СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Харків Справа №922/4048/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» (вх.№292Х/1) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 року у справі №922/4048/24,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД», (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 54А, оф. 118),

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант», (61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 325),

про стягнення 123043,39 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» (61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 325, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 54А, оф. 118, ) 3% річних у розмірі 1805,24 грн, інфляційні втрати у розмірі 4172,49 грн, пеню у розмірі 15712,06 грн, штраф у розмірі 50677,80 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

24.01.2025 року в системі діловодства Господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано заяву про ухвалення додаткового рішення (вх.№2046), в якій позивач просив ухвалити додаткове рішення по справі №922/4048/24, яким стягнути з ТОВ «Фабрика «Варіант» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» понесені судові витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги (послуг адвоката) в розмірі 35000,00 грн.

27.01.2025 року в системі діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (вх.№2136).

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 року у справі №922/4048/24 (повний текст складено 03.02.2025 року, суддя Сальнікова Г.І.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» (61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 325, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 54А, оф. 118, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

У задоволенні решти заяви - відмовлено.

Позивач з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті додаткового рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 року скасувати в частині зменшення витрат на правничу допомогу з 35000,00 грн до 15000,00 грн та відмови у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн;

- прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що обсяг проведеної роботи його представником, а також розмір витрат на оплату його послуг, визначений договором про надання правової (правничої) допомоги співмірний із складністю даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для позивача, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони та публічним інтересом до справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин та мав бути відшкодований судом в повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. При цьому, судом роз`яснено про можливість надання та звернення до суду засобами електронного зв`язку і порядок такого звернення. Враховуючи, що розгляд справи як винесення додаткового рішення здійснювалось в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, перегляд оскаржуваного додаткового рішення за цією апеляційною скаргою буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 14.02.2025 року.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2302 від 20.02.2025 року), в якому, він заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 року у справі №922/4048/24 залишити без змін.

Зокрема, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що на виконання додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 року, на підставі виставленого рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» відповідачем перераховано кошти на погашення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн (платіжна інструкція №397 від 11.02.2025 року).

На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вартість послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн є завищеною, так як є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та складністю справи.

Розглянувши апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 року, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. 1-2 статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідач надаючи до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу вказував про необхідність їх зменшення до 350,00 грн. Крім того відповідач зазначав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони.

На думку відповідача заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є необґрунтованими, оскільки претензії, які були підготовлені адвокатом, мають однаковий зміст та відрізняються між собою лише сумою боргу (претензія на адресу ТОВ «Фабрика «Варіант» вих.№02/09-А від 03.09.2024 року на суму 326708,00 грн, а претензія на адресу ТОВ «Фабрика «Варіант» вих.№14/10-А від 14.10.2024 року на суму 216708,00 грн. Підготовка претензій не потребує багато часу, зміст другої претензії є однаковим за змістом з першою претензією. Крім того, зазначив про те, що після отримання відповідачем претензій сума боргу була сплачена у добровільному порядку, що підтверджується довідкою, наданою адвокатом.

Позивач у своїй заяві (вх.№2137 від 27.01.2025 року до Господарського суду Харківської області) зазначав, що подані представником позивача документи (позов, відповідь на відзив, додаткові пояснення у справі, заява) є досить значними за обсягами, що потребувало великої кількості часу роботи для їх підготовки і подання до суду, а також вивчення поданих відповідачем документів. Матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Балла В.В. правничої допомоги позивачу, всі документи подані за підписом представника позивача, копії завірені підписом представника позивача.

Як вже зазначалось, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.2 ст.16 Господарського процесуального кодексу України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (у п. 3.2 рішення) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, позивачем надано суду першої інстанції копії: договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2024 року; акту прийому-передачі послуг від 04.11.2024 року; довідки про проведену адвокатом роботу від 04.11.2024 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ№2825 від 25.06.2019 року; довіреності від 02.09.2024 року.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню, окрім витрат по сплаті судового збору, вартість послуг адвоката, що сплачена або підлягає сплаті (правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 року у справі №922/445/19).

Згідно з ч. 4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 року у справі № 910/4317/21.

02.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» та адвокатом Балла Владиславом Володимировичем укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Згідно умов пункту 1.1. договору передбачено, що адвокат приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення та надання правової (юридичної) допомоги клієнту у справі за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» () про стягнення заборгованість з урахуванням всіх санкцій, передбачених договором та чинним законодавством України за прострочення виконання своїх зобов`язань та штрафних санкцій з наступних питань та у таких обсягах, а саме: надання консультативно-правових послуг, у тому числі інформування та консультування, складання та подання позовної заяви, розрахунку розміру позовних вимог з урахуванням санкцій, передбачених договором та чинним законодавством України за прострочення виконання своїх зобов`язань та штрафних санкцій з наступних питань у таких обсягах, а саме: надання консультативно-правових послуг, у тому числі інформування та консультування, складання та подання позовної заяви, розрахунку розміру позовних вимог з урахуванням санкцій, передбачених договором та чинним законодавством, заперечень, відповіді на відзив, клопотань, пояснень інших необхідних процесуальних документів з необхідними додатками до суду, складання та направлення адвокатських запитів, здійснення збору та подання до суду всіх необхідних доказів, захист і представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, у тому числі, судах усіх інстанцій та юрисдикцій, органах виконавчої служби, органах МВС, прокуратури, СБУ, НАБУ, ДБР тощо, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності (в тому числі перед їх посадовими особами) у стосунках з фізичним особами, з усіх питань, що стосуються клієнта, в тому числі щодо захисту, надання юридичної (правової) допомоги при стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» () заборгованості з урахуванням всіх санкцій, передбачених договором та чинним законодавством України за прострочення виконання своїх зобов`язань та штрафних санкцій.

Згідно пункту 3.1. договору враховуючи складність справи, за надання правової допомоги за договором клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір та вид якого завчасно узгоджується сторонами та визначається на основі фіксованої суми в розмірі 35000,00 грн.

У випадку ускладнення справи або виникнення нових обставин по справі, які не були відомі сторонам під час узгодження розміру гонорару, сторони можуть за взаємною згодою змінити розмір погодженого гонорару. Змінений розмір гонорар фіксується у додатковій угоді до даного договору. Сума гонорару, вказана в цьому пункті договору є фіксованою та не залежить від обсягу послуг, проведеної роботи, кількості судових засідань/судових інстанцій, які розглядатимуть справу, обсягу послуг і роботи в органах виконавчої служби, правоохоронних органах витраченого адвокатом часу, результату розгляду справи та прийнятого судом рішення тощо.

Відповідно до умов пункту 3.2. договору клієнт здійснює сплату гонорару адвокату, вказану у п. 3.1. даного договору протягом 10 календарних днів з дати прийняття остаточного рішення суду у справі.

В акті прийому-передачі від 04.11.2024 року зазначено, що адвокатом надані, а клієнтом прийняті правові послуги (правова допомога) в повному обсязі та за належною якістю по питаннях пов`язаних зі стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» (3) заборгованість з урахуванням всіх санкцій, передбачених договором чинним законодавством України за прострочення виконання своїх зобов`язань та штрафних санкцій на користь клієнта за договором про надання правової (правничої) допомоги б/н від 02.09.2024 року:

1. Клієнт надав адвокату необхідні документи та інформацію для складання позову.

2. Адвокат розглянув первинну документацію щодо господарських взаємовідносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» () за договором на транспортне експедирування, щодо існуючої кредиторської заборгованості клієнту та здійснив її аналіз на предмет наявності підстав для стягнення наявної кредиторської заборгованості з урахуванням всіх санкцій, передбачених договором та чинним законодавством України за прострочення виконання своїх зобов`язань та штрафних санкцій, наявності підстав для звернення клієнта до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» () про стягнення заборгованості з урахуванням всіх санкцій, передбачених договором та чинним законодавством України за прострочення виконання своїх зобов`язань та штрафних санкцій.

3. Адвокат надав консультацію клієнту щодо наявності підстав та порядку стягнення заборгованості з урахуванням всіх санкцій, передбачених договором та чинним законодавством України за прострочення виконання своїх зобов`язань та штрафних санкцій з Товариства з обмежено відповідальністю «Фабрика «Варіант» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» в судовому порядку.

4. З метою досудового врегулювання спору адвокат склав та надав клієнту 2 претензії на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» ().

5. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» сплачено на користь клієнта заборгованість за надані клієнтом послуги в наступних розмірах: 05.09.2024 - 110000 грн; 25.10.2024 - 50000 грн; 31.10.2024 166708 грн.

6. Заборгованість за надані клієнтом боржнику послуги сплачена боржником в повному обсязі.

7. Адвокат підготував позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Варіант» 3% річних, інфляційних втрат, штрафу та пені за порушення строків оплат, підготував всі необхідні процесуальні документи та копії документів для долучення до позову.

8. Адвокат здійснив розрахунок сум 3% річних, інфляційних втрат, штрафу та пені.

9. Адвокат здійснив подання та відправку позовної заяви з додатками через систему Електронний суд та всім учасникам справи.

10. Адвокатом підготовлено та подано до суду всі необхідні процесуальні документи та заяви по суті справи.

11. Адвокат здійснить подальше представництво інтересів клієнта до повного стягнення з відповідача на користь клієнта всіх сум згідно остаточного рішення суду, в т.ч. в разі необхідності в органах виконавчої служби.

12. Адвокат продовжить представлення інтересів клієнта, підготовку та подання всіх необхідних документів, в разі оскарження відповідачем рішення суду в апеляційному та касаційному порядках.

Разом з тим, у поданому акті прийому-передачі послуг зазначено, що послуги надані адвокатом в повному обсязі, якісно і вчасно, у клієнта відсутні будь-які претензії до адвоката.

Відповідно до п. 3.1. договору про надання правничої допомоги б/н від 02.09.2024 року, клієнт сплачує адвокату гонорар, що визначається на основі фіксованої суми 35000 грн. Клієнт здійснює оплату гонорару адвокату протягом 10 календарних днів з дати набрання законної сили остаточним рішенням суду у справі. Сторони один до одного ніяких претензій не мають, що і підтверджується підписанням даного акту.

Окрім того, матеріали справи містять довідку про проведену адвокатом роботу від 04.11.2024 року, в якій відображено відомості, що містяться в акті прийому-передачі послуг та зазначено, що проведена робота оплачується на основі фіксованої суми 35000,00 грн незалежно від обсягу послуг, проведеної роботи, кількості судових засідань/судових інстанцій, які розглядатимуть справу, обсягу послуг і роботи в органах виконавчої служби, правоохоронних органах витраченого адвокатом часу, кількості судових засідань/судових інстанцій, які розглядатимуть справу, обсягу послуг і роботи в органах виконавчої служби, правоохоронних органах витраченого адвокатом часу, результату розгляду справи та прийнятого судом рішення тощо.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що правову допомогу позивачу у справі надавав адвокат Балла В.В. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2024 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2825 від 25.06.2019 року, довіреності від 02.09.2024 року.

У постанові Верховного Суду від 02.02.2024 року по справі №910/9714/22 зазначено:

«6.36. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

6.37. Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6.38. Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

6.39. Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.

6.40. Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

6.41. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

6.42. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

6.43. Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

6.44. Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

6.45. У контексті доводів касаційної скарги та висновків суду апеляційної інстанції колегія суддів звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 року у справі №910/12876/19, зокрема, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

6.46. Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №775/9215/15ц).

6.47. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

6.48. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 року у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 року у справі №922/928/18, від 30.07.2019 року у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 року у справі №915/237/18).

6.49. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

6.50. Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги».

Стосовно вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн, які заявлені ним до стягнення в суді першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява разом із доданими до неї документами дійсно є значною за обсягом та потребує виконання адвокатом значного обсягу юридичної та технічної роботи для подання до суду разом з доданими документами в обґрунтування правової позиції по справі.

При цьому зміст позовної заяви дає підстави дійти висновку про наявність дублюючих положень, доводів та міркувань в обґрунтування позовних вимог, що вплинуло на визначення обсягу виконаної роботи. Додані до позовної заяви документи складаються з одного чи декількох аркушах, є типовими для спірного договору, у переважній своїй більшості однотипними (рахунок на оплату, заявки на перевезення вантажу, платіжні інструкції, гарантійні листи, претензії тощо) та не потребують значної за обсягом роботи із їх аналізу та підготовки для подання до суду разом з позовом в обґрунтування правової позиції по справі.

Матеріали справи свідчать, що позивачем в обґрунтування позовних вимог здійснено детальний та обґрунтований розрахунок 3% річних, інфляційних втрат, пені, штрафу; надані заперечення у відповідь на відзив вх.№30844 від 09.12.2024 року, додаткові пояснення вх.№31272, від 12.12.2024, заява вх.№31946 від 19.12.2024 року, які є значними за обсягом та передбачають виконанням адвокатом значного обсягу юридичної і технічної роботи та витрат часу для підготовки та подання до суду разом із доданими до них документами. При цьому, містять цитування та посилання на норми права, закони та іншу нормативно-правову базу, судову практику.

Водночас, подані як позивачем, так і відповідачем заяви по суті справи, додаткові пояснення, інші заяви та клопотання хоча і мають значний обсяг та потребують витрат часу для їх підготування та подання до суду, однак за своїм змістом у певній мірі є дублюючими, повторюють вимоги та заперечення, аргументи, доводи та міркування, на які сторони вже звертали увагу суду заявах по суті справи.

Відтак, твердження адвоката позивача, що подані представником позивача документи є досить значними за обсягами, що потребувало великої кількості часу роботи для їх підготовки і подання до суду першої інстанції, а також вивчення поданих відповідачем документів, не знаходять належного доказового підтвердження та обґрунтування, що впливає на оцінку судом обсягу вказаних послуг та необхідності їх надання саме в таких обсягах із аналогічним змістовним навантаженням.

Разом з тим, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом першої інстанції розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, судові засідання у даному разі не проводились. Будь-яких заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи не містять, що в свою чергу не потребувало додаткових витрат адвокатом свого часу, зусиль та коштів на прибуття до зали судового засідання або на участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи, такі витрати на правову допомогу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, враховуючи наведену практику Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками зробленими судом першої інстанції при винесенні додаткового рішення у даній справі, що надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 35000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 року у cправі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги характер та обсяги виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, колегія суддів першої інстанції дійшла правомірного висновку, що вартість послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн є завищеною та про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу та винесення додаткового рішення по справі №922/4048/24 підлягає частковому задоволенню в розмірі 15000,00 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження своєї позиції у справі.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване додаткове рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 року у справі №922/4048/24, яке відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, має бути залишене без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, ст. 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 року у справі №922/4048/24 залишити без змін.

Дана додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук