ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. ЧернівціСправа № 926/429/25

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Дутки В.В., при секретарі судового засідання Токарюк Н.Я., розглянувши матеріали справи

за позовом Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до приватного підприємства Торговий дім Акватрейд, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 35148,62 грн

представники сторін:

від позивача Філіп М.О.

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальної власності Чернівецької міської ради звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до приватного підприємства Торговий дім Акватрейд про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна №277 від 15.12.2015 в сумі 35148,62 грн, з яких: 7788,70 грн - борг з орендної плати, 228,99 грн пеня, 27130,93 грн неустойка за несвоєчасне звільнення приміщення за період з 09.04.2019 по 04.09.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині сплати орендної плати та несвоєчасним звільнення приміщення.

Ухвалою від 21.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 17.03.2025.

Ухвалою від 17.03.2025 відкладено розгляд справи на 09.04.2025.

Ухвалою від 09.04.2025 відкладено розгляд справи на 14.04.2025.

09.04.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про поновлення строку для подання доказів по справі та долучення доказів, а саме: загальна відомість розрахунків з ТОВ "Торговий Дім Акватрейд" станом на 09.04.2025 року по орендній платі та пені; розрахунок заборгованості по орендній платі та пені за лютий 2019 року; розрахунок заборгованості по орендній платі та пені за березень 2019 року; розрахунок заборгованості по орендній платі та пені за квітень 2019 року.

Ухвалою від 10.04.2025 поновлено позивачу строк для подання доказів та прийнято докази до розгляду.

У судовому засіданні 14.04.2025 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в засідання не з`явився.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

15.12.2015 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради (Орендодавець) та приватним підприємством «Торговий дім «Акватрейд» (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №277.

Згідно п. 1.1 договору, орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.11.2015 року № 652/24 та заяви від 15.10.2015 року № 02/01-11-2957/0 передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення (216-41)-(216-44), загальною площею 23,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на 1 поверсі будинку з метою використання його під офіс.

Згідно пункту 1.4. договору об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівців і знаходиться на балансі ДЖКГ.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Положення про порядок розрахунку плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, затвердженого міською радою, та на дату укладення цього договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є додатком до цього договору, на дату його укладення з урахуванням ПДВ становить: 2145,91 грн.

Відповідно до пункту 2.4 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця, що визначається Державною службою статистики України.

Відповідно пункту 2.12 договору починаючи з першого числа наступного місяця на суму недоїмки нараховується пеня за кожний день прострочення платежу, включаючи день оплати, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пункту 5.4 договору за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.5.4. договору).

У разі несвоєчасного повернення Орендарем Майна при припиненні або розірванні цього Договору він сплачує Орендодавцю додатково компенсацію за використання Майна в розмірі подвійної орендної плати по день передачі його Орендодавцеві за актом приймання-передання (п.5.6. договору).

Проте, відповідач зобов`язання передбачені договором оренди нерухомого майна № 277 від 15.12.2015 року в частині сплати орендної плати за період з липня 2018 року по листопад 2018 року не виконав з огляду на що, станом на листопад 2018 року заборгованість за оренду становила - 13757,40 грн, з яких 768,98 грн пені.

У зв`язку із не реагуванням відповідача на численні звернення та претензії, Орендодавець подав позовну заяву до суду щодо стягнення вказаної заборгованості та звільнення об`єкта оренди. В процесі розгляду справи в суді Орендар погасив вказану заборгованість. Рішенням Господарського суд Чернівецької області від 14 березня 2019 року по справі № 926/2509/11 задоволено частково вимоги Орендодавця та зобов`язано Орендаря звільнити об`єкт оренди.

Проте, Майно передано лише 05.09.2019 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 06.09.2019.

Таким чином, враховуючи той факт, що вказана судова справа перебувала в процесі розгляду з 28 грудня 2018 по 14 березня 2019, за відповідачем обліковується заборгованість по Договору, а саме:

-орендна плата у сумі 7788,70 грн за період з 14.01.2019 по 08.04.2019 року;

-пеня за невчасне внесення орендних платежів у сумі 228,99 грн за період з 01.02.2019 по 08.04.2019 року;

-неустойка за несвоєчасне звільнення приміщення в якості подвійної орендної плати за період з 09.04.2019 по 04.09.2019 року в сумі 27 130, 93 грн.

Таким чином, предметом позовних вимог є стягнення загальної заборгованості по Договору в сумі 35 148,62 грн.

Відповідно до пункту 1.6. Положення про управління комунальної власності Чернівецької міської ради, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради VIII скликання від 22.02.2022 № 692 управління є правонаступником - Департаменту економіки Чернівецької міської ради та Департаменту розвитку Чернівецької міської ради, Коровійської та Чорнівської сільських рад в частині укладених до дати затвердження цього Положення договорів купівлі-продажу майна комунальної власності Чернівецької міської ради, Коровійської та Чорнівської сільських рад, патентів на право оренди будівель (споруд, приміщень), договорів оренди та позички нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Чернівців, Коровійської та Чорнівської сільських рад та обліку комунального майна територіальної громади міста Чернівців, Коровійської та Чорнівської сільської рад, в тому числі в частині договорів оренди, по яких необхідно стягнути заборгованість з орендної плати за комунальне майно, та виявлених порушень і недоліків під час здійснення перевірок відповідними контролюючими органами.

Відтак, позивач є належним позивачем в даному спорі.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору оренди в силу статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Оренда державного та комунального майна є різновидом майнового найму, і при розгляді справ застосовуються норми як Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так і норми Цивільного та Господарського кодексів України.

Частинами 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно із ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Стаття 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) також зазначає, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як встановлено судом, відповідач використовував спірні приміщення на праві оренди на підставі укладеного між сторонами договору.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 14.03.2019 року у справі №926/2509/18 встановлено, що відповідач зобов`язання передбачені договором оренди нерухомого майна № 277 від 15.12.2015 року в частині сплати орендної плати за період з липня 2018 року по листопад 2018 року не виконав з огляду на що, станом на листопад 2018 року заборгованість за оренду становила - 13757,40 грн, з яких 768,98 грн пені. Строк дії договору закінчився 14.11.2018, а відповідач приміщення за актом приймання-передачі протягом трьох не передав. У процесі розгляду справи №926/2509/18 відповідач сплатив заборгованість в сумі 13757,40 грн, в зв`язку з чим провадження у справі в цій частині закрито. В частині вимог про звільнення нежилого приміщення, загальною площею 23,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на 1 поверсі будинку, суд позов задовольнив, зобов`язавши відповідача звільнити приміщення протягом трьох днів після набрання рішенням законної сили. Вказане рішення набрало законної сили 09.04.2019.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, об`єкт оренди передано відповідачем 05.09.2019 року.

Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача з орендної плати за період з 14.01.2019 по 08.04.2019 складає 7788,70 грн. та пеня за несвоєчасну сплату орендних платежів за період з 01.02.2019 по 08.04.2019 становить 228,99 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку боргу та пені, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та виконаним у відповідності до приписів чинного законодавства.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що договір укладено строком на два роки й одинадцять місяців, що діє з 15 грудня 2015 року до 14 листопада 2018 року (включно).

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи вищезазначене, обов`язок орендаря повернути майно з орендного користування після припинення договору оренди передбачений нормами чинного законодавства, а також умовами договору оренди.

Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Враховуючи, що 14.11.2018 року строк дії договору закінчився, а відповідач передав приміщення лише 05.09.2019 року, тобто не вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, позивач згідно п.5.6. договору нарахував неустойку в розмірі подвійної орендної плати за час прострочення його повернення у період з 09.04.2019 по 04.09.2019 року в сумі 27 130, 93 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення неустойки у сумі 27 130, 93 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної давності суд зазначає таке.

Момент настання зобов`язання відповідача по сплаті щомісячних орендних платежів виник відповідно в період з січня по квітень місяць 2019 року. Так, згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином кінцевим строком на пред`явлення позовної вимоги є 01.05.2022. Момент настання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди виник 09.04.2019, а загальна позовна давність у три роки сплинула 09.04.2022.

При цьому суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30.03.2020 року №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, п. 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

У пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року в справі №679/1136/2.

Отже, Законом України від 30.03.2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02.04.2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Відтак за змістом норми пункту 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України продовження позовної давності пов`язується із встановленням карантину. У свою чергу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, який постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався і був скасований 01.07.2023 року.

Окрім того, за пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на карантин, що скасований під час дії воєнного стану, продовжена до закінчення дії воєнного стану відповідно до положень п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Відтак, суд зазначає, що у даній справі відсутні підстави щодо застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини неналежного виконання зобов`язань зі сплати оренди та несвоєчасне повернення орендарем орендованого майна, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 статті 129 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з приватного підприємства Торговий дім Акватрейд (58013, м.Чернівці, вул.Південно-Кільцева, 9/81, ) на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (58002, м.Чернівці, вул. Якоба Петровича, 18, ) заборгованість по орендній платі 7788,70 грн, пеню 228,99 грн, неустойку за несвоєчасне звільнення приміщення 27130,93 грн, судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2025.

Суддя В.В.Дутка