ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Справа № 915/1295/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль C.М.,

розглянувши без виклику сторін

справу № 915/1295/24

Товариства з обмеженою відповідальністю Стенкор,

вул. Набережана Перемоги, , б. 38, Дніпро;

до Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський авіаремонтний завод НАРП,

вул. Знаменська, буд. 4, м. Миколаїв, Миколаївська область,

про стягнення грошових коштів загальній сумі 95747 грн. 33 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Стенкор звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський авіаремонтний завод НАРП з позовом про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 95747 грн. 33 коп., із яких: 33007 грн. 28 коп. - 3% річних; 62740 грн. 05 коп. сума, на яку збільшився основний борг з урахуванням індексу інфляції, з посиланням на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати поставленого товару за укладеним між ними договором поставки від 14.06.2021 № 315А-21(далі - договір), внаслідок чого позивачем у відповідні періоди прострочень здійснено нарахування інфляційних витрат у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач також просить про стягнення грошових коштів на відшкодування судових витрат.

За такими вимогами ухвалою суду від 24.10.2024 відкрито провадження в даній справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, цією ж ухвалою, зокрема, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України ? п?ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. При цьому, визначено провести розгляд справи №915/1295/24 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану.

Ухвала суду від 24.10.2024 направлена відповідачу до електронного кабінету та згідно довідки про доставку, документ доставлено до електронного кабінету 24.10.2024.

28.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 28.10.2024, у якому останній з сумою штрафних санкцій не погоджується, посилаючись на те, що сума штрафних санкцій є надмірною та обтяжливою для відповідача, а тому просить суд зменшити її розмір. Крім того, у відзиві просить зменшити витрат на професійну правничу допомогу.

30.10.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У відповіді на відзив позивач вказує, що більше ніж 3 роки відповідач фактично безоплатно користується товаром, який є предметом договору, навіть отримав податковий кредит, хоча при цьому не сплатив на користь позивача абсолютно жодних грошових коштів. Вказані дії відповідача не відповідають принципам добросовісності, справедливості та розумності, чесної ділової практики, які закріплені у чинному Цивільному кодексі України. Окремо позивач звертає увагу на той факт, що саме позивач несе збитки вже більше ніж 3 роки, тому що грошова одиниця України постійно стрімко знецінюється, і коли позивач набув право вимагати оплати за поставлений товар, він розраховував на належне виконання своїх зобов`язань зі сторони відповідача. Натомість виключно завдяки протиправній та незаконній поведінці відповідача, позивач постійно вимушений звертатися до суду із позовами, аби захистити свої інтереси та майнові права. Крім того вказує, що позивач продовжує нести збитки внаслідок порушень з боку відповідача щоденно. Щодо твердження відповідача про наявність підстав для зменшення 3% річних на підставі постанови Великої палати Верховного суду по справі №902/417/18, вважає, що такі твердження не є законними. Позивач вважає, що дана постанова не може бути застосована в рамках даного спору у зв`язку із тим, що позивачем були нараховані 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, а не на підставі відповідного пункту у спірному договорі як встановлено у справі №902/417/18; нарахування позивачем 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України є справедливим, розумним, добросовісним, і ніяким чином не порушує принципи, встановлені у ЦК України; відповідач не навів належного обґрунтування та мотивування вважати нараховані позивачем 3% річних такими, що є несправедливим, нерозумним чи недобросовісним засобом впливу на боржника, який порушив своє зобов`язання з оплати за поставлений товар.

22.11.2024 до суду від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

27.11.2024 до суду від відповідача надійшла заява про зменшення стягнення витрат на правничу допомогу, в якій зазначає, що заявлені 10000,00 грн. на правничу допомогу позивачем є завищеною сумою, оскільки вказана сума не відповідає складності справи. Просить заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. відхилити.

12.12.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, в якому повідомляє суду про здійснення розрахунку з позивачем, а саме сплати суми основного боргу у розмірі 899992,80 грн. по Договору № 315А-21 від 14.06.2021 (рішення Господарського суду Миколаївської області по справі №915/1236/23), на підставі платіжної інструкції №3598 від 11 грудня 2024 року. Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський авіаремонтний завод "НАРП" просить суд вказану платіжну інструкцію долучити до матеріалів справи №915/1295/24, а також взяти до уваги викладене у відзиві на позовну заяву та зменшити розмір заявлених позивачем стягнень.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЕНКОР», як постачальником, та Державним підприємством «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП»», як покупцем, було укладено договір поставки №315А-21 (далі договір), за умовами якого постачальник зобов`язується, згідно заявок покупця поставити продукцію (згідно до ДК 021:2015-3511200-2 Рятувальне та аварійне обладнання), аварійний запас НАЗ-7М (виріб I категорії), а покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених у Специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.1 договору).

Відвантаження продукції здійснюється у строки узгоджені сторонами, які зазначаються в Специфікації, після чого постачальник отримує оплату на розрахунковий рахунок (п. 3.1 договору).

Поставка продукції здійснюється за цінами, які визначені у Специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою продукції.

