ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/1468/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Ємця А. А., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - не з`явилися

відповідача - не з`явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району)

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.09.2024 та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025

за позовом Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "ІСУ"

про зобов`язання вчинити дії.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Івано-Франківська квартирно - експлуатаційна частина (району) (далі - Івано-Франківська КЕЧ, позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "ІСУ" (далі - ТОВ "Холдингова компанія "ІСУ", відповідач) в якому просить зобов`язати ТОВ "Холдингова компанія "ІСУ" надати супроводжувальні документи по монтажних та пусконалагоджувальних роботах модульної транспортабельної котельні 600кВт (із двох модулів №2023/01 300 кВт (КУМ-Тт0,3) та №2023/02 300кВт (КУМ-Тт0,3) в/м № 41 с. Турка, вул. Лісова, 1 Б, Коломийського району) по Договору від 05.09.2023 №517, у тому числі:

1) Акт гідравлічного випробування Модуля № 2023/01 та № 2023/02;

Проведення гідравлічного випробування 2 (двох) твердопаливних котлів:

- Котел FOCUS - КПЛ 300 заводський № 2330009 та Котел FOCUS - КПЛ 300 заводський № 2330010;

- Потужність - 300кВт кожного;

- Рік випуску - 2023;

2) Акт закінченого комплексного випробування теплових установок;

3) Акт пусконалагоджувальних робіт (режимна карта котлів FOCUS - КПЛ 300 №2330009 та №2330010;

4) Акт обстеження установки очищення води;

5) Посвідчення про якість монтажу котельні (ліцензії на виконання відповідних робіт);

6) Акт введення модульної котельні на основі двох твердопаливних котлів FOCUS - КПЛ 300 потужністю 600кВт з модульними мережами в експлуатацію.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.09.2024 (суддя Щигельська О.І.), яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 (колегія суддів: Желік М.Б., Галушко Н.А., Орищин Г.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі Івано-Франківська КЕЧ, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Львівської області та постанову Західного апеляційного господарського суду; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга (з врахуванням заяви про усунення недоліків) подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статі 287 ГПК України, скаржник посилається на неврахування постанови Верховного Суду від 06.09.2022 у справі № 910/3547/21 та об`єднаної палати Верховного Суду.

4.3. Скаржник у своїй касаційній скарзі також зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6.

4.4. Скаржник у своїй касаційній скарзі просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2024. Втім, з матеріалів справи вбачається, що Західний апеляційний господарський суд постановою від 15.01.2025 залишив без змін рішення Господарського суду Львівської області від 23.09.2024. В матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі судових рішень у справі 914/1468/24 відсутнє рішення суду датоване 10.06.2024, а тому Суд вважає технічною опискою зазначену скаржником дату рішення місцевого суду.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Холдингова компанія "ІСУ" просило Суд залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на дотримання судами норм матеріального та процесуального права.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Між Івано-Франківською КЕЧ (району) (замовник) та ТОВ "Холдингова компанія "ІСУ" (постачальник) 05.09.2023 укладено Договір № 517 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність замовника модульну транспортабельну котельню 600кВт, Код ДК021:20-8 Котельні установки (далі - товар), визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації, а замовник зобов`язався прийняти товар та сплатити його вартість у порядку та на умовах, що визначено цим Договором (пункт 1.1 Договору).

6.2. Відповідно до пункту 3.2 ціна Договору становить 3 220 000,00 грн (три мільйона двісті двадцять гривень 00 копійок) з ПДВ.

6.3. Ціна цього Договору включає: ціну товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, витрати, пов`язані з передпродажною підготовкою та реалізацією товару замовнику, всі витрати постачальника, враховуючи вартість транспортних послуг на доставку товару до місця поставки, визначеного цим договором, здійснення вантажно-розвантажувальних послуг при поставці товару; монтажні та пусконалагоджувальні роботи (пункт 3.3 Договору).

6.4. Сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі товару та видаткової накладної (пункт 4.1 договору).

6.5. Пунктом 5.1 Договору сторони визначили, що постачальник повинен поставити товар за адресою покупця: Івано-Франківська обл., Коломийський район, об`єкт № 109 в терміни до 15.10.2023.

