБ (Товариство) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.04.2024 по 30.04.2024 на суму 25 757 318,90 грн (з ПДВ).

Зі змісту акту купівлі-продажу балансуючої електричної № БР/24/06-0112 від 30.06.2024 вбачається, що: ППБ (Товариство) отримав, а ОСП (Компанія) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.06.2024 по 30.06.2024 на суму 124 217 898,05 грн (з ПДВ); ОСП (Компанія) отримав, а ППБ (Товариство) поставив балансуючу електричну енергію за період з 01.06.2024 по 30.06.2024 на суму 57 971 588,95 грн (з ПДВ).

На підставі пункту 7.2.1 пункту 7.2. Правил ринку, ППБ (Товариство) у період грудень 2023 року - червень 2024 року виставило Компанії рахунки на оплату за балансуючу електричну енергію за Договором загальну суму 23 474 602,01 грн, а саме:

- рахунок № 242 від 14.12.2023 на суму 2 978 394,78 грн;

- рахунок № 231 від 04.01.2024 на суму 679,68 грн;

- рахунок № 008 від 16.01.2024 на суму 178 496,00 грн;

- рахунок № 008 від 06.02.2024 на суму 1 642 028,94 грн;

- рахунок № 255 від 15.02.2024 на суму 134 956,27 грн;

- рахунок № 252 від 26.02.2024 на суму 475 774,37 грн;

- рахунок № 248 від 14.03.2024 на суму 253 218,22 грн;

- рахунок № 007 від 26.03.2024 на суму 292 551,38 грн;

- рахунок № 247 від 04.04.2024 на суму 1 648 111,51 грн;

- рахунок № 025 від 16.04.2024 на суму 2 643 476,72 грн;

- рахунок № 245 від 25.04.2024 на суму 8 016 958,73 грн;

- рахунок № 007 від 26.06.2024 на суму 5 209 955,41 грн.

Рахунки були направлені на електронну адресу Компанії, на підтвердження чого надано скріншоти екрана електронної пошти. Роздруківки інформації щодо Компанії з платформи "Market management system" (MMS) щодо дат виставлених йому Товариством рахунків додані до матеріалів справи.

Як зазначає Товариство, Компанія свої зобов`язання за Договором виконувала неналежним чином, допустивши виникнення заборгованості, яка станом на 24.07.2024 склала 23 474 602,01 грн. Оскільки Компанією було допущене прострочення з оплати виставлених Товариством рахунків за період перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року у встановлений строк, відповідно до положень статті 625 ЦК України, Товариство нарахувало 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасну оплату балансуючої електричної енергії.

Під час розгляду справи судом першої інстанції основна заборгованість Компанії перед Товариством за Договором за період грудень 2023 року - червень 2024 року частково погашена Компанією шляхом перерахування на рахунок Товариства грошових коштів згідно з платіжними інструкціями № 000001037 від 03.09.2024, № 000001039 від 03.09.2024, № 000001040 від 03.09.2024, № 000001038 від 03.09.2024, № 000001035 від 03.09.2024, № 000001036 від 03.09.2024 на загальну суму 3 233 796,34 грн (копії зазначених платіжних інструкцій наявні у матеріалах справи, додані до клопотання Товариства від 05.09.2024).

Грошове зобов`язання Компанії з оплати залишку заборгованості за Договором на загальну суму 20 240 805,67 грн припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами, а саме: Компанія та Товариство 26.09.2024 підписали акт зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з Договором та договором від 10.08.2021 № 0112-01124 (з додатками; далі за текстом у акті - Договори).

Згідно з пунктом 1 зазначеного акта сторони визнають узгоджені та безспірні обсяги поставленої протягом періоду, зазначеному у додатку 1, електричної енергії для врегулювання небалансів та балансуючої електричної енергії, підтверджують реальність та обсяг взаємної заборгованості відповідно до підписаних актів купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів з урахуванням актів-корегування (врегулювання), актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та виставлених рахунків-фактур/звітів згідно з Договорами.

Пунктами 4, 4.1 та 4,2 визначено, що за результатами підписання цього акта зобов`язання по Договорам за періоди, зазначені у додатку 1, наступні:

4.1. За куплену у ОСП електричну енергію:

- грошове зобов`язання СВБ/ППБ перед ОСП становить 67 966 314,93 грн (шістдесят сім мільйонів дев`ятсот шістдесят шість тисяч триста чотирнадцять гривень 93 копійки), в т.ч. ПДВ 11 327 719,16 грн;

- грошове зобов`язання ОСП перед СВБ/ППБ становить 0,00 грн (нуль гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ 0,00 грн.