Вартість продукції, що поставляється за даним договором, не повинна перевищувати 899992,80 грн. з урахуванням ПДВ 149998,80 грн. (п.п. 4.1,4.2 договору).

Згідно пунктів 5.1 та 5.2 договору, порядок оплати визначено шляхом післяплати у розмірі 100% вартості продукції, протягом 15-х банківських днів з дати поставки продукції, проходження вхідного контролю та реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних. Датою оплати продукції вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця.

Даний договір набирає сили з моменту підписання і діє до 31.12.2021. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором (п. 9.1 договору).

Сторонами також підписано відповідну Специфікацію №1 до Договору, згідно з якою було погоджено поставку товару на суму 899992,80 грн. з ПДВ, а також визначено порядок оплати, а саме: 100% вартості продукції покупець сплачує постачальнику протягом 15-х банківських днів з дати поставки продукції, проходження вхідного контролю та реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.13).

На виконання умов договору поставки №315 А-21 від 14.06.2021 позивач здійснив поставку товару відповідачу за видатковою накладною №0000195 від 14.06.2021 на суму 899992,80 грн. та виставив до сплати рахунок-фактуру №0002305 від 14.06.2021 на суму 899992,80 грн.

Того ж дня позивачем була складена і направлена на реєстрацію в єдиний реєстр податкових накладних податкова накладна №186 від 14.06.2021 на суму 899992,80 грн.

Згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної, податкова накладна №186 від 14.06.2021 зареєстрована в ЄРПН 27.12.2022 за №.

Як вказує позивач, у встановлений спірним договором строк відповідач не сплатив вартість поставленого товару на суму 899992,80 грн., що змусило позивача звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення основного боргу у розмірі 899992,80 грн., 3% річних за період з 18.01.2023 по 25.07.2023 у сумі 13980,71 грн. та 33753,43 грн. втрат від інфляції за період з лютого по червень 2023 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/1236/23 від 15.01.2024, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено та стягнуто з Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕНКОР» грошові кошти в загальній сумі 947726,94 грн., з яких 899992,80 грн. основний борг за поставлений по договору №315А-21 від 14.06.2021 товар, 33753,43 грн. інфляційні втрати, 13980,71 грн. 3% річних та 8590,94 грн. судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/1236/23 від 15.01.2024 видано відповідний наказ.

Як вказує позивач у позовній заяві, не зважаючи на відкриття виконавчого провадження в рамках примусового виконання рішення органами ДВС, відповідач не здійснив жодного погашення боргу та враховуючи ці обставини позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат з липня 2023 року та 3% річних за період з 26.07.2023 по 14.10.2024.

Господарським законодавством визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 ГК України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст. 193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Чинним законодавством передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Враховуючи положення ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

При цьому, порушення відповідачем умов спірного договору щодо оплати вартості поставленого товару є підставою для нарахування визначених ст.625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Аналогічних правових позицій дійшов Верховний Суд у постановах від 20.06.2018 у справі №913/869/14, від 05.07.2019 у справі №905/600/18, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 14.01.2020 у справі №924/532/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Позивачем нараховані 3% річних на суму боргу 899992,80 грн. за період з 26.07.2023 по 14.10.2024 у сумі 33007,28 грн. та 62740,05 грн. втрат від інфляції за період з липня 2023 року по жовтень 2024 року.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що такі розрахунки є арифметично вірними та правильними.

З огляду на викладене вище, суд не вбачає правових підстав для звільнення відповідача від обов`язку сплати позивачу 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання по спірному договору шляхом їх зменшення.

Отже, позов Товариства з обмеженою відповідальністю Стенкор належить задовольнити повністю.

Визначаючи розмір судових витрат, суд виходить із наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 129 ГПК України). Отже, витрати позивача на оплату позовної заяви судовим збором, згідно платіжної інструкції від 15.10.2024 № 10 у сумі 3028,00 грн., належить відшкодувати за рахунок відповідача у цій сумі.

У заяві від 22.11.2024 позивач указує, що його витрати на професійну правничу допомогу складають суму 10000 грн.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України).

Позивачем на підтвердження понесення судових витрат подано суду, зокрема:

- договір про надання правової допомоги від 01.09.2022 з додатком (розмір гонорару та порядок його оплати);

- акт № 31 від 15.11.2024 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором № 01/09 від 01.09.2022; додаток до акту - розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу;

- рахунок фактура №240731 від 15.11.2024.

Отже, позивачем документально підтверджено користування послугами адвоката з метою захисту своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Судом визнається, що дані витрати пов`язані із розглядом справи.

Відповідач у своєму клопотанні просив зменшити стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначаючи те, що заявлена сума на правничу допомогу позивачем є завищеною сумою, оскільки вказана сума не відповідає складності справи.

Суд визнає, що позивачем доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. пропорційною задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Стенкор задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський авіаремонтний завод НАРП (вул. Знаменська, 4, м. Миколаїв, 54037, код 09794409) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Стенкор (вул. Набережана Перемоги, б. 38, Дніпро; код 41557466) грошові кошти в загальній сумі 95747,33 грн., з якої: 33007,28 грн. - 3% річних та 62740,05 грн. інфляційні втрати, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Коваль