6.6. Приймання товару по кількості та якості проводиться за обов`язковою присутністю уповноважених представників сторін, про що складається акт приймання-передачі товару (пункт 5.2 Договору).

6.7. Пунктом 5.3 Договору встановлено, що при передачі товару постачальник зобов`язаний надати покупцю товаросупроводжувальні документи:

- видаткову накладну на товар;

- акти прийому-передачі товару.

- сертифікат якості, сертифікат відповідності, технічний паспорт та гарантійний талон.

6.8. Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі (при наявності бюджетного фінансування) сплатити за поставлений товар (підпункт 6.1.1 Договору).

6.9. Суди попередніх інстанцій встановили, що 13.10.2023 між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі товару, відповідно до якого постачальник передав, а замовник прийняв товар за адресою Івано-Франківська обл., Коломийський район, об`єкт №109: Модульна транспортабельна котельня 600 кВт.

6.10. Відповідно до пункту 2 підписанням цього Акту постачальник та замовник підтверджують факт поставки товару на загальну вартість 3 220 000 гривень, у тому числі ПДВ, відповідно до умов Договору.

6.11. Сторонами 07.11.2023 складено та підписано видаткову накладну №Е-00000033, копію якої долучено до матеріалів справи.

6.12. Попередні судові інстанції встановили, що 07.11.2023 Івано-Франківська КЕЧ (району) здійснила платіж на користь ТОВ "Холдингова компанія "ІСУ" в сумі 3 220 000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №568 (призначення платежу "за модульну транспортну котельню; нак. №Е-00000033 від 07.11.2023, Дог №517, 05.09.2023р.; в т.ч. ПДВ-536666,67").

6.13. Також суди попередніх інстанцій встановили, що матеріали справи містять листування сторін щодо надання документів по монтажних та пусконалагоджувальних роботах модульної транспортабельної котельні 600кВт, а саме: лист позивача від 30.11.2023 №2/2563, відповідь на лист від 12.12.2023 №2/12-В, вимоги позивача від 22.02.2024 №11/259 та від 22.03.2024 №11/435, відповідь на вимогу від 10.04.2024 №10/04.

6.14. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд дійшов, зокрема, таких висновків:

- сторонами укладено Договір, який за своєю правовою природою є договором поставки товару, до якого застосовуються положення про договір купівлі-продажу;

- постачальник свій обов`язок щодо передачі товару виконав, що підтверджено матеріалами справи та не оспорюється позивачем;

- на виконання вимог пункту 5.3 Договору постачальник надав складені, підписані сторонами Акт приймання-передачі товару від 13.10.2023, видаткову накладну від 07.11.2023 №Е-00000033. Також передано сертифікат якості, сертифікат відповідності, технічний паспорт та гарантійний талон. Означені обставини позивач не заперечує. Передання інших документів (зокрема про які просить позивач) умовами Договору не передбачено та не погоджено сторонами;

- на думку позивача, обов`язок передачі відповідачем визначених у позові документів виник відповідно до затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.07.2006 № 257 "Приймання в експлуатацію окремих пускових комплексів і закінчених будівництвом підприємств енергогенеруючих компаній. Правила". Судом встановлено, що зазначені Правила затверджені з метою дотримання єдиних положень і вимог щодо організації приймання в експлуатацію окремих пускових комплексів і закінчених будівництвом теплових, гідравлічних вітрових електростанцій, блок-станцій, теплоцентралей, котелень теплових мереж. Втім, ні позивач, ні відповідач не є енергогенеруючою компанією, відтак означені Правила до сторін не застосовні;

- позивачем не заперечується той факт, що відповідачем виконано монтажні та пусконалагоджувальні роботи самої системи котельні, де акт гідравлічного випробування системи котельні надано Івано-Франківська КЕЧ (району) в складі Паспорту на обладнання;