4.2. За куплену у СВБ/ППБ електричну енергію:

- грошове зобов`язання ОСП перед СВБ/ППБ становить 0,00 грн (нуль гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ 0,00 грн;

- грошове зобов`язання СВБ/ППБ перед ОСП становить 0,00 грн (нуль гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ 0,00 грн.

Підписанням цього акта сторони засвідчують про відсутність будь-яких претензій сторін одна до одної (пункт 5 акта).

За наслідками розгляду справи судами попередніх інстанцій, скаржник не погоджується із результатами розгляду позовних вимог про стягнення з нього на користь Товариства інфляційних втрат та 3% річних за зустрічним позовом.

Задовольняючи зустрічний позов Товариства в цій частині, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з такого.

У зустрічному позові Товариство, окрім стягнення з Компанії основної заборгованості за Договором в розмірі 23 474 602,01 грн, було заявлено до стягнення суми інфляційного збільшення в розмірі 584 607,67 грн, суму 3% річних в розмірі 192 974,39 грн, нарахованих на прострочене зобов`язання Компанії з оплати рахунків за період перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року станом на 24.07.2024, а саме: № 242 від 14.12.2023; № 231 від 04.01.2024; № 008 від 16.01.2024; № 008 від 06.02.2024; № 255 від 15.02.2024; № 252 від 26.02.2024; № 248 від 14.03.2024; № 007 від 26.03.2024; № 247 від 04.04.2024; № 025 від 16.04.2024; № 245 від 25.04.2024; № 007 від 26.06.2024.

У зв`язку з тим, що остаточне погашення заборгованості Компанією з оплати рахунків за період перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року відбулося 26.09.2024, Товариство надало до Господарському суду Донецької області розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму основної заборгованості Компанії з оплати рахунків за період перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року станом на 25.09.2024.

Згідно розрахунку Товариства станом на 25.09.2024 загальний розмір компенсаційних нарахувань на заборгованість Компанії за період перша декада грудня 2023 року - друга декада червня 2024 року становить 1 037 062,12 грн, з яких: 728 962,93 грн інфляційні втрати, 308 099,19 грн 3% річних.

Також у заяві про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом від 19.08.2024 Товариством було заявлено до стягнення суму 2 507 916,08 грн, з яких: 3% річних в розмірі 1 244 623,58 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 263 292,50 грн, нараховані з 28.07.2023 на суму несвоєчасно сплаченого Компанією зобов`язання за Договором згідно з рахунками № 572 від 05.01.2023; № 203 від 16.01.2023; № 011 від 26.01.2023; № 007 від 24.02.2023; № 265 від 27.09.2023 за період: третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року.

Станом на 25.09.2024 розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих Товариства з 28.07.2023 року на суму несвоєчасно сплаченого Компанією зобов`язання за рахунками за період: третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року, не зазнав змін.

Товариством наведено детальну інформацію про погашення основної заборгованості Компанією за наведеними рахунками (на яких ґрунтуються вимоги Товариства за зустрічним позовом і заявою про збільшення позовних вимог), в тому числі щодо строку їх оплати відповідно до умов Договору та Правил ринку, розміру погашень заборгованості за ними, а також дат фактичної оплати.

Детальна інформація щодо формування у Компанії заборгованості за кожним з рахунків, на яких ґрунтуються позовні вимоги за зустрічним позовом, була наведена у поясненнях Товариства від 23.08.2024 на виконання пункту 6 ухвали Господарського суду Донецької області від 05.08.2024.

Таким чином, за зустрічним позовом Товариства (розмір вимог з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.08.2024) станом на 25.10.2024 загальний розмір позовних вимог у відповідності до розрахунків Товариства складає: 1 037 062,12 грн + 2 507 916,08 грн = 3 544 978,20 грн.

Перевіривши наданий Товариством розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суди обох інстанцій визнали його обґрунтованими, арифметично вірними, а тому, з огляду на доведеність неналежного виконання Компанією своїх грошових зобов`язань за Договором, виснували наявність підстав для задоволення вимог щодо їх стягнення.

За наслідками перегляду справи в оскаржуваній частині в апеляційному порядку, судом апеляційної інстанції відхилено доводи Компанії про те, що під збільшенням розміру позовних вимог за зустрічним позовом, Товариство фактично заявило нові позовні вимоги, не надавши при цьому, Компанії часу на надання заперечень.

Як і суд першої інстанції, апеляційний суд виснував, що заявлені Товариством зустрічні позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.08.2024 та від 10.10.2024) ґрунтуються на одному договорі, мають однакову правову природу та однакове правове обґрунтування.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що Господарський суд Донецької області неодноразово зобов`язував сторін надавати письмові пояснення щодо розміру позовних вимог, зустрічних позовних вимог, заяв про збільшення позовних вимог (зустрічних позовних вимог) із зазначенням окремо боргу, 3% річних, інфляційних, періодів їх нарахування, зокрема:

- пунктом 4 ухвали Господарського суду Донецької області від 02.09.2024;

- пунктом 3 ухвали Господарського суду Донецької області від 16.09.2024;

- пунктом 2 ухвали Господарського суду Донецької області від 23.09.2024;

- пунктом 2 ухвали Господарського суду Донецької області від 14.10.2024.

Крім цього, Товариство подало до суду заяву про збільшення позовних вимог 10.10.2024, одночасно ця заява була направлена Компанії через підсистему "Електронний суд". Рішення у справі постановлено судом першої інстанції 11.11.2024. Станом на момент прийняття рішення Компанія не зверталася до суду ні з клопотанням про наданням йому часу для направлення своїх заперечень щодо поданої Товариством заяви про збільшення позовних вимог, ні з відповідними запереченнями.

Натомість Компанія не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилається на порушення норм процесуального права, зокрема, статті 46 ГПК України та неправильне застосування судами норми матеріального права, - статті 625 ЦК України.

Скаржник зазначає, що під виглядом збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, Товариство фактично висунуло нові вимоги про стягнення компенсаційних втрат на суму 2 507 916,08 грн, з яких: 3% річних в розмірі 1 244 623,58 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 263 292,50 грн, нараховані з 28.07.2023 на суму несвоєчасно сплаченого Компанією зобов`язання за Договором згідно з рахунками № 572 від 05.01.2023; № 203 від 16.01.2023; № 011 від 26.01.2023; № 007 від 24.02.2023; № 265 від 27.09.2023 за період: третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року. Однак, такі вимоги були відсутні у зустрічній позовній заяві та відповідно до положень статті 46 ГПК України не підлягали розгляду в межах цієї справи, оскільки вони не пов`язані з вимогами, первісно заявленими у зустрічному позові.

На думку Компанії, всупереч вимогам законодавства та сталій практиці Верховного Суду, викладеній у постановах від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19, від 09.07.2020 справі № 922/404/19, від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, суд першої інстанції незаконно прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та неправомірно задовольнив такі додаткові вимоги.

У контексті наведених вище доводів скаржника Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з абзацом 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, звертаючись із зустрічною позовною заявою в цій справі № 905/950/24, Товариство просило стягнути з Компанії суму основної заборгованості за Договором за куплену у період грудень 2023 року - червень 2024 року балансуючу електричну енергію у розмірі 23 474 602,01 грн, нараховані на суму спірної заборгованості інфляційні втрати у розмірі 584 607,67 грн та 3% річних у розмірі 192 974,39 грн.

За наслідками подання останньої, прийнятої судом, заяви щодо збільшення зустрічних позовних вимог від 10.10.2024, Товариство додатково просило стягнути з Компанії 2 507 916,08 грн компенсаційних нарахувань за період: третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року, з яких: 1 263 292,50 грн інфляційних втрат та 1 244 623,58 грн 3% річних.

Скаржник у касаційній скарзі вказує, що судами першої та апеляційної інстанції при винесенні судових рішень в оскаржуваній частині неправильно застосовано норми процесуального права, а саме статтю 46 ГПК України. На думку скаржника, подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, фактично є зміною предмету зустрічного позову шляхом доповнення нових позовних вимог.

Верховний Суд виходить з того, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Відповідно до частини третьої статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У цьому контексті Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, такого змісту:

- частиною третьою статті 46 ГПК України передбачено право позивача на зміну предмета або підстав позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання (пункт 69);

- під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення;

- підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (пункт 70);

- відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога. При цьому одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (пункт 71 постанови).

Разом з тим, Верховний Суд відзначає, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Суд виходить з того, що стаття 46 ГПК України передбачає саме право позивача: збільшити або зменшити розмір позовних вимог; змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

При цьому, у будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

У вирішенні спірних питань Верховний Суд наголошує на тому, що одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Аналогічні правові висновки щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК України викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

Оскільки норма частини третьої статті 46 ГПК України виключає можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, тому у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити у задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені (первісні) позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку (постанови Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 910/18802/17, від 28.03.2019 у справі № 910/23066/17, від 10.09.2019 у справі № 910/13267/18).

У свою чергу, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Збільшено (зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (постанови Верховного Суду від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19, від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, на які посилається скаржник).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до усталеної судової практики предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин (постанова Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 922/53/19).

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц).

У постановах від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, на які посилається скаржник, Верховний Суд виснував, що під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Верховний Суд зазначає, що наведені висновки Верховного Суду щодо правил збільшення розміру позовних вимог підлягають врахування судами безвідносно до подібності правовідносин у конкретній справі.

У вирішенні спірного питання Верховний Суд зауважує, що інфляційні втрати та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю, а вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

Разом з тим, у вирішенні заяви Товариства щодо збільшення позовних вимог, суди попередніх інстанцій не врахували, що у цій заяві, додатково до вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму простроченої основної заборгованості за Договором за закуплену у період грудень 2023 року - червень 2024 року балансуючу електричну енергію, Товариство, посилаючись на вимоги частини другої статті 625 ЦК України, фактично заявило нові позовні вимоги, додавши вимоги про стягнення нарахованих інфляційних втрат та 3% річних за попередні періоди заборгованості з такої оплати (третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року), які передують тим періодам, за які первісно заявлялись означені вимоги та за які не пред`являлась до стягнення сума основного боргу.

За таких обставин, Верховний Суд вважає, що хоч Товариство у заяві просило збільшити розмір позовних вимог за зустрічним позовом, однак за своїм змістом така заява, у частині вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (за період: третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року), є новими позовними вимогами за зустрічним позовом, оскільки такі вимоги не змінюють ні предмет вимоги позивача за зустрічним позовом, з якою він звернувся до суду вперше - стягнення заборгованості за куплену у період грудень 2023 року - червень 2024 року балансуючу електричну енергію відповідно до умов Договору та нарахованих на суму спірної заборгованості: інфляційних втрат та 3% річних на підставі положень статті 625 ЦК України, ні підстави їх стягнення (заборгованість за означений період).

Натомість стягнення інфляційних втрат та 3% річних, внаслідок прострочення оплати відповідачем заборгованості за розрахунковий період: третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року, незважаючи на те, що заявлена заборгованість виникла із одного Договору, однак жодним чином не пов`язана із вимогами про стягнення заборгованості за куплену у період грудень 2023 року - червень 2024 року балансуючу електричну енергію відповідно до умов Договору та становить самостійний предмет позову щодо стягнення саме таких сум і обґрунтовується самостійними доказами на обґрунтування (фактичними підставами) для їх стягнення (акти, рахунки, періоди прострочення та періоди нарахування відповідних сум).

Отже, заява Товариства за своєю правовою природою не є заявою про збільшення розміру позовних вимог, оскільки вимоги та обґрунтування, наведені позивачем за зустрічним позовом у цій заяві є відмінними від вимог та обґрунтувань (фактичних підстав), зазначених ним у первісній редакції зустрічної позовної заяви, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції приписів статті 46 ГПК України, на що суд апеляційної інстанції також уваги не звернув. Таке правозастосування не узгоджується з практикою Верховного Суду, зазначеній у цій постанові, у тому числі на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

При цьому, Компанія в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, звертала увагу суду апеляційної інстанції на невідповідність такої заяви приписам статті 46 ГПК України.

Водночас, здійснюючи розгляд цієї справи, ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції, в порушення положень частин другої, п`ятої статті 236 та підпункту "в" пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України, не надали належної оцінки змісту цієї заяви та безпідставно залишили поза увагою з`ясування питання щодо одночасної зміни Товариством предмета та підстав зустрічного позову, а тому оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо законності та обґрунтованості судового рішення в оскаржуваній частині.

З огляду на наведене, доводи касаційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо доводів касаційної скарги з посиланням на те, що судами першої та апеляційної інстанції у вирішенні питання щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не враховано висновків щодо застосування статті 625 ЦК України, викладених у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 (щодо порядку розрахунку інфляційних втрат у разі проведення часткового погашення заборгованості у спірний період, обов`язку суду перевірити правильність здійснення позивачем розрахунку), що призвело до помилкового врахування судами розрахунку наданого Товариством, та, відповідно, неправомірного їх стягнення в заявлених сумах, Верховний Суд зазначає таке.

З встановлених судами обставин справи вбачається, що сума основної заборгованості за зустрічним позовом частково погашалась Компанією шляхом перерахування на рахунок Товариства грошових коштів згідно з платіжними інструкціями та остаточно була погашена за наслідками зарахування зустрічних однорідних вимог.

Оскільки у судовій практиці часто виникали проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у пунктах 28, 29 постанови від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 роз`яснив, що:

"при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:

"Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ",

де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Отже, при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).".

Наведені висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду щодо механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу підлягають врахуванню судами безвідносно до подібності правовідносин у конкретній справі.

У контексті доводів скаржника в цій частині Верховний Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3 % річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Водночас, зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами дійсно було перевірено наданий Товариством розрахунок 3% річних та інфляційних втрат. Судові рішення не містить висновків та обґрунтувань щодо способу нарахування річних, інфляційних. Судами також не наведено відповідного розрахунку в обґрунтування своїх висновків у цій частині, у тому числі і висновку про наявність підстав для стягнення з Товариства саме зазначених у рішенні сум за умови з`ясування обставин часткової оплати основної заборгованості у спірний період та одночасного збільшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних з 56 296,21 грн та 158 344,29 грн (при зверненні із зустрічним позовом) на, відповідно, 1 992 255,43 грн та 1 552 722,77 грн (остаточні вимоги за зустрічним позовом), з яких: 728 962,93 грн та 308 099,19 грн (остаточні вимоги за зустрічним позовом, нараховані за період грудень 2023 року - червень 2024 року); 1 263 292,50 грн та 1 244 623,58 грн (остаточні вимоги за зустрічним позовом, нараховані за період: третя декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами попередніх інстанцій не з`ясовано обставин виконання сторонами Договору за заявлений до стягнення період: декада грудня 2022 року, перша і друга декади січня 2023 року, друга декада лютого 2023 року, друга декада вересня 2023 року, а здійснено лише посилання на "надання Товариством детальної інформації щодо формування у Компанії заборгованості за кожним з рахунків, на яких ґрунтуються позовні вимоги за зустрічним позовом", а також на те, що "Товариством наведено детальну інформацію про погашення основної заборгованості Компанією за наведеними рахунками (на яких ґрунтуються вимоги Товариства за зустрічним позовом і заявою про збільшення позовних вимог), в тому числі щодо строку їх оплати відповідно до умов Договору та Правил ринку, розміру погашень заборгованості за ними, а також дат фактичної оплати".

Тобто, висновки судів попередніх інстанцій щодо правильності заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних за зустрічним позовом зроблені судами без належного з`ясування фактичних обставин справи, отже, гуртуються на неперевіреному розрахунку Товариства.

Верховний Суд зауважує, що в такій ситуації недостатнім є зазначення, що суд перевірив розрахунок/контррозрахунок, позаяк суд мав навести, які саме докази, покладені сторонами в основу здійснених ними розрахунків, були ним досліджені, оцінені і, відповідно, прийняті та/або відхилені із зазначенням відповідних мотивів такого прийняття/відхилення.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Водночас, зважаючи на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, які встановлені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд позбавлений можливості дослідити проведений Товариством розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних за зустрічним позовом, чого не зробили й суди попередніх інстанцій.

Доводи скаржника в цій частині (про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України, викладених у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19), з міркувань, наведених у цій постанові, колегією суддів визнаються обґрунтованими.

Зазначене, свідчить про доведеність визначеної Компанією підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частини друга, п`ята статті 236 ГПК України).

Однак, прийняті у цій справі рішення і постанова судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині наведеним вимогам у повній мірі не відповідають внаслідок порушення судами норм процесуального права та неповного встановлення обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, касаційна скарга Компанії підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Товариства про стягнення з Компанії інфляційних втрат та 3% річних за зустрічним позовом, а також постанова апеляційного суду у справі підлягають скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до Господарського суду Донецької області. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному, касаційному порядку не оскаржувалось, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, остаточно визначити заявлені Товариством вимоги за зустрічним позовом, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, в тому числі зазначені у цій постанові, об`єктивно оцінити відповідні докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Оскільки рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині і постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи в оскаржуваній частині на новий розгляд, то розподіл судових витрат у справі в цій частині здійснює господарський суд, який ухвалює рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 11.11.2024 в частині задоволення позовних вимог Товариства про стягнення з Компанії інфляційних втрат, 3% річних за зустрічним позовом та постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 у справі № 905/950/24 скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

3. У іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 11.11.2024 у справі № 905/950/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос

Суддя А. Ємець