суддів Великої Палати Верховного Суду Шевцової Н. В., Гриціва М. І., Мартєва С. Ю., Кишакевича Л. Ю.
щодо додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.03.2025 у справі № 925/457/23 (провадження № 12-33гс24) за позовом Чигиринської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продагроінвест» про стягнення 297 787,95 грн та розірвання договору оренди землі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Продагроінвест» про ухвалення додаткового рішення
Короткий виклад історії справи
На розгляді Великої Палати Верховного Суду перебувала касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Продагроінвест» (далі - Товариство) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 у цій справі.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 зазначену касаційну скаргу задоволено частково. Скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 04.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову Чигиринської міської ради (далі - Рада), яким стягнуто з Товариства на її користь 32 769,50 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 25.01.2010 (далі - Договір оренди землі), а в задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено. Стягнуто з Ради на користь Товариства 2 719,45 грн судових витрат.
10.02.2025 до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява Товариства, в якій воно просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з Ради на свою користь 60 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу (далі - Заява).
Заява обґрунтована тим, що в касаційній скарзі Товариство наводило орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу, який складав 20 000 грн, однак у зв`язку з передачею цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду обсяг правничої допомоги збільшився, а тому збільшився і розмір відповідних витрат.
Також у заяві йдеться про те, що 01.05.2023 Товариство (клієнт) уклало з Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Лойєрз Бразерз» (далі - АО) договір про надання правової допомоги № 01/05/23 (далі - Договір), за умовами якого з урахуванням додаткової угоди № 2 від 01.03.2024 (далі - Додаткова угода) клієнт доручив АО надати йому правничу допомогу в цій справі у Верховному Суді та погодився з тим, що гонорар складатиме 3000 грн за годину, а загальний час фіксуватиметься у відповідному розрахунку. За доданим до Заяви розрахунком від 07.02.2025 (далі - Розрахунок) загальний гонорар АО за надання правничої допомоги становить 60 000 грн (3 000 грн гонорару за годину * 20 витрачених годин). 07.02.2025 АО і Товариство підписали акт здачі-прийняття послуг № 58 (далі - Акт) на зазначену суму і в цей же день клієнт здійснив відповідну оплату на користь АО. Товариство вважає, що вказаний розмір правничої допомоги є співмірним зі складністю цієї справи.
14.02.2025 до Великої Палати Верховного Суду надійшли заперечення Ради, в яких вона просить повністю відмовити у задоволенні Заяви та здійснити розподіл витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи, з урахуванням критеріїв, якими керувався суд під час розподілу між сторонами витрат щодо сплати судових зборів.
Заперечення обґрунтовані тим, що наведений у Заяві розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним з наданими адвокатом послугами (витраченим часом і обсягом послуг) та ціною позову, а інформація, яка міститься в Розрахунку, не є достовірною.
Рада стверджує, що заявлена сума витрат не відповідає попередньому розрахунку, зазначеному в позовній заяві, а також перевищує попередньо зазначену суму, вказану в касаційній скарзі.
На думку Ради, вивчення матеріалів справи на перспективність звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою (2 години) та підготовка і подання касаційної скарги (4 години) не є окремими послугами, оскільки вони охоплюються загальною діяльністю адвоката та є частиною послуг з підготовки позову, а тому вони не можуть оплачуватись окремо. Оцінювати ці послуги в годинах несправедливо, оскільки в цілому підготовка та подання касаційної скарги вартує 18 000 грн (6 год * 3 000 грн), а середня ринкова вартість такої послуги коштує в половину менше.
Рада зауважує, що в Розрахунку існує пункт «підготовка та подача клопотання про зупинення виконання оскарженої постанови». Однак не вказано, що це клопотання було викладено в касаційній скарзі, отже, цілком справедливо включити цю послугу до попередньої. До того ж, з огляду на зміст клопотання, зазначена послуга не вимагала від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей.
Рада стверджує, що апеляційний суд під час здійснення перерахунку розміру недоплаченої орендної плати визначив ціну позову в розмірі 216 475,53 грн. Водночас заявлена вартість адвокатських послуг є явно завищеною, оскільки становить 60 000 грн (майже 28 % від вказаної ціни позову).
Також Рада зазначає, що за Розрахунком загальний час, витрачений представником Товариства в судових засіданнях 08.05.2024, 29.05.2024, 18.09.2024, 04.12.2024 та 05.01.2025, становить 10 годин та оцінюється в 30 000 грн. Однак адвокат брав участь у судових засіданнях 08.05.2024 та 29.05.2024 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а Товариство не надало доказів необхідності його залучення до участі у цих судових засіданнях. Крім того, судові засідання 08.05.2024 та 29.05.2024 тривали значно менше, ніж вказано в Розрахунку, а представник Товариства не заявляв жодних заяв та клопотань і не надавав пояснень.
Щодо судових засідань Великої Палати Верховного Суду 18.09.2024, 04.12.2024 та 05.02.2025 Рада зазначає, зокрема, що участь представника Товариства від моменту встановлення осіб і до моменту надання ним пояснень та відповідей на запитання суддів становила 15, 13 та 14 хвилин відповідно, а не по декілька годин, як вказано у Розрахунку.
Відтак Рада вважає, що витрати на професійну правничу допомогу за участь представника Товариства у вказаних вище судових засіданнях не відповідають принципу співмірності, а вартість відповідних послуг не може становити 30 000 грн та підлягає зменшенню до 2 100 грн.
На переконання Ради, Товариство не є стороною, на користь якої ухвалено рішення у цій справі, оскільки його касаційна скарга була задоволена частково. Тобто Товариство все ж винне у необхідності звернення Ради до суду для захисту власних інтересів, але в меншій мірі.
Зміст додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду
02.04.2025 додатковою постановою Великої Палати Верховного Суду заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Ради на користь Товариства 56 700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що заява Товариства про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, оскільки у задоволенні немайнової вимоги про розірвання Договору оренди землі відмовлено повністю, відтак Рада має відшкодувати Товариству 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї вимоги, а друга половина заявлених відповідачем судових витрат покладається на позивача пропорційно до 11 % задоволених майнових вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, що становить 26 700 грн.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини третьої статті 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Не погоджуємося з висновком Великої Палати Верховного Суду про ухвалення додаткового рішення та наявність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу з таких міркувань.
За змістом частин першої і третьої статті 123 та частини четвертої статті 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат, які розподіляються між сторонами залежно від результатів вирішення судової справи.
При ухваленні рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 5 частини першої статті 237 ГПК України).
Ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 244 ГПК України щодо судових витрат передбачено для тих випадків, коли суд з певних причин не вирішив одного з питань, які передбачені в частині першій цієї статті, хоча мав - до ухвалення рішення / постанови за наслідками розгляду справи - для цього підстави. Розподіл судових витрат є одним з питань, яке має вирішити суд касаційної інстанції, позаяк у цій ситуації йдеться про витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції - у постанові, ухваленій за наслідками розгляду касаційної скарги.
Для цілей розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 123 ГПК України), суд має встановити їх розмір на підставі поданих доказів і з уваги на приписи статті 126 ГПК України визначити ту співмірну суму витрат, яка підлягатиме розподілу між сторонами.
Згідно із частинами першою та третьою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частини перша - третя статті 126 ГПК України передбачають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).
Строки та порядок подання сторонами доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат врегульовано частиною восьмою статті 129 та частиною першою статті 221 ГПК України.
Згідно із частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Стаття 221 ГПК України визначає, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Зазначені норми процесуального закону встановлюють, що всі докази, які підтверджують розмір судових витрат, мають бути подані до закінчення судових дебатів. Єдиним винятком із цього процесуального імперативного припису є неможливість з поважних причин подати такі докази до цієї стадії розгляду справи та за умови, що сторона до закінчення судових дебатів зробила заяву про те, що докази, які підтверджують розмір судових витрат, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Вказівку в частині восьмій статті 129 та статті 221 ГПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимоги, заяву, клопотання) про розподіл судових витрат на правничу допомогу та надання доказів на підтвердження їх розміру після ухвалення рішення у справі, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суд про такі обставини. Судові дебати є останнім етапом перед ухваленням судового рішення за наслідками розгляду справи - для того щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Наведені міркування пов`язані з тим, що процедура розгляду справи в суді касаційної інстанції має особливості, зумовлені насамперед завданнями і повноваженнями суду на цій стадії. У суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 ГПК України. На відміну від розгляду справи (в порядку загального провадження) в суді першої та апеляційної інстанцій (стаття 218, частина сьома статті 270 ГПК України), судове засідання в яких передбачає стадію судових дебатів, розгляд справи в судовому засіданні в суді касаційної інстанції, за змістом статті 301 ГПК України (порядок розгляду касаційної скарги), не передбачає проведення судових дебатів.
Тому з огляду на визначений процесуальними нормами закону порядок звернення до суду касаційної інстанції і процедуру розгляду касаційної скарги положення частини восьмої статті 129, частини першої статті 221 ГПК України треба розуміти так, що сторона має заявити суду касаційної інстанції про неможливість з поважних причин подати докази, які підтверджують розмір судових витрат та про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення [до стадії ухвалення судового рішення] за наслідками розгляду справи. У такому випадку докази, які підтверджують ці витрати (які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи), можуть бути подані суду касаційної інстанції - для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, докази понесення яких не могли з поважних причин бути надані суду до ухвалення постанови, - протягом п`яти днів після ухвалення постанови за наслідком розгляду касаційної скарги.
У розвиток такого правозастосування вважаємо, що за загальним правилом усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак у випадку, якщо сторона з певних поважних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи, тоді у неї виникає право надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Іншими словами, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Такі докази можуть бути не надані лише з поважних причин, про що сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи.
Повертаючись до обставин справи, слід нагадати, що у своїй касаційній скарзі Товариство просило стягнути з Ради на свою користь судові витрати, які складаються з витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Товариство наводило орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу, який складав 20 000 грн, а також зазначило, що остаточний розмір судових витрат та їх документальне підтвердження будуть надані суду протягом п`яти днів з дня проголошення рішення суду.
Отже, вважаємо, що Товариство виконало приписи ГПК України щодо своєчасності подання до суду заяви про розподіл судових витрат та попереднього розрахунку очікуваних витрат на професійну правничу допомогу, проте відповідних заяв (клопотань, повідомлень) про поважність причин, через які неможливо подати докази, які підтверджують розмір судових витрат, до виходу суду до нарадчої кімнати [до стадії ухвалення судового рішення] для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, матеріали справи не містять.
У заяві, поданій 10.02.2025, Товариство просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з Ради на свою користь 60 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки у зв`язку з передачею цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду обсяг правничої допомоги збільшився, а тому збільшився і розмір відповідних витрат.
До вказаної заяви надано копії договору про надання правової допомоги від 01.05.2023 № 01/05/23, акта здачі-приймання наданих послуг від 07.02.2025 № 58, рахунка-фактури від 07.02.2025 № 15, розрахунку гонорару АО у Верховному Суду у справі № 925/457/23, платіжну інструкцію від 07.02.2025 № 83.
Проте, на наше переконання, зазначені докази не повинні прийматися судом як такі, що не подані у встановлений законом строк, відповідно до частини восьмої статті 80, частини восьмої статті 129 та частини першої статті 221 ГПК України.
Відповідно до частини другої статті 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки докази понесених судових витрат на правничу допомогу подані Товариством після закінчення процесуальних строків, то вважаємо, що заява про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення судових витратна професійну правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду, а докази - поверненню.
На нашу думку, Велика Палата Верховного Суду дійшла помилкового висновку щодо наявності підстав для ухвалення додаткової постанови у цій справі та розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Судді Н. В. Шевцова