ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. Справа№ 920/1198/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича та Сумської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024

у справі №920/1198/24 (суддя С.В. Заєць)

за позовом Сумської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича

про стягнення 242 442,35 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Сумська міська рада (далі, позивач) звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.10.2024) до Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича (далі, відповідач або ФОП Лисенко В.О.) про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі

242 442 грн 35 коп за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :05:003:0020 по вул. Харківська, 22а, м. Суми без оформлення договору оренди землі за період з 01.01.2021 по 11.10.2024.

Позов обґрунтований тим, що відповідач у період з 01.01.2022 до 11.10.2024 користувався спірною земельною ділянкою комунальної форми власності (власник - Сумська міська рада) не оформлюючи право користування та не сплачуючи кошти за таке користування, тобто за рахунок позивача безпідставно зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування земельною ділянкою.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича на користь Сумської міської ради 154 688,98 грн безпідставно збережених коштів.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича на користь Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради 1 856,27 грн витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд встановив, що відповідач у період з 01.01.2022 до 11.10.2024 був власником нерухомого майна (нежитлове приміщення, магазин «Анкара» загальною площею 1066,5 м.кв.), за адресою вул. Харківська, 22а у м. Суми, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :05:003:0020 власності Сумської міської ради.

Водночас, договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0020 між сторонами у спірний період не укладений, докази оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою в матеріалах справи відсутні. Отже, користування земельною ділянкою у спірному періоді здійснювалося за відсутності правовстановлюючих документів, відтак, орендна плата за фактичне володіння і користування відповідачем цією земельною ділянкою до місцевого бюджету не сплачувалася, отже, кошти, що в разі укладення договору оренди, були б сплачені позивачу в якості орендної плати, відповідач утримав (зберігає) в себе без належної правової підстави.

За перерахунком суду сума безпідставно збережених відповідачем коштів у спірний період становить 154 688 грн 98 коп, а саме за 2021 рік (70 754 грн 80 коп -19 874 грн 02 коп (сплачена орендна плата) = 50 880 грн 78 коп.), за січень, лютий 2022 року (105 304 грн 04 коп. (орендна плата за 2022 рік)/12х2 - 3348 грн 78 коп (сплачена орендна плата) = 14 201 грн 89 коп.), за 2023 рік (60 549 грн 82 коп.- 20 323 грн 72 коп (сплачена орендна плата) = 40 226 грн 10 коп.), за період з 01.01.2024 по 11.10.2024 (49 380 грн 21 коп, й підлягає стягненню з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Що ж до нарахування безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за використання спірної земельної ділянки за період з 01.03.2022 до 31.12.2022, то суд, виходячи зі змісту підпункту 69.14. п. 69. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки спірна земельна ділянка комунальної власності розміщена на території міста Суми, яке є центром Сумської міської територіальної громади, віднесеної згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зареєстрований МЮУ від 23.12.2022 № 1668/39004) у 2022 році до території активних бойових дій і, відповідно, за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 орендарі земельних ділянок на території Сумської міської територіальної громади звільнені від нарахування та сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 09.12.2024 через підсистему «Електронний суд» Фізична особа-підприємець Лисенко Валерій Олександрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 скасувати та закрити провадження у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:

- власником нерухомого майна (нежитлове приміщення, магазин «Анкара» загальною площею 1066,5 м.кв.), за адресою вул. Харківська, 22а у м. Суми є Лисенко Валерій Олександрович як фізична особа, а не суб`єкт господарської діяльності (фізична особа-підприємець), а тому дана справа не підвідомча господарському суду й має розглядатися за правилами цивільної юрисдикції;

- відповідно до інформаційної довідки з ДРРП №407287299 від 09.12.2024 Сумська міська рада як територіальна громада стала власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0020 тільки 16.04.2024, тому позиватися в межах кондикційних взаємовідносин може тільки після того, як Держава Україна визнала право власності на зазначену земельну ділянку. Відповідно до зазначеного суд мав розглядати позовні вимоги, визначені в період з 16.04.2024 по 11.10.2024;

- розрахунок нормативної грошової оцінки за 2023 рік є необґрунтованим;

- суд не взяв до уваги положення частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України, відповідно до яких загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Позовна заява подана до суду 23.09.2024, а позовні вимоги заявлені з 01.01.2021 по 11.10.2014. Відповідно до Цивільного кодексу України строк у три роки повинен визначатися періодом з 23.09.2021, отже суд не мав права розглядати позовні вимоги до 23.09.2021;

- суд не взяв до уваги, що отримувачем бюджетних коштів є Головне управління казначейства Сумської області, а не Сумська міська рада.

Також, не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 10.12.2024 через підсистему «Електронний суд» Сумська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 скасувати в частині відмови в стягненні 87 753,37 грн та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що суд безпідставно відмовив у стягнення з відповідача плати за безпідставне використання спірної земельної ділянки у період з 01.03.2022 до 31.12.2022 в сумі 87 753,37 грн.

Позивач посилається на те, що земельна ділянка розташована безпосередньо у місті Суми, в межах Сумської територіальної громади. На території міста Суми не велися і не ведуться активні бойові дії у розумінні наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, вона не є тимчасово окупованою російською федерацією.

Крім того, норма підпункту 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України стосується платників податку за землю, з якими укладеного договір оренди на землю, які подавали декларацію та мають право на подання декларації щодо коригування, що водночас не звільняє їх від плати за землю, а лише дає право скоригувати ці платежі в рахунок майбутніх платежів з плати за землю. Водночас у даному випадку відповідач не уклав договір оренди, а предметом спору є стягнення безпідставно збережених коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

За таких обставин судом неправильно застосовано норму матеріального права, зокрема підпункт 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, яка не підлягала застосуванню до спірного періоду, та безпідставно виключено з позовних вимог період з 01.03.2022 до 31.12.2022, за який відповідач мав сплачувати орендну плату за використання земельної ділянки.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

13.01.2025 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

У відзиві відповідач зазначив таке:

- справа непідсудна господарському суду, оскільки власником об`єкта нерухомості на спірній земельній ділянці є відповідач як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець;

- суд обґрунтовано послався на податкове законодавство, яке звільняє від сплати орендної плати за землю юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в період з 01.03.2022 по 31.12.2022. Підставою заявленого позову є стягнення коштів за користування земельною ділянкою у вигляді саме орендної плати, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення підпункту 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 10.12.2024 апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Судом встановлено, що апеляційні скарги були подані скаржниками безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1198/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича до надходження матеріалів справи з Господарського суду Сумської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Сумської міської ради до надходження матеріалів справи з Господарського суду Сумської області.

20.12.2024 матеріали справи №920/1198/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24 залишено без руху; роз`яснено Фізичній особі-підприємцю Лисенку Валерію Олександровичу, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 872,78 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі є вимога про стягнення 242 442,35 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

06.01.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича адвоката Грицик Г.О. надійшла заява про виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, до якої долучено платіжну інструкцію 0.0..1 від 06.01.2025 про сплату судового збору у розмірі 872,78 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24, апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича та Сумської міської ради у справі №920/1198/24 об`єднано в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційних скарг вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційних скарг у порядку письмового провадження (довідок про доставку копій ухвал від 25.12.2024 та 14.01.2025 до електронних кабінетів позивача та відповідача), а також закінчення встановлених ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2024 та від 14.01.2025 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційних скарг по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Лисенком Валерієм Олександровичем зареєстроване право приватної власності на нерухоме майно: нежиле приміщення, магазин «Анкара» загальною площею 1066,5 кв.м. що знаходиться за адресою м. Суми, вул. Харківська, 22а. Підстава реєстрації: свідоцтво про право власності ЯЯЯ/133067, 01.06.2005, видане виконкомом Сумської міської ради.

Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :05:003:0020 площею 0,0858 га, яка належить на праві власності Сумській міській раді (дата державної реєстрації права власності 16.04.2024, інформаційна довідка з Реєстру від 17.07.2024, а.с. 25).

Земельна ділянка є сформованою, останній присвоєний кадастровий номер (дата державної реєстрації земельної ділянки 31.08.2015); категорія земель - Землі житлової та громадської забудови; вид цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (витяг з Державного земельного кадастру НВ-024 від 18.07.2024).

У матеріалах справи міститься копія рішення Сумської міської ради VII скликання ІV сесії від 27.01.2016 №264-МР «Про надання в оренду земельних ділянок» (з витягом щодо відповідача) (том 1, а.с. 46), відповідно до якого Сумська міська рада, розглянувши, зокрема, звернення суб`єктів господарювання, вирішила затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати в оренду земельні ділянки згідно з додатком та встановити оренду плату в розмірі відсотку від нормативної грошової оцінки землі, визначеної в графі 6, на підставі рішення Сумської міської ради від 08.07.2015 №4562-МР «Про встановлення плати за землю на території міста Суми».

У додатку до названого рішення під пунктом 16 значиться підприємець Лисенко Валерій Олександрович щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0020 під розміщеним магазином по вул. Харківська, 22а площею 0,0858.

Водночас, договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0020 між сторонами у спірний період укладений не був, докази оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою в матеріалах справи відсутні.

Згідно з інформацією, викладеною у листі Головного управління ДПС у Сумській області від 29.03.2024 вих. №2561/5/18-28-24-02-04, адресованому позивачу, Лисенком В.О. подаються податкові декларації із плати за землю, в яких задекларовано податкове зобов`язання з орендної плати за землю, розміщену за адресою вул. Харківська, 22а у м. Суми, площею 0,0241 га. За 2021 рік задекларована сума податкового зобов`язання складає 19 874,02 грн, за 2022 рік - 3 348,78 грн, за 2023 рік - 20 323,72 грн, за 2024 рік податкову декларацію подано з нульовими показниками. Задекларовані суми податкових зобов`язань за період з 2021-20234 року сплачені в повному обсязі.

Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у листі від 30.04.2024 №06.01-16/664 «Про усунення порушень земельного законодавства» запропонував відповідачу звернутися до управління ЦНАП у м. Суми щодо надання в оренду земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Харківська, буд. 22а.

Однак, зазначена пропозиція відповідачем була проігнорована.

Враховуючи це, Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради здійснено розрахунок розміру недоотриманих доходів за користування Лисенком В.О. земельною ділянкою за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 22, кадастровий номер :05:003:0020, згідно якого загальна сума недоотриманих доходів за період 2021 рік - по 24.05.2024 становить 218 273,86 грн, й запропоновано відповідачу укласти договір про добровільне їх відшкодування, про що відповідним листом від 24.05.2024 вих.№06.01-16/757 повідомлено відповідача (том 1, а.с. 22-23).

Зазначена пропозиція також була залишена відповідачем без реагування.

З огляду на зазначене позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, в якому просить суд стягнути з відповідача за період з 2021 року по 19.08.2024 безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :05:003:0020 по вул. Харківська, 22а, м. Суми без оформлення договору оренди землі в сумі 233 227,03 грн.

11.10.2024 позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :05:003:0020 по вул. Харківська, 22а, м. Суми без оформлення договору оренди землі за період з 01.01.2022 до 11.10.2024 в сумі 242 442,35 грн.

Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції подав до суду відзив на позовну заяву, в якому із посиланням на положення підпункту 69.14. п. 69. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зареєстрований МЮУ від 23.12.2022 № 1668/39004) зазначив, що нарахування плати за користування земельною ділянкою за 2022 та 2024 роки не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки територія м. Суми з 24.02.2022 по 03.04.2022 відносилась до територій активних бойових дій, а з 06.03.2024 по сьогоднішній день до території можливих бойових дій.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.

За частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

При цьому законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 та №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Лисенком Валерієм Олександровичем зареєстроване право приватної власності на нерухоме майно: нежиле приміщення, магазин «Анкара» загальною площею 1066,5 кв.м. що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Підстава реєстрації: свідоцтво про право власності ЯЯЯ/133067, 01.06.2005, видане виконкомом Сумської міської ради.

Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :05:003:0020 площею 0,0858 га, яка належить на праві власності Сумській міській раді (дата державної реєстрації права власності 16.04.2024, інформаційна довідка з Реєстру від 17.07.2024, а.с. 25), що сторонами не заперечується.

Земельна ділянка є сформованою, останній присвоєний кадастровий номер (дата державної реєстрації земельної ділянки 31.08.2015); категорія земель - Землі житлової та громадської забудови; вид цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (витяг з Державного земельного кадастру НВ-024 від 18.07.2024).

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що оскільки право власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, зареєстроване саме за фізичною особою Лисенком Валерієм Олександровичем, то відповідачем у даній справі безпідставно визначено Лисенка В.О. як фізичну особу-підприємця й, відповідно, спір не підвідомчий господарському суду.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Отже, чинне законодавство України не визначає такого суб`єкта права приватної власності як фізична особа-підприємець.

За змістом частин 1, 2 статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Колегія суддів наголошує, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

При цьому дійсно наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Відповідно, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

У спірному випадку судом відповідно до Відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.09.2024, які долучені до позову, встановлено, що Лисенко Валерій Олександрович зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.10.1997, номер запису 0006814. Види діяльності, що має право здійснювати відповідач: 47.51. Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах (основний); 13.92. Виробництво готових текстильних виробів, крім одягу; 47.53. Роздрібна торгівля килимами, килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах; 47.59. Роздрібна торгівля меблями, освітлювальними приладами та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; 47.82. Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям; 47.91. Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет; 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

У матеріалах справи міститься копія рішення Сумської міської ради VII скликання ІV сесії від 27.01.2016 №264-МР «Про надання в оренду земельних ділянок» (з витягом щодо відповідача) (том 1, а.с. 46), відповідно до якого Сумська міська рада, розглянувши, зокрема, звернення суб`єктів господарювання, вирішила затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати в оренду земельні ділянки згідно з додатком та встановити оренду плату в розмірі відсотку від нормативної грошової оцінки землі, визначеної в графі 6, на підставі рішення Сумської міської ради від 08.07.2015 №4562-МР «Про встановлення плати за землю на території міста Суми».

У додатку до названого рішення під пунктом 16 значиться підприємець Лисенко Валерій Олександрович щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0020 під розміщеним магазином по АДРЕСА_1 площею 0,0858 га.

Тобто, враховуючи, що названим рішенням спірна земельна була надана Лисенку В.О. як власнику нежилого приміщення, магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , в оренду саме як підприємцю, безпідставними є доводи відповідача про те, що він у спірних правовідносинах виступає саме як фізична особа без статусу підприємця, а дані правовідносини не є господарськими.

Більш того, сам відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не посилався на те, що позов було неправомірно пред`явлено до нього як до фізичної-особи підприємця й що нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, як і сама земельна ділянка, не використовувались ним саме для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, саме ФОП Лисенко В.О. у спірному періоді був фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований об`єкт, належний йому на праві власності, у зв`язку з чим у нього виник обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване

Однак, договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0020 між сторонами у спірний період укладений не був, докази оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відповідач як власник об`єкта нерухомого майна, зокрема, у спірний період, користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, відтак він є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти (за виключенням нарахованих за період з 01.03.2022 до 31.12.2022, про що буде вказано далі) власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Стосовно наведених відповідачем в апеляційній скарзі доводів про те, що Сумська міська рада має право позиватися в межах кондикційних взаємовідносин до відповідача лише про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 16.04.2024, адже лише з цієї дати право власності на земельну ділянку зареєстроване у ДРРП за Сумською міською радою, колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, як вбачається з інформаційної довідки з ДРРП дата державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:003:0020 площею 0,0858 га за позивачем - 16.04.2024.

Підстава державної реєстрації: Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VI від 06.09.2012.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VI від 06.09.2012 з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2013 року) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень названого Закону у державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності;

які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;

які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

Згідно з пунктом 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Як передбачено у пункті 6 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Отже, беручи до уваги наведені положення Конституції України, Земельного кодексу України і пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності Сумська міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту - міста Суми, а відсутність до 16.04.2024 державної реєстрації речового права на неї не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Цьому висновку відповідає також положення пункту 9 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» про те, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється в порядку, встановленому законом, що з урахуванням змісту пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону лише визначає порядок державної реєстрації права, однак не змінює моменту, з якого земля вважається комунальною власністю відповідних територіальних громад в силу закону.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20.

Відтак, оскільки власником земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0020 площею 0,0858 га у спірному періоді був та наразі є позивач, останній має повноваження на захист права на землю, тобто цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Щодо розміру безпідставно збережених за спірний період відповідачем коштів у вигляді орендної плати суд встановив таке.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами 1, 3 - 4 та 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі №922/3463/19.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив такий правовий висновок: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).

Суд зазначає, що основою для визначення для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Положення Податкового кодексу України і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, з огляду на те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Згідно з пунктом 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України, є загальнодоступним, розміщується на їх офіційному сайті, а тому не потребує доказування. Відповідно до інформації з офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, та наявних у матеріалах справи довідок Держгеокадастру від 12.01.2023 (том 1, а.с. 31-32) та від 12.01.2024 (том 1, а.с. 44) значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2019 рік - 1,0; 2020 рік - 1,0; 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).

Судом установлено, що при визначенні нормативно-грошової оцінки позивачем було враховано витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 19.02.2019 №2862/0/205-19, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1 768 869,96 грн, та витяг від 22.05.2024 №НВ-024, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 3 181 893,25 грн; положення статті 289 Податкового кодексу України з урахуванням відповідних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель; ставку орендної плати для земель по коду виду цільового призначення земельної ділянки 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Так, нормативна грошова оцінка Земельної ділянки за 2021 рік визначалась на підставі витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 19.02.2019 №2862/0/205-19 (1 768 869,96 грн) та враховуючи те, що значення коефіцієнта індексації за 2019 і 2020 роки дорівнювало 1,0; за 2022-2024 роки розраховувалось з урахуванням витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 22.05.2024 №НВ-024 (3 181 893,25 грн) та з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель на відповідний рік (1,051 у 2023 році, 1,15 у 2022 році).

Щодо ставок орендної плати, то рішеннями Сумської міської ради №7000-МР від 24.06.2020 «Про встановлення плати за землю», від 30.06.2021 №1231-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 24 червня 2020 року №7000-МР «Про встановлення плати за землю»» ставка орендної плати для земель з цільовим призначенням 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі нормативно грошову оцінку яких проведено, для фізичних осіб у 2021 та 2022 році була встановлена на рівні 4% від нормативної грошової оцінки, а згідно рішення Сумської міської ради від 14.07.2022 №3025-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 24 червня 2020 року №7000-МР «Про встановлення плати за землю»» тимчасово з 01.01.2023 на період воєнного стану в Україні та протягом півроку після його припинення або скасування - на рівні 2% від нормативної грошової оцінки для визначеної категорії земель.

Таким чином, згідно з розрахунком позивача за період з 01.01.2021 по 11.10.2024 місцевий бюджет недоотримав 242 442 грн 35 коп. орендної плати через неоформлення відповідачем права користування земельною ділянкою.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на необґрунтованість проведеного позивачем розрахунку за 2023 рік. Однак, у цій частині колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2020 у справі №712/8916/17, а також з урахуванням положень статей 77, 79, 86 ГПК України та статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», бере до уваги неподання відповідачем до суду будь-якого контррозрахунку розміру безпідставно збережених грошових коштів позивача.

Місцевий господарський суд визнав правомірним та обґрунтованим нарахування безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою у межах заявленого періоду з 01.01.2021 по 11.10.2024:

- 2021 рік (70 754 грн 80 коп - 19 874 грн 02 коп (сплачена орендна плата) = 50 880 грн 78 коп.),

- за січень, лютий 2022 року (105 304 грн 04 коп. (орендна плата за 2022 рік)/12х2 -3 348 грн 78 коп (сплачена орендна плата) = 14 201 грн. 89 коп.),

- 2023 рік (60 549 грн 82 коп. - 20 323 грн 72 коп (сплачена орендна плата) = 40 226 грн 10 коп.),

- за період з 01.01.2024 по 11.10.2024 (49 380 грн 21 коп.).

Всього в загальній сумі 154 688 грн 98 коп.

Обґрунтованості заявленої суми відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Водночас, суд відмовив у стягненні безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за використання спірної земельної ділянки за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 на загальну суму 87 753,37 грн й в частині відмови у задоволенні цих позовних вимог рішення суду першої інстанції оскаржується Сумською міською радою.

Так, на переконання позивача, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення підпункту 69.14. п. 69. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених за період з 01.03.2022 по 31.12.2022.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги позивача з огляду на таке.

06.05.2023 набув чинності Закон України від 11.04.2023 №3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», яким змінений механізм визначення переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Згідно з цим Законом перелік указаних територій визначається в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з постановою КМУ від 06.12.2022 №1364 (п. 1) перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

У контексті Закону №3050-ІХ постанова КМУ від 06.12.2022 №1364 вважається такою, що встановила порядок визначення переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Відповідно цим Законом внесені зміни до підпункту 69.14. пункту 69. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України (набули чинності з 06.05.2023), що викладений в новій редакції: за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, в тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, в тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому були завершені активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території. Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (зареєстрований МЮУ від 23.12.2022 №1668/39004) затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Згідно з пунктом 2.8. Переліку територія Сумської міської територіальної громади, центром якої є місто Суми, була віднесена до території активних бойових дій, дата початку бойових дій - 24.02.2022, дата завершення бойових дій - 03.04.2022.

Факт ведення з 24.02.2022 на території міста Суми бойових дій є загальновідомим.

Таким чином, виходячи зі змісту підпункту 69.14. пункту 69. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 плати у розмірі 87 753,37 грн за користування земельною ділянкою комунальної власності на умовах оренди, що розміщена на території Сумської міської територіальної громади, віднесеної у 2022 році до території активних бойових дій.

Доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються на невірному тлумаченні ним змісту підпункту 69.14. пункту 69. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, адже його положення чітко регламентують період (з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року для ФОПів), протягом якого не нараховується орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності у разі їх розміщення на території активних бойових дій й не встановлює, що така плата не нараховується виключно за період, коли відповідна територія належала до території активних бойових дій.

Лише починаючи з 1 січня 2023 року підхід до обрахунку періоду, протягом якого не нараховується орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності, змінився, про що свідчить зміст абзацу 2 підпункту 69.14. пункту 69. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

З урахуванням наведених висновків суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові в частині вимог щодо стягнення з відповідача плати за безпідставне використання спірної земельної ділянки (недоотриманої орендної плати) у період з 01.03.2022 по 31.12.2022 у сумі 87 753,37 грн.

Сума безпідставно збережених відповідачем коштів за період 2021 рік, січень, лютий 2022 року, 2023 рік та з 01.01.2024 по 11.10.2024 року становить 154 688 грн 98 коп. й позов про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати підлягає частковому задоволенню саме на вказану суму. В іншій частині про стягнення 87 753,37 грн судом було правомірно відмовлено.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд виходить з такого.

Позовна давність відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача коштів за користування земельною ділянкою без оформленого права оренди 23.09.2024.

Період, за який позивач просить стягнути з відповідача зазначені кошти складає з з 01.01.2021 по 11.10.2024.

Згідно із статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУЮ-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 установлено карантин на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» дія карантину продовжена до 31.12.2022. У подальшому дія карантину була продовжена до 30.06.2023 постановами Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423, від 25.04.2023 №383.

Згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 розділ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України був доповнений пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Чинною редакцією пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (набрала чинності 30.01.2024) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже послідовно та безперервно з 12.03.2020 по 30.01.2024 строки позовної давності, як загальні так і спеціальні, були продовжені на строк дії карантину та строк дії воєнного стану. З 30.01.2024 строки позовної давності були зупинені.

Відтак, за зобов`язаннями відповідача зі сплати безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2021 по 11.10.2024 позивачем не було пропущено строк на звернення до суду.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог у даній справі.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Доводи апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича та Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову в даній справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича та Сумської міської ради є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначених апеляційних скарг згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Лисенка Валерія Олександровича та Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 20.11.2024 у справі №920/1198/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на скаржників у відповідних частинах.

Матеріали справи №920/1198/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова