РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.04.2025Справа № 910/14736/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Шадури М.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Індастріал Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталевий Двір"

про стягнення 128 105,99 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Індастріал Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталевий Двір" про стягнення 128 105,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків у частині поставки товару за договором від 02.10.2024 № 02/10/2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено строки надання сторонам відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сталевий Двір" 12.12.2024 подало до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 18.12.2024 відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталевий Двір" повернуто без розгляду.

Позивачем 24.12.2024 сформовано у системі «Електронний суд» заперечення на відзив, якими спростовує твердження відповідача та повідомляє про підроблення останнім долучених до відзиву видаткових накладних від 11.10.2024 № СД-0410-04 та від 16.10.2024 № СД-1610-02.

З метою встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування у справі та є необхідними для прийняття справедливого та обґрунтованого рішення по суті спору, Господарським судом міста Києва 28.01.2025 ухвалено призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18.02.2025.

Позивачем 13.02.2025 сформовано у системі "Електронний суд" клопотання про участь у судовому засіданні 18.02.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Індастріал Груп" про участь у судовому засіданні 18.02.2025 в режимі відеоконференції задоволено.

Представник відповідача у судове засідання 18.02.2025 не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Для реалізації сторонами процесуальних прав, судом відкладено підготовче засідання на 18.03.2025.

У підготовче засідання 18.03.2025 представник відповідача повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи закінчення строків, встановлених частиною 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 18.03.2025 судом закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 01.04.2025.

Відповідачем відзив суду не надано, позовні вимоги не заперечено. Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 02.10.2024 укладено договір поставки № 02/10/2024 (далі договір), за яким відповідач зобов`язався передати у власність позивачу в порядку та на умовах, визначених цим договором, металопрокат та/або інші товари, визначені у відповідній накладній, а позивач - прийняти товар та оплатити його вартість.

Пунктами 2.1. та 2.2. договору передбачено, що відповідач передає у власність позивачу товар партіями. Кожна партія товару по найменуванню, кількості та вартості погоджується згідно письмового або усного замовлення позивача. Ціна товару є договірною та закріплюється сторонами в рахунках та у відповідних накладних на кожну партію товару, які є невід`ємними частинами даного договору.

Умовами пункту 2.6 договору визначено, що прийняття товару за кількістю та якістю проводиться позивачем на складі позивача, якщо інше не встановлено попередньою домовленістю сторін.

Відповідно до пункту 3.1 договору, відповідач зобов`язався здійснити відвантаження товару у транспорт позивача після узгодження письмового або усного замовлення від позивача на умовах, зазначених даним договором, але не пізніше ніж на тридцять перший день з дня оплати замовлення позивачем.

Приймання передача товару та право власності на товар переходить до позивача з моменту підписання відповідної накладної уповноваженими представниками сторін (пункт 3.2. договору).

Згідно з пунктами 5.1. та 5.2. договору, оплата за товар відповідно до цього договору здійснюється позивачем у безготівковому порядку по 100% передоплати, перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок відповідача у національній валюті України, якщо сторони не домовились про інше. Датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку позивача.

Відповідно до пункту 6.1., договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін, діє протягом одного календарного року, а у частині зобов`язань (у тому числі гарантійних) - до їх повного виконання.

Умовами підункту 6.2.2 договору сторони передбачили право покупця в односторнньому порядку, шляхом направлення відповідачу повідомлення за 10 календарних днів до дати припинення, припинити дію договору.

Відповідачем 30.09.2024 та 07.10.2024 виставлено позивачу рахунки на оплату № СД00000691 у розмірі 61 580,16 грн. та № СД00000710 у розмірі 108 675,00 грн. відповідно.

Позивач 03.10.2024 та 07.10.2024 здійснив попередню оплату товару у загальному розмірі 170 255,16 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 03.10.2024 № 1362 на суму 61 580,16 грн. та 07.10.2024 та № 1390 на суму 108 675,00 грн.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктами 5.1. та 3.1 договору, оплата за товар здійснюється позивачем у безготівковому порядку по 100% передоплати; відповідач зобов`язався здійснити відвантаження товару не пізніше ніж на тридцять перший день з дня оплати замовлення позивачем.

Враховуючи дати здійснення позивачем оплат - 03.10.2024 та 07.10.2024 та умови пункту 5.1. договору, відповідач був зобов`язаний здійснити поставку товару за рахунком на оплату № СД00000691 у строк до 04.11.2024 та за рахунком на оплату № СД00000710 - до 07.11.2024.

На виконання умов договору 17.10.2024 відповідачем здійснено часткову поставку товару вартістю 52 164,00 грн., на підтвердження позивачем долучено до матеріалів справи акт від 17.10.2024 № 1, яким зафіксовано невідповідність прийнятої продукції у частині кількості товару.

Позивач, у зв`язку із частковою поставкою товару, 22.10.2024 направив відповідачу претензію від 18.10.2024 № 183, якою вимагав здійснити повернення попередньої оплати у розмірі 113 744,16 грн.

Господарським судом міста Києва встановлено, що з урахуванням строків, визначених сторонами у пункті 3.1. договору, на момент направлення позивачем відповідачу претензії, строк поставки товару за договором поставки № 02/10/2024 ще не настав.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Умовами підпункту 6.2.2 договору сторони передбачили право покупця в односторонньому порядку, шляхом направлення відповідачу повідомлення за 10 календарних днів до дати припинення, припинити дію договору.

Отже, враховуючи дату направлення позивачем відповідачу претензії - 22.10.2024 (докази направлення долучено до матеріалів справи), якою позивач фактично відмовився від договору, останній припинив свою дію 01.11.2024.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач посилався на статтю 693 Цивільного кодексу України, як на правову підставу для стягнення з відповідача суми передоплати за товар, який не поставлено у строк.

Згідно з частинами першою та другою статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Умовою застосування частини другої статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Позивач скористався своїм наявним правом щодо одностороннього розірвання договору (підпункт 6.2.2) ще до моменту настання строку здійснення відповідачем поставки товару, тому Господарський суд міста Києва встановив, що у даній справі відсутнє неналежне виконання умов договору з боку відповідача, як продавця товару.

Отже, застосування до даних правовідносин статтю 693 Цивільного кодексу України є неправомірним.

Разом із тим, суд, який розглядає справу, має право і зобов`язаний самостійно визначити та кваліфікувати правовідносини, які виникли між сторонами, та застосувати відповідну норму права чи закон, який регулює спірні правовідносини.

За приписами статті 1212 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Необхідною умовою для встановлення того факту, що мало місце зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, є обов`язкова відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Тобто, позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження спірного майна відповідачем, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Суду доведено, що позивачем було перераховано на рахунок відповідача кошти, на виконання умов укладеного між ними правочину, у загальному розмірі 170 255,16 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 03.10.2024 № 1362 на суму 61 580,16 грн. та 07.10.2024 та № 1390 на суму 108 675,00 грн. Проте, як встановлено судом раніше, товар на загальну суму 113 744,16 грн. поставлено не було.

Позивач 22.10.2024 направив відповідачу претензію від 18.10.2024 № 183, якою повідомив про припинення дії договору та вимагав здійснити повернення попередньої оплати у розмірі 113 744,16 грн.

Відповідач вимоги претензії не виконав, грошові кошти позивачу не повернув.

Доказів поставки відповідачем товару чи повернення попередньої оплати у розмірі 113 744,16 грн. грн. суду не надано.

При цьому, суд не надає правової оцінки запереченням відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву стосовно відсутності заборгованості із посиланням на наявні видаткові накладні, а також, не здійснює оцінку дійсності зазначених видаткових накладних, оскільки відзив на позовну заяву разом із доказами, долученими до нього, ухвалою суду від 18.12.2024 було повернуто відповідачу без розгляду.

Крім того, відповідачем не надано жодного заперечення на спростування обставин, які наведені позивачем про підроблення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сталевий Двір" спірних накладних.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 113 744,16 грн. попередньої оплати підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 387,01 грн., штраф - 11 374,42 грн. та 30 процентів річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 600,40 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання строків поставки товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка обчислюється від вартості партії товару, поставка якої прострочена за кожен день такого прострочення та 30 % річних за користування чужими грошовими коштами, що були сплачені покупцем за товар на умовах попередньої оплати, строк поставки якої порушено, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 7.4. договору, за порушення строків поставки товару, поставки товару без документів, що підтверджують належну його якість та відповідність ДСТУ (ТУ) та/або у випадку поставки товару неналежної якості та невиконання відповідачем заміни неякісного товару в порядку, визначеному у пункті 2.7. договору, відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 10% вартості непоставленого товару та/або поставленого неякісного товару за кожний такий випадок.

Позивач 22.10.2024 направив відповідачу претензію від 18.10.2024 № 183, якою вимагав здійснити повернення попередньої оплати у розмірі 113 744,16 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист.

За твердженням позивача, у встановлений договором строк поставка товару не була здійснена.

Разом із тим, як встановлено Господарським судом міста Києва вище, позивач скористався своїм наявним правом щодо одностороннього розірвання договору (підпункт 6.2.2) ще до моменту настання строку здійснення відповідачем поставки товару, тому у даному випадку відсутнє неналежне виконання умов договору відповідачем, як продавцем товару.

Зазначене свідчить про відсутність порушень умов договору відповідачем, станом на момент пред`явлення претензії, що, в свою чергу, нівелює право позивача застосувати до відповідача відповідальність за прострочення строків поставки товару, передбачену пунктом 7.2. договору, у вигляді нарахування пені та штрафу.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 387,01 грн. пені та 11 374,42 грн. штрафу, нарахованих за несвоєчасну поставку товару.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 30 % річних у сумі 1 600,40 грн., з посиланням на пункт 7.2. договору.

Відповідно до пункту 7.2. договору, за несвоєчасне виконання строків поставки товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка обчислюється від вартості партії товару, поставка якої прострочена за кожен день такого прострочення та 30 % річних за користування чужими грошовими коштами, що були сплачені покупцем за товар на умовах попередньої оплати, строк поставки якої порушено, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Наразі, Господарський суд міста Києва звертає увагу позивача на те, що обраний ним спосіб захисту своїх порушених прав, а саме: відмова від укладеного договору та повернення суми попередньої оплати, унеможливлює застосування до правовідносин встановленого договором розміру відсотків (30 %) за прострочення поставки товару так само, як і нарахування пені та штрафу.

З урахуванням наведеного, Господарський суд міста Києва відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 30 % річних у сумі 1 600,40 грн.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, .

Враховуючи зазначене, а також те, що позовна заява була подана в електронній формі, при зверненні з позовом до суду з вимогою про стягнення 128 105,99 грн. позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталевий Двір» (02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 9а, офіс 13; ідентифікаційний номер 45188270) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Індастріал Груп» (04086, місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 41; ідентифікаційний номер 44427191) 113 744,16 грн. основного боргу та 2 150,83 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.04.2025.

Суддя Т.Ю. Кирилюк