ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/1690/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк"

на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 15.08.2024

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.08.2024

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024

у справі № 916/1690/24

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність,

ВСТАНОВИВ:

1. У квітні 2024 р. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

2. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.05.2024 відкрито провадження у справі №916/1690/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено керуючим реструктуризацією - арбітражного керуючого Шаргородського Дмитра Вячеславовича.

3. 28.05.2024 до суду першої інстанції надійшла заява Акціонерного товариства "Укрсиббанк" б/н від 28.05.2024 (вх.№3-417/24 від 28.05.2024) про визнання його грошових вимог у загальній сумі 370625,57 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.05.2024 еквівалентно 14586377 грн, з яких: 99949 дол. США, що еквівалентно 3933602,84 грн - за кредитом; 126430,24 дол. США, що еквівалентно 4975801,17 грн - за процентами за користування кредитом, нарахованими по 06.05.2024 включно; 135522,01 дол. США, що еквівалентно 5333617,78 грн - за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, нарахованими по 06.05.2024 включно; 8724,31 дол. США, що еквівалентно 343354,82 грн - 3% річних за прострочення повернення кредиту 99949 дол. США за період з 23.02.2019 по 23.02.2022.

3.1. Вказана заява обґрунтована наявністю у Акціонерного товариства "Укрсиббанк" грошових вимог до ОСОБА_1 , які виникли у зв`язку з невиконанням останнім кредитних зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.02.2007.

Встановлені судами обставини справи

4. 22.02.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" ("Банк") та ОСОБА_1 ("Позичальник") укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - кредитний договір №0 від 22.02.2007), на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 110000 дол. США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Позичальника, а Позичальник отримав кредит та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти у розмірі та порядку, встановленому кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22.02.2028.

5. За використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,3% річних. Проценти нараховуються щомісячно з дня надання кредиту на суму кредиту, що фактично надана Позичальнику і ще не повернута у власність Банку (підпункти 1.3.1, 1.3.3 пункту 1.3 кредитного договору №0 від 22.02.2007).

6. В силу підпункту 1.3.2 пункту 1.3 кредитного договору №0 від 22.02.2007 за умовами цього договору може бути встановлено новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених пунктом 9.2 договору.

7. Відповідно до пункту 9.2 кредитного договору №0 від 22.02.2007 протягом дії цього договору Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, зокрема, у разі порушення кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього договору), повідомивши письмово про це Позичальника шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа без укладення сторонами додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

8. На підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту на підставі кредитного договору №0 від 22.02.2007 до місцевого господарського суду було подано копію меморіального ордеру № від 22.02.2007 та виписку з поточного рахунку Позичальника.

9. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 22.02.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" ("Іпотекодержатель") та ОСОБА_1 ("Іпотекодавець") було укладено іпотечний договір від 22.02.2007, за яким передано в іпотеку об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 87,3 кв.м, житловою площею 51,4 кв.м.

10. В адресованому ОСОБА_1 листі №181383 від 22.02.2008 Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" зазначив про запровадження з 12.03.2008 нової системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, відповідно до якої, у випадку прострочення платежу за кредитним договором, Банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищенні проценти в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

11. Листами Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" №50537ДР від 14.06.2008 та №92027ДР від 26.07.2008 було повідомлено ОСОБА_1 про збільшення з 07.07.2008 розміру процентної ставки на 2%.

12. Внаслідок неповернення ОСОБА_1 кредиту та несплати процентів у останнього виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №0 від 22.02.2007, у зв`язку з чим Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" у 2009 році звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з позичальника та поручителя боргу за вказаним кредитним договором у розмірі 1007048,75 грн (у матеріалах оскарження ухвал міститься копія зазначеної позовної заяви).

13. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2010 у справі №2-6828/10, яке набрало законної сили та є чинним, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 22.02.2007 у розмірі 1007048,75 грн.

14. З метою примусового виконання вищенаведеного судового рішення Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" було отримано виконавчий лист, який в подальшому подано для виконання до органу державної виконавчої служби.

15. В межах виконавчого провадження, відкритого щодо виконання зазначеного виконавчого листа, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" було стягнуто грошові кошти у сумі 175887,64 грн.

