УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про

прийняття додаткового рішення

м. Київ

07.04.2025справа №910/399/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Лідер» (вул. Петра Запорожця, буд. 7, кв. 38, м. Київ, 02125; ідентифікаційний код 41604290; далі - Товариство) про ухвалення додаткового рішення

у справі № 910/399/25

за позовом Фізичної особи - підприємця Ємельянова Антона Олександровича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до Товариства

про стягнення 42 300 грн,

за участю представників:

позивача - Луки А.В. (ордер від 23.12.2024 №1257480);

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 позовну заяву Фізичної особи - підприємця Ємельянова Антона Олександровича до Товариства про стягнення 42 300 грн залишено без розгляду.

Товариство 17.03.2025 подало суду заяви (сформовано в системі «Електронний суд» 15.03.2025 і 17.03.2025) про ухвалення додаткового рішення, в яких просить суд стягнути з Підприємця 14 000 грн витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, у заяві від 17.03.2025 відповідач просив вважати заяву від 15.03.2025 не поданою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 призначено судове засідання з розгляду заяви Товариства від 17.03.2025 на 07.04.2025.

Відповідач 04.04.2025 подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи детального опису робіт.

Представник відповідача у судове засідання 07.04.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив; проте, у поданому 04.04.2025 клопотанні про долучення до матеріалів справи детального опису робіт просив розгляд заяви здійснювати без представника.

Представник позивача у судовому засіданні 07.04.2025 просив зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Частинами першою і третьою статті 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою і другою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (статей 129, 130 ГПК України) дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною

Подібна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 зі справи №922/3787/17 і від 09.07.2019 зі справи №922/592/17.

З викладеного вбачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду.

Отже, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Разом з тим, ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 зі справи №922/3787/17, від 09.07.2019 зі справи №922/592/17, від 24.03.2021 зі справи №922/2157/20, від 21.01.2020 зі справи №922/3422/18, від 26.04.2021 зі справи №910/12099/17, від 19.04.2021 зі справи №924/804/20 і від 15.09.2021 зі справи №902/136/21.

Разом з тим, заява Товариства не містить жодного обґрунтування наявності наведених обставин у діях позивача, а тому заява відповідача про стягнення з позивача 14 000 грн витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 123, 126, 129, 130 і 244 ГПК України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Лідер» (вул. Петра Запорожця, буд. 7, кв. 38, м. Київ, 02125; ідентифікаційний код 41604290) про ухвалення додаткового рішення у справі №910/399/25.

Ухвала набрала законної сили 07.04.2024 та може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її підписання до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.04.2025.

Суддя Оксана Марченко