- укладеним між сторонами Договором та Класифікатором закупівлі не передбачено монтаж котельні на певне визначене проектом місце з виконанням робіт по під`єднанню до зовнішніх мереж електропостачання, теплопостачання, водовідведення, монтажу металоконструкції димової труби з супутніми матеріалами (виготовлення та установлення закладних деталей та каркасів), прокладання повітропроводів та пусконалагоджувальні роботи після під`єднання до всіх зовнішніх мереж;

- зазначені роботи були запропоновані відповідачем, які викладені у відповідній договірній ціні на додаткові роботи по підключенню зовнішніх мереж котельні, яка становила 226 733,23 грн з ПДВ. Матеріали справи не містять договору між Івано-Франківська КЕЧ району та ТОВ "Холдингова Компанія "ІСУ" на виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт модульної транспортабельної котельні 600кВт, Код ДК021:20-8, будь яких інших документів які б свідчили про виконання відповідачем монтажних та пусконалагоджувальних робіт модульної транспортабельної котельні до справи не долучено.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

8.2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 Цивільного кодексу України).

8.3. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

8.4. Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

8.5. За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

8.6. Суди попередніх інстанцій встановили, що сторонами укладено Договір, який за своєю правовою природою є договором поставки товару, до якого застосовуються положення про договір купівлі-продажу.

8.7. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.8. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.9. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.10. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.11. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.12. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.13. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.14. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.15. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.16. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.17. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.18. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.19. Скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій постанови від 06.09.2022 у справі № 910/3547/21.

8.20. Втім, первісним предметом позову у справі № 910/3547/21, на яку посилається скаржник, було стягнення 17 707 652,67 грн., а зустрічним визнання припиненим грошового зобов`язання. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати товару за укладеним між сторонами в простій письмовій формі договором поставки насіння ріпаку 1 класу врожаю 2018 року в кількості 1 000 т вартістю 13 500 000 грн (далі - зерно). Вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що обов`язок Підприємства з оплати 80 % вартості поставленого Господарством зерна був виконаний, а зобов`язання в цій частині припинене в момент зарахування 10 800 000 грн на банківський рахунок Господарства в Банку.

8.21. Правовідносини у справах № 910/3547/21та № 914/1468/24 не є подібними.

8.22. Верховний Суд звертає увагу, що постанови Пленуму Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні статті 236 ГПК України, тому посилання скаржника на постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", є безпідставними.

8.23. Крім того, посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції об`єднаної палати Верховного Суду не береться Судом до уваги, оскільки ні в первинній касаційній скарзі, ні в касаційній скарзі нової редакції (після усунення недоліків) скаржник не зазначає, яку норму права суд апеляційної інстанції застосував без врахування якої саме постанова об`єднаної палати Верховного Суду.

8.24. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.25. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.26. Висновки у зазначеній скаржником справі та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

8.27. Проаналізувавши зміст постанови, на яку посилається скаржник, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, та міркування, викладені у цій постанові, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що розглядається, адже відрізняється за підставою позову, за доводами і доказами, наданими сторонами, предметом їх доказування, способом захисту, і тому застосування норм права наведених скаржником за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а тому вони не є релевантними до обставин цієї справи.

8.28. З огляду на викладене, посилання скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові, які зазначені в розділі 4 цієї постанови, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, адже судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.29. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.30. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.31. Щодо іншої заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

8.32. Верховний Суд виходить з того, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.33. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19 та від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19.

8.34. Проте, як уже зазначалося вище, підстава касаційного оскарження, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження, а тому і підстави для скасування оскаржуваних рішення і постанови та направлення цієї справи на новий розгляд з підстави, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду також відсутні.

8.35. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин, а також є такими, які не узгоджуються з підставою касаційного оскарження, визначеною самим скаржником.

8.36. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.37. Твердження скаржника, наведені в касаційній скарзі, практично дублюють надані апеляційному суду, та по суті зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, адже суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, які суди встановили під час вирішення справи.

8.38. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.39. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог - відсутні.

8.40. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.41. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.42. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1 Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району) на рішення Господарського суду Львівської області від 23.09.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 у справі № 914/1468/24 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району) на рішення Господарського суду Львівської області від 23.09.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 у справі № 914/1468/24 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.09.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 у справі № 914/1468/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова