ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.04.2025м. СумиСправа № 920/156/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/156/25

за позовом Публічного акціонерного товариства Укрнафта (04053, м. Київ, провул. Несторівський, буд. 3-5, ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Насоспромсервіс (40007, м. Суми, вул. Івана Піддубного, буд. 27/2, )

про стягнення 214333 грн 00 коп.

1. Короткий зміст позовних вимог, заперечень проти позову та хід розгляду справи.

1.1. 04.02.2025 позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 214333 грн 00 коп. штрафу за прострочення термінів поставки за договором купівлі-продажу № 09/03/1637-МТР від 12.10.2021.

1.2. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2025, справу № 920/156/25 призначено до розгляду судді Жерьобкіній Є.А.

1.3. Ухвалою від 06.02.2025 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/156/25, суд визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 252 ГПК України). Позивачу надав семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив відповідно до ст. 166 ГПК України. Відповідачу надав семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення відповідно до ст. 167 ГПК України. Заяви, клопотання і заперечення подаються сторонами в письмовій формі.

1.4. До суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх. № 915 від 18.02.2025), відповідно до якого відповідач визнає, що поставив товар з пропуском строку, визначеного договором, проте, зауважує, що не порушуючи термінів поставки, 21.01.2022 відбулося відвантаження продукції по видаткових накладних № 3 та № 4 на загальну суму 540576,00 грн., 24.01.2022 за накладною № 5 відвантажили продукцію на 208050,30 грн.; 27.01.2022 за накладною № 6 - на суму 124560,00 грн.; 01.02.2022р. за накладною № 7 - на суму 58095,00 грн. 22.02.2022 підприємство підготувало листа за № 34 про готовність продукції до відвантаження та направило його відповідальній особі на електронну пошту. 23.02.2022, продукція по видаткових накладних № 9, 10, 11 на загальну суму 203148,00 грн. була готова до відвантаження і 24.02.2022 повинна була за допомогою ТК «Нова пошта» поїхати до Замовника. Проте, через військовий напад росії, відправлення готової продукції не відбулося. Тільки в квітні відповідач відправив продукцію позивачу. У листі № 35 від 11.03.2022 відповідач повідомив позивача про призупинення своєї роботи та про те, що підприємство у повному обсязі виконає свої зобов`язання за Договором купівлі- продажу № 09/03/1637-МТР від 12.10.2021 після закінчення воєнних дій на території України. Листом № 50 від 25.05.2022 відповідач повідомив позивача про те, що виконає свої зобов`язання за Договором до 31.05.2022 та у вказаний термін відповідачем виконано зобов`язання за Договором купівлі-продажу№ 09/03/1637- МТР від 12.10.2021 в повному обсязі. У своїй позовній заяві ПАТ «Укрнафта» зазначає, що граничною датою поставки продукції є 20.01.2022. Позовна заява сформована 04.02.2025. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

1.5. До суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 812 від 26.02.2025), відповідно до якої позивач зауважує, що у відзиві відповідач посилається на те, що з 24.02.2022 позивач призупинив свою роботу через військовий напад росії і саме це стало причиною порушення термінів поставки продукції. Позивач не погоджується з даним обґрунтуванням та звертає увагу суду на специфікацію, що є Додатком №1 до Договору, якою встановлені такі умови поставки: «Строк поставки Товару протягом 90-120 календарних днів (відповідно до таблиці даного Договору) з моменту 25% передоплати». Позивач 22.10.2021 здійснив попередню оплату у розмірі 652242,83 грн., що становить 25% від суми Договору. Отже, граничною датою поставки для партії товару, строк поставки якої складав 90 днів - 20.01.2022; для партії, строк якої складав 120 днів 21.02.2022. Таким чином, граничний строк поставки Товару датувався до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Позивач зазначає, що пунктом 12.8 Договору купівлі-продажу №09/03/1637-МТР сторони домовилися, що позовна давність за цим Договором стосовно оплати, кількості та якості Товару, стягнення неустойки встановлюється тривалістю три роки; кінцевий строк поставки продукції за Договором 21.02.2022, ПАТ «Укрнафта» звернулося до суду 04.02.2025 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину.

1.6. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 1222 від 03.03.2025), в якому вказує, що позовна заява ПАТ «Укрнафта» сформована 04.02.2025 року - зі спливом терміну позовної давності. У зв`язку з тим, що на території України продовжено і діє воєнний надзвичайний стан, а законодавець доповнив розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України (надалі Розділ) пунктом 18, відповідно якого неустойка (штраф, пеня), сплата яких передбачена відповідними договорами за прострочення виконання за такими договорами, нараховані, включно з 24.02.2022, підлягають списанню кредитодавцем, то накладення неустойки (штрафу, пені) з боку ПАТ «Укрнафта» на ТОВ «НВП «Насоспромервіс» за Договором купівлі-продажу № 09/03/1637-МТР від 12.10.2021 є неправомірним.

1.7. За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

2.1. 12.10.2021 між ПАТ «Укрнафта» (Покупець) та ТОВ Науково-виробниче підприємство Насоспромсервіс (Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 09/03/1637-МТР (далі Договір).

2.2. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язувався передати продукцію (далі - Товар) у власність Покупця, а Покупець прийняти Товар та сплатити за нього відповідну грошову суму.

2.3. Відповідно до п.1.2. Договору визначено, що асортимент, кількість, якість вартість та інші характеристики Товару визначені в Додатках до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.

2.4. У Додатку № 1 до Договору визначена продукція, яку мав поставити відповідач 16 найменувань на загальну суму 2608971,30 грн.; умови поставки Товару: (ІНКОТЕРМС-2020): DDP-склад Вантажоотримувача. Термін поставки Товару позицій 2, 4, 5, 10, 16 -90 календарних днів з моменту передоплати, решта позицій - 120 календарних днів з моменту передоплати, а умовами оплати визначено 25% передплата, решта по факту поставки партії Товару протягом 30 календарних днів.

2.5. Згідно розділу 3 Договору Ціни Товару встановлюються в національній валюті та вказуються у відповідних Додатках до цього Договору. Загальна вартість Товару за цим Договором складається із сукупної вартості Товару згідно з Додатками. Оплата вартості Товару здійснюється на умовах, визначених Додатками, після отримання Покупцем примірника, належним чином підписаного Сторонами оригіналу Договору. Усі суми, що підлягають сплаті за цим Договором, сплачуються в безготівковій формі на рахунки, що зазначені у цьому Договорі.

2.6. Згідно п. 5.1. Договору Продавець зобов`язується передати Покупцю Товар у строк та на умовах, визначених цим Договором та відповідними Додатками до цього Договору.

2.7. Згідно п. 5.3. Договору Датою постачання Товару вважається дата передачі його Покупцю у місці призначення без зауважень по кількості, комплектності та якості, якщо інше не встановлено Додатками до Договору та/або Додатковими угодами. Факт передачі Товару підтверджується підписаною Сторонами без зауважень видатковою накладною та/або відповідним Актом приймання-передачі Товару. Право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця з дати підписання Покупцем без зауважень видаткової накладної та/або Акту приймання-передачі Товару.

2.8. Згідно п. 6.9. Договору за порушення строку постачання Товару, у тому числі викликане виявленням нестачі Товару або постачанням Товару, який не відповідає якості та комплектності, що обумовило необхідність заміни або додаткового постачання Товару у порядку, визначеному п. 5.12., п. 5.13 Договору, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 5 %, а в разі прострочення термінів поставки на 30 і більше календарних днів у розмірі 10 % від вартості Товару не поставленого вчасно.

2.9. Згідно п. 11.1. Договору сторони домовилися, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і діє протягом 1 року, але у будь-якому разі, - до повного виконання взаємних зобов`язань Сторонами.

2.10. Згідно п. 12.6. Договору Додатки до цього Договору мають переважну силу перед раніше укладеними доповненнями та додатками (або відміняють їх), і вступають у дію, якщо зроблені в письмовій формі, мають порядковий номер, дату прийняття і підписи повноважних представників Сторін, завірені печатками.

2.11. Згідно п. 12.8. Договору сторони домовились, що позовна давність за цим Договором стосовно оплати, кількості та якості Товару, стягнення неустойки встановлюється тривалістю в три роки.

2.12. ПАТ «Укрнафта» 22.10.2021 здійснило попередню оплату Товару у розмірі 652242,83 грн. Отже, граничною датою поставки Товару (позицій 2, 4, 5, 10, 16) є 20.01.2022 (90 календарних днів з моменту передоплати); граничною датою поставки інших позицій Товару є 21.02.2022 (120 календарних днів з моменту передоплати).

2.13. Відповідач здійснив поставку Товару за Договором, що підтверджено: копіями видаткових накладних № 3 від 21.01.2022; № 4 від 21.01.2022, № 5 від 24.01.2022, № 6 від 27.01.2022, № 7 від 01.02.2022, № 9 від 23.02.2022, № 10 від 23.02.2022, № 11 від 23.02.2022, № 14 від 19.04.2022, № 15 від 19.04.2022, № 16 від 27.04.2022, № 17 від 05.05.2022, № 18 від 13.05.2022, № 22 від 26.05.2022, № 23 від 26.05.2022 на загальну суму 2608971,30 грн.

2.14. Після поставки Товару позивачем проведено оплату Товару на суму 2608971,30 грн., що підтверджено довідкою ПАТ «Укрнафта» № 01/01/09/24/02/01-02/01/1045 від 04.02.2025, із зазначенням номерів платіжних інструкцій. Факт оплати Товару не заперечується відповідачем.

2.15. Матеріали справи містять листування між сторонами Договору:

згідно листа № 34 від 22.02.2022 відповідач повідомив позивача про готовність до відвантаження частини продукції за Договором;

згідно листа № 35 від 11.03.2022 відповідач повідомив позивача про неможливість відвантаження продукції за Договором, у зв`язку з призупиненням роботи підприємства з 24.02.2022 у результаті воєнних дій росії проти України. Відповідач зауважив, що виконає зобов`язання за Договором після закінчення воєнних дій на території України;

згідно листа № 50 від 25.05.2022 відповідача адресованого позивачу, у відповідь на запит щодо терміну поставки товару за Договором, вбачається, що відповідач зобов`язався виконати поставку товару у повному обсязі до 31.05.2022, лист про готовність товару до відвантаження № 49 від 24.05.2022 надіслано відповідальній особі ПАТ «Укрнафта»;

згідно листа-відгуку № 01/01/09/03/12-02/13/357 від 04.07.2022 ПАТ «Укрнафта», адресованого відповідачу, вбачається, що позивач повідомляє про поставку товару за Договором в повному обсязі та належної якості, визначає відповідача як надійного партнера.

2.16. Згідно розрахунку позивача, сума штрафу, що підлягає стягненню за прострочення термінів поставки Товару за Договором складає 214333,07 грн.:

931281,30 грн.*5% = 46564,07 грн., де 931281,30 грн. загальна вартість товару не поставленого вчасно, 5% - розмір штрафу за прострочення термінів поставки менше 30 днів;

1677690,00 грн. х 10% = 167769,00 грн., де 1677690,00 грн. загальна вартість товару не поставленого вчасно, 10% - розмір штрафу за прострочення термінів поставки більше 30 днів.

2.17. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь 214333,00 грн. штрафу за прострочення термінів поставки товару за договором № 09/03/1637-МТР купівлі-продажу від 12.10.2021.

3. Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення, висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 цієї статті передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України (ст. 663 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 12.10.2021 між позивачем (Покупець) та відповідачем (Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 09/03/1637-МТР, відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язувався передати продукцію (далі - Товар) у власність Покупця, а Покупець прийняти Товар та сплатити за нього відповідну грошову суму.

У Додатку № 1 до Договору визначена продукція, яку мав поставити відповідач 16 найменувань Товару на загальну суму 2608971,30 грн.

Термін поставки Товару позицій 2, 4, 5, 10, 16 - 90 календарних днів з моменту передоплати, решта позицій - 120 календарних днів з моменту передоплати.

Умовами оплати визначено 25% передплата, решта по факту поставки партії Товару протягом 30 календарних днів.

Суд встановив, що позивач 22.10.2021 здійснив попередню оплату Товару у розмірі 652242,83 грн. Отже, граничною датою поставки Товару (позицій 2, 4, 5, 10, 16) є 20.01.2022 (90 календарних днів з моменту передоплати); граничною датою поставки інших позицій Товару є 21.02.2022 (120 календарних днів з моменту передоплати).

Відповідач здійснив поставку Товару за Договором, що підтверджено копіями видаткових накладних № 3 від 21.01.2022; № 4 від 21.01.2022, № 5 від 24.01.2022, № 6 від 27.01.2022, № 7 від 01.02.2022, № 9 від 23.02.2022, № 10 від 23.02.2022, № 11 від 23.02.2022, № 14 від 19.04.2022, № 15 від 19.04.2022, № 16 від 27.04.2022, № 17 від 05.05.2022, № 18 від 13.05.2022, № 22 від 26.05.2022, № 23 від 26.05.2022 на загальну суму 2608971,30 грн.

Суд встановив, що:

за видатковою накладною № 3 від 21.01.2022 на суму 125592,00 грн. Товар отримано відповідачем 27.01.2022, (граничною датою поставки Товару є 20.01.2022);

за видатковою накладною № 4 від 21.01.2022 на суму 414984,00 грн. Товар отримано відповідачем 01.02.2022, (граничною датою поставки Товару є 20.01.2022);

за видатковою накладною № 5 від 24.01.2022 на суму 208050,30 грн. Товар отримано відповідачем 22.02.2022, (граничною датою поставки Товару є 20.01.2022);

за видатковою накладною № 6 від 27.01.2022 на суму 124560,00 грн. Товар отримано відповідачем 28.01.2022, (граничною датою поставки Товару є 20.01.2022);

за видатковою накладною № 7 від 01.02.2022 на суму 58095,00 грн. Товар отримано відповідачем 07.02.2022, (граничною датою поставки Товару є 20.01.2022);

за видатковою накладною № 9 від 23.02.2022 на суму 9234,00 грн. Товар отримано відповідачем 12.04.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 10 від 23.02.2022 на суму 110808,00 грн. Товар отримано відповідачем 11.04.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 11 від 23.02.2022 на суму 83106,00 грн. Товар отримано відповідачем 20.04.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 14 від 19.04.2022 на суму 202977,00 грн. Товар отримано відповідачем 20.04.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 15 від 19.04.2022 на суму 202977,00 грн. Товар отримано відповідачем 21.04.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 16 від 27.04.2022 на суму 202977,00 грн. Товар отримано відповідачем 28.04.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 17 від 05.05.2022 на суму 202977,00 грн. Товар отримано відповідачем 09.05.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 18 від 13.05.2022 на суму 202977,00 грн. Товар отримано відповідачем 16.05.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 22 від 26.05.2022 на суму 236457,00 грн. Товар отримано відповідачем 27.05.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022);

за видатковою накладною № 23 від 26.05.2022 на суму 223200,00 грн. Товар отримано відповідачем 06.06.2022, (граничною датою поставки Товару є 21.02.2022).

З викладеного вбачається, що Товар за Договором поставлено з пропуском термінів поставки до 30 і більше календарних днів.

Зокрема Товар за накладними № 3, 4, 5, 6, 7 на суму 931281,30 грн. поставлено з пропуском строку до 30 календарних днів, Товар за накладними № 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18, 22, 23 на суму 1677690,00 грн. поставлено з пропуском строку понад 30 календарних днів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ст. 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 6.9. Договору за порушення строку постачання Товару, у тому числі викликане виявленням нестачі Товару або постачанням Товару, який не відповідає якості та комплектності, що обумовило необхідність заміни або додаткового постачання Товару у порядку, визначеному п. 5.12., п. 5.13 Договору, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 5 %, а в разі прострочення термінів поставки на 30 і більше календарних днів у розмірі 10 % від вартості Товару не поставленого вчасно.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факт поставки Товару з порушенням термінів поставки, проте, заперечує правомірність нарахування штрафу позивачем.

Зокрема, відповідач зауважує, що позовна заява сформована позивачем 04.02.2025, тому строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом сплив, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Водночас, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» постановлено: відмінити з 24 години 00 хвили 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання ощиренню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім того, п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії.

У свою чергу, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Суд встановив, що згідно п. 12.8. Договору сторони домовились, що позовна давність за цим Договором стосовно оплати, кількості та якості Товару, стягнення неустойки встановлюється тривалістю в три роки.

Кінцевою датою поставки Товару за Договором є 21.02.2022, таким чином, строк позовної давності, згідно п. 12.8. Договору, щодо стягнення штрафу до 22.02.2025.

Позивач звернувся до суду з позовом 04.02.2025, тобто в межах строку позовної давності.

Згідно розрахунку позивача, сума штрафу, що підлягає стягненню за прострочення термінів поставки Товару за Договором складає 214333,07 грн.:

931281,30 грн.*5% = 46564,07 грн., де 931281,30 грн. загальна вартість товару не поставленого вчасно, 5% - розмір штрафу за прострочення термінів поставки менше 30 днів;

1677690,00 грн. х 10% = 167769,00 грн., де 1677690,00 грн. загальна вартість товару не поставленого вчасно, 10% - розмір штрафу за прострочення термінів поставки більше 30 днів.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки Товару, суд вважає правомірними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 214333,00 грн., нарахованого згідно п. 6.9 Договору купівлі-продажу № 09/03/1637-МТР від 12.10.2021, не виходячи за межі позовних вимог, згідно ч. 2 ст. 237 ГПК України.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Наявними у справі доказами підтверджено, що Товар за Договором поставлено відповідачу у повному обсязі. 22.02.2022 відповідач підготував листа за № 34 про готовність продукції до відвантаження. 23.02.2022 продукція по видаткових накладних № 9, 10, 11 на загальну суму 203148,00 грн. була готова до відвантаження, проте, 24.02.2022, через військовий напад росії, відправлення вказаної продукції не відбулося. В квітні відповідач відправив вказану продукцію позивачу. У листі № 35 від 11.03.2022 ТОВ «НВП «Насоспромсервіс» повідомило ПАТ «Укрнафта» про призупинення своєї роботи та про те, що підприємство у повному обсязі виконає свої зобов`язання за Договором купівлі- продажу № 09/03/1637-МТР від 12.10.2021. Листом № 50 від 25.05.2022 відповідач повідомив позивача про виконання своїх зобов`язань за Договорм до 31.05.2022.

У вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Суд враховує, що Договір виконано під час дії воєнного стану, позивач не зазначає про понесені збитки, у зв`язку з несвоєчасною поставкою Товару та позиціонує відповідача як надійного партнера, згідно листа-відгуку № 01/01/09/03/12-02/13/357 від 04.07.2022. За наявності наведених вище обставин, суд може зменшити розмір неустойки, оскільки у даному випадку мова йде не про звільнення від сплати неустойки, у зв`язку з відсутністю вини відповідача, а про зменшення її розміру відповідно до статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України.

Враховуючи економічну ситуацію в країні, зважаючи на місце розташування підприємства відповідача розумним є зменшення фінансового навантаження на підприємство. Тому стягнення з відповідача на користь позивача максимально можливих розмірів штрафних санкцій суттєво підірве фінансовий стан відповідача та призведе до збитковості його діяльності, що, негативним чином впливає на загальну спроможність підприємства своєчасно виконувати замовлення та навіть продовжувати вести господарську діяльність в цілому, а отже до неможливості отримання підприємством грошових коштів для оплати податків та зборів, виплати заробітної плати працівникам Товариства.

Враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, суд дійшов висновку про доцільність зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 90%, тобто 21433,30 грн.

Згідно п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

За викладених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 21433,30 штрафу.

4. Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2. ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абзацу 4 ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 гривень.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи, що позивачем позовну заяву подано через підсистему Електронний суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 2571,99 грн. (коефіцієнт 0,8 розміру ставки судового збору).

Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Насоспромсервіс (40007, м. Суми, вул. Івана Піддубного, буд. 27/2, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укрнафта (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5, ) 21433,30 грн. штрафу; 2571,99 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане суддею 14.04.2025.

Суддя Є.А. Жерьобкіна