16. Зазначене стало підставою для звернення Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до Господарського суду Одеської області з заявою б/н від 28.05.2024 (вх.№3-417/24 від 28.05.2024) про визнання його грошових вимог у загальній сумі 370625,57 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.05.2024 еквівалентно 14586377 грн, з яких: 99949 дол. США, що еквівалентно 3933602,84 грн - за кредитом; 126430,24 дол. США, що еквівалентно 4975801,17 грн - за процентами за користування кредитом, нарахованими по 06.05.2024 включно; 135522,01 дол. США, що еквівалентно 5333617,78 грн - за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, нарахованими по 06.05.2024 включно; 8724,31 дол. США, що еквівалентно 343354,82 грн - 3% річних за прострочення повернення кредиту 99949 дол. США за період з 23.02.2019 по 23.02.2022.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

17. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 у справі №916/1690/24 (суддя Демешин О.А.) повністю відхилено вимоги Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 в сумі 370625,57 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.05.2024 еквівалентно 14586377 грн.

17.1. Судове рішення мотивоване тим, що Акціонерне товариство "Укрсиббанк" звернулося з грошовими вимогами, які визначені не у національній валюті (гривні) та безпідставно включають у себе проценти, нараховані після звернення заявника до Суворовського районного суду м. Одеси з вимогою до позичальника про стягнення заборгованості за кредитом.

18. 15.08.2024 за результатами попереднього засідання Господарський суд Одеської області ухвалив:

-визнаними вимогами кредиторів ОСОБА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" з вимогами в сумі 470952,35 грн та 6056 грн судового збору, а також ОСОБА_2 з вимогами в сумі 53612,34 грн та 6056 грн судового збору;

-не визнаними вимогами кредиторів ОСОБА_1 є Акціонерне товариство "Укрсиббанк" в сумі 370625,57 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.05.2024 еквівалентно 14586377 грн.

19. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 про відхилення вимог Акціонерного товариства "Укрсиббанк" у справі №916/1690/24 скасовано в частині відхилення грошових вимог на суму 907949,41 грн.

Заяву Акціонерного товариства "Укрсиббанк" про визнання грошових вимог б/н від 28.05.2024 (вх.№3-417/24 від 28.05.2024) задоволено частково.

Визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до боржника - фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 907949,41 грн та 6056 грн судового збору. У решті заяви відмовлено.

Ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 у справі №916/1690/24 скасовано в частині невизнання вимог кредитора - Акціонерного товариства "Укрсиббанк" в сумі 907949,41 грн, в решті ухвалу залишено без змін, викладено пункти 1, 2 її резолютивної частини у такій редакції:

"1. Визнаними вимогами кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 є:

-Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" з вимогами в сумі 470952,35 грн та 6056 грн судового збору;

- ОСОБА_2 з вимогами в сумі 53612,34 грн та 6056 грн судового збору;

-Акціонерне товариство "Укрсиббанк" з вимогами в сумі 907949,41 грн та 6056 грн судового збору.

2. Не визнаними вимогами кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 є:

-Акціонерне товариство "Укрсиббанк" в сумі 13678427,59 грн".

19.1. Суд апеляційної інстанції мотивуючи прийняте рішення виходив з того, що:

-судом першої інстанції безпідставно не було враховано, що заява Акціонерного товариства "Укрсиббанк" б/н від 28.05.2024 (вх.№3-417/24 від 28.05.2024) про визнання його грошових вимог поряд з вимогами в іноземній валюті (долар США) містить їх еквівалент у національній валюті (гривня України), що свідчить про можливість суду за результатами розгляду цієї заяви дійти висновку про визнання/відхилення вимог, визначених саме у національній валюті.

-Суд апеляційної інстанції врахував, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2010 у справі №2-6828/10 стягнута заборгованість за кредитним договором з боржника у національній валюті - гривні, тобто немає двозначності до розуміння суті обов`язку боржника щодо виконання зобов`язання.

-Кредитор, який сам визначив заборгованість в еквіваленті на національну валюту - гривню України, погодився із судовими рішеннями, якими таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

-звернувшись з позовом про дострокове стягнення кредиту, за наслідками розгляду якого ухвалено рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2010 у справі №2-6828/10, Акціонерне товариство "Укрсиббанк" втратило право нараховувати проценти за кредитом, у зв`язку з чим безпідставно включило до складу заявлених грошових вимог суми процентів, нарахованих по 06.05.2024 включно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20. До Верховного Суду від Акціонерного товариства "Укрсиббанк" надійшла касаційна скарга на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 15.08.2024, ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 ( в частині відхилення кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк") та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі №916/1690/24, у якій заявлено вимогу скасувати ухвали від 15.08.2024 в частині відхилення кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк" та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 916/1690/24 та ухвалити нове рішення, яким грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" задовольнити. Визнати вимоги АТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 в розмірі: 99949 дол. США, станом на 07.05.2024, що еквівалентно 3933602,84 грн - за кредитом; 8724,31 дол. США, станом на 07.05.2024, що еквівалентно 343354,82 грн - 3% річних за прострочення повернення кредиту 99949 дол. США за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 (ст.625 ЦК України); 7287,09 дол США- відсотки за користування кредитом, які заявлялись банком при розгляді позовної заяви у 2010 році (Справа № 2-838/10), та які не було погашено боржником, що за курсом НБУ станом на 07.05.2024 (НБУ 39.3561грн) еквівалентно 286 791,44 грн.

20.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник вказує, що підставами касаційного оскарження є:

- п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України (порушення норм матеріального та процесуального права та застосування апеляційним судом норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду);

- п.2 ч. 2. ст. 287 ГПК України (порушення норм матеріального та процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні);

- п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України (порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи).

В обґрунтування в.1 ч. 2 ст. 287 ГПК України скаржник вказує, що судами не було враховано в оскаржуваних судових рішеннях таких висновків Верховного Суду:

- згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума згідно валюти зобов`язання, визначеної у договорі;

-згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.11.2022 у справі № 301/2052/18, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови, та вирішити питання про стягнення заборгованості у валюті (національній чи іноземній), визначені умовами зобов`язання.

Крім того, скаржник у касаційній скарзі обґрунтовує необхідність відступлення від правової позицію Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.08.2023 у справі №904/1693/22, на яку посилається суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, оскільки висновок, викладений у цій постанові не враховує того, що судове рішення не породжує грошове зобов`язання і не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. У справі № 904/1693/22 не враховані випадки, коли стягуються 3 % річних саме від суми основного боргу за кредитом, а не від загальної суми заборгованості, що включає відсотки нараховані після отримання судового рішення.

В обґрунтування п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, як підстави скасування оскаржуваних рішень, скаржником зазначено, що на підтвердження заявленого банком у заяві про визнання кредиторських вимог розміру суми 3% річних до матеріалів справи було надано такі письмові докази:

- копію кредитного договору, в якому зазначено суму наданого кредиту, строк кредитування, процентна ставка, спосіб надання кредиту та інші умови, необхідні для розрахунку заборгованості за договором;

- копію рішення суду у справі №2-6828/10, яким встановлено обставини укладення кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів у сумі 110 000 дол. США, невиконання кредитних зобов`язань позичальником;

- довідку - розрахунок заборгованості за кредитним договором за 21.05.2024;

- виписку за кредитним договором за 22.02.2007 року;

- виписку за кредитним договором за 21.05.2024 року.

Враховуючи викладене, судами попередніх інстанцій при визначенні валюти кредитування та розміру боргу здійснено неналежну оцінку доказів (даних), наданих банком до матеріалів цивільної справи на підтвердження заявленого ним розрахунку заборгованості за 3% річних.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

21. Відзиву не надано.

Розгляд клопотань

22. Зміст ч. 4 ст. 302 ГПК України вказує, що має існувати необхідність відступу, така необхідність виникає з певних визначених об`єктивних причин, і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані. До того ж відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини.

23. Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, тощо.

24. Скаржник, заявляючи клопотання про незгоду із застосуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.08.2023 у справі №904/1693/22, на яку посилається суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, таких підстав не навів, що виключає задоволення відповідного клопотання.

Провадження у Верховному Суді

25. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/1690/24 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025.

26. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2025 року, серед іншого, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 15.08.2024, ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 (в частині відхилення кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк") та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі №916/1690/24 та призначено до розгляду касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк" у справі №916/1690/24 на 19 березня 2025 року о 12:40 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

27. Ухвалою Верховного Суду від 19.03.2024, оголошено перерву в судовому засіданні у справі №916/1690/24 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 15.08.2024, ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 (в частині відхилення кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк") та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 до 09 квітня 2025 року о 12:50 год. у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, зал № 330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

29. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

30. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права під час розгляду грошових вимог АТ "Укрсиббанк".

31. Верховний Суд відзначає, що за змістом ст. 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

32. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема ст.ст. 45, 46, 47 КУзПБ.

33. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).

34. Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що грошові вимоги АТ "УкрСиббанк" до боржника ґрунтуються в тому числі на рішенні суду цивільної юрисдикції, яке набрало законної сили, і за яким грошові кошти стягнуті з боржника на користь кредитора у національній валюті - гривні.

35. При цьому скаржник не погоджується із постановою суду апеляційної інстанції, що оскаржується, в частині визнання його грошових вимог у гривні та вважає, що ці вимоги підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів у доларах США, оскільки кредити надавалися боржнику саме у доларах США.

36. Судом другої інстанції встановлено, що Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" у 2009 році звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з позичальника та поручителя боргу за вказаним кредитним договором у розмірі 1007048,75 грн.

37. Судом другої інстанції встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2010 у справі №2-6828/10 стягнута заборгованість за кредитним договором з боржника у національній валюті - гривні.

38. АТ "УкрСиббанк" не зверталося зі скаргами на рішення у наведеній справі в частині стягнення з боржника сум в гривневому еквіваленті.

39. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц виклала правовий висновок, за яким кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

40. При цьому, Верховний Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц виклала позицію, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

41. Однак, суд другої інстанції встановив, що судовим рішенням у справі цивільної юрисдикції стягнута заборгованість за кредитним договором з боржника у національній валюті - гривні, тобто немає двозначності до розуміння суті обов`язку боржника щодо виконання зобов`язання.

42. У цьому зв`язку Верховний Суд погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання грошових вимог АТ "УкрСиббанк" у гривні, оскільки кредитор, який сам визначив заборгованість в еквіваленті на національну валюту - гривню України, погодився із судовими рішеннями, якими таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

43. Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що заявивши до стягнення в судовому порядку заборгованість за кредитним договором в гривневому еквіваленті та погодившись з судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, АТ "УкрСиббанк" втратило право при зверненні в подальшому з грошовими вимогами до ОСОБА_1 у справі про його неплатоспроможність визначити суму боргу з урахуванням курсової різниці.

44. При цьому Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про необхідність врахування мотивувальної частини рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2010 у справі №2-6828/10 та обставин, встановлених у мотивувальній частині судового рішення, оскільки в цьому випадку не зважаючи на те, що у судовому рішенні суду цивільної юрисдикції, на яке посилається скаржник, у мотивувальній частині встановлено факт надання кредитів у доларах США, заборгованість була стягнута у національній валюті - гривні.

45. Наведене вище спростовує доводи касаційної скарги стосовно необхідності визначення суми заборгованості за кредитом у доларах США, оскільки сума заборгованості вже була визначена рішенням суду та це б зумовило невиправдане втручання судом у принцип res judicata.

46. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №909/1347/19, від 23.03.2019 у справі №521/21255/13-ц.

47. Відповідно до змісту касаційної скарги, скаржник по суті не погоджується із судом другої інстанції і в частині відхилення грошових вимог банку, які не охоплюються судовим рішенням у справі №2-6828/10, зокрема щодо відхилення заявлених грошових вимог щодо заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України, та заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.

Щодо відхилення заявлених грошових вимог щодо заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України

48. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

49. Зокрема, згідно з положеннями ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 зазначеного Кодексу).

50. Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (ст.ст. 549, 610, 611 ЦК України).

51. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

52. Стосовно застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема в постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

53. Натомість в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

54. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

55. Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 дійшла висновку про відсутність таких підстав для відступу від наведеної правової позиції як: застарілість внаслідок розвитку в певній сфері суспільних правовідносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини; вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість, зокрема внаслідок існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права).

56. Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові у справі №910/458/16 наголосила, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

57. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.

58. Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.

59. Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

60. При цьому щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.

61. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

62. При вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

63. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду також уточнила висновок, наведений у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

64. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі 755/10947/17 наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

65. Отже, твердження скаржника про необхідність нарахування процентів за "користування кредитом" по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону.

66. Відповідно до змісту заяви з грошовими вимогами до боржника, банк нарахував відповідні суми на підставі ст. 1048 ЦК України, які складаються з процентів, нарахованих на підставі рішення суду цивільної юрисдикції у справі №2-6828/10, а також за період після звернення із позовом про дострокове стягнення кредиту.

67. Однак, звернувшись із позовом про дострокове стягнення кредиту на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, банк втратив право нараховувати проценти за кредитом.

Щодо відхилення заявлених грошових вимог відповідно до ст. 625 ЦК України

68. Як зазначено вище, звернувшись із позовом про дострокове стягнення кредиту на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, банк втратив право нараховувати проценти за кредитом, але це не позбавляє його можливості застосовувати до боржника заходи відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України.

69. Як правильно встановив суд другої інстанції, документально підтвердженим є розмір заборгованості ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством "Укрсиббанк" за кредитним договором №0 від 22.02.2007 (отримання кредиту підтверджується відповідним платіжним документом, докази повернення кредиту відсутні), яка стягнута рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2010 у справі №2-6828/10 у загальній сумі 1007048,75 грн (рішення набрало законної сили) та в подальшому зменшилася з урахуванням отриманих під час виконання рішення суду коштів у розмірі 174067,64 грн, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження №51870223, банківськими виписками по рахунку боржника та що не заперечується АТ "Укрсиббанк".

70. Таким чином, суд другої інстанції правильно встановив, що Акціонерним товариством "Укрсиббанк" підтверджено, що заборгованість боржника за кредитом становить 832981,11 грн (розраховано наступним чином: 100748,75 грн - 174067,64 грн = 832981,11 грн) і саме в цьому розмірі підлягають визнанню заявлені банком грошові вимоги, у той час як решта грошових вимог банку щодо заборгованості за кредитом підлягають відхиленню як безпідставні.

71. Поряд з цим, дослідивши здійснений банком розрахунок 3% річних, суд апеляційної інстанції встановив, що вказані нарахування Акціонерним товариством "Укрсиббанк" проведено на всю заявлену до визнання суму заборгованості за кредитом, проте, як зазначалося вище, заявником доведено наявність у відповідача боргу за кредитом виключно в сумі 832981,11 грн.

72. Судом апеляційної інстанції здійснено власний розрахунок в межах заявленого Акціонерним товариством "Укрсиббанк" періоду (23.02.2019-23.02.2022), за результатами якого встановлено, що визнанню підлягають грошові вимоги у вигляді 3% річних у сумі 74968,30 грн, а інша частина заявлених банком грошових вимог щодо 3% річних судом другої інстанції відхилена.

73. Враховуючи наведене, Верховний Суд оцінивши застосування норм матеріального та процесуального права у оскаржуваних судових рішеннях, керуючись позицією Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно того, що обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника, дійшов висновку про необґрунтованість аргументів скаржника.

74. Апеляційний господарський правильно скасував ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 про відхилення вимог Акціонерного товариства "Укрсиббанк" у справі 916/1690/24 та ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 у справі №916/1690/24 в частині відхилення/не визнання грошових вимог на суму 907949,41 грн з одночасним ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви Акціонерного товариства "Укрсиббанк" б/н від 28.05.2024 (вх.№3-417/24 від 28.05.2024) і, як наслідок, визнання грошових вимог Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до боржника - фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 907949,41 грн та 6056 грн судового збору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

75. Верховний Суд вважає висновок суду апеляційної інстанції про часткове задоволення грошових вимог у справі обґрунтованим. Суд апеляційної інстанції правильно застосував норми процесуального і матеріального права до цих правовідносин сторін.

76. Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

77. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції, - без змін.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 916/1690/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік