АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3643/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від Фізичної особи-підприємця Гененко Віти Михайлівни - адвокат Скриннік І.А.

від ОСОБА_1 - адвокат Богданова А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гененко Віти Михайлівни

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 (повний текст складено та підписано 24.01.2025, суддя Найфлейш В.Д.)

у справі №916/3643/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Гененко Віти Михайлівни

до ОСОБА_1

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець Гененко Віта Михайлівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просила суд зобов`язати відповідача передати позивачеві оплачений товар на загальну суму 66 580,81 грн, а саме:

- Lidz душовий піддон KAPIELKA ST90x90x14 низький, напівкруглий, діаметр зливу 52 мм в кількості 2 шт за ціною 5656,00 грн (код товару 44559);

- душову кабіну Latwa SC90x90.SAT.LOW.FR полукруглу, для низького піддону, висота 185 см, скло Frost 4 мм, без піддону Lidz за ціною 3458,24 грн, в кількості 1 шт (код товару 41509);

- Lidz душовий піддон KAPIELKA ST90x90x14 низький, напівкруглий, діаметр зливу 52 мм в кількості 1 шт за ціною 2177 грн (код товару 44599);

- душовий бокс TANI SB90x90/SAT.LOW.GR, низький, скло тоніроване 4 мм + стінки BLA Lidz в кількості 2 шт за ціною 20 200,00 грн (код товару 33755);

- душовий бокс TANI SB90x90/SAT.LOW.FR, низький, скло Frost 4мм + стінки WHI Lidz в кількості 2 шт за ціною 20 200,00 грн (код товару 33753);

- душову кабіну Wawel SC80x80.SAT.LOW.GR квадратну, для низького піддону, висота 185 см, скло тоніроване 4 мм, без піддону Lidz в кількості 1 шт за ціною 3554,39 грн (код товару 41514);

- душовий піддон KAPIELKA ST80x80х14 низький, квадратний, діаметр зливу 52 мм Lidz в кількості 1 шт за ціною 2179,58 грн (код товару 45012),

- дзеркало Mideya настільне овальне з LED-підсвічуванням Touch, з антизапотіванням, з годинником, димером, регулятор яскравості 500х700 мм Qtap в кількості 4 шт за ціною 9155,04 грн (код товару 45629).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було в повному обсязі сплачено виставлений відповідачем рахунок на оплату товару, однак останнім такий товар не був переданий позивачеві.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 по справі №916/3643/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що наявні у матеріалах справи докази, а саме видаткова накладна, акт звірки взаємних розрахунків та електронні докази у вигляді переписки свідчать про виконання відповідачем обов`язку щодо поставки товару та його отримання позивачем.

Не погодившись із даним рішенням до Південного-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 14 січня 2025 року по справі № 916/3643/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав:

- між сторонами укладено договір у спрощений спосіб, який за своєю правовою природою є договором поставки. Однак, товар, за який позивачем були сплачені кошти, поставлений відповідачем не був, що стало підставою для звернення із позовними вимогами до суду;

- під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем були надані до суду копії видаткової накладної та акту звірки взаємних розрахунків, однак, позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції заперечувала щодо підписання таких документів про що на адресу суду першої інстанції була направлена відповідна заява;

- позивач заперечує проти наданих відповідачем, та взятих судом першої інстанції до уваги під час прийняття оскаржуваного рішення, електронних доказів, оскільки жодного листування з відповідачем та іншими особами через електронні месенджери позивачка не здійснювала;

- Господарський суд Одеської області зазначеним обставинам оцінки не надав та прийшов до необґрунтованого висновку про те, що надані відповідачем копії документів є достатніми доказами факту поставки товару;

- суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку, що копії видаткової накладної та акту звірки взаємних розрахунків за період є електронними доказами, оскільки останні не містять електронного цифрового підпису ані позивача, ані відповідача. Оригінали письмових доказів відповідачем не були надані. Крім того, відповідачем також не зазначалося про наявність у нього або іншої особи оригіналів письмових чи електронних доказів;

- приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд послався на пов`язаність позивача, зокрема з ТОВ «Сантехдеталь» та групою Санді, однак, поза увагою суду залишено заперечення позивача з приводу того, що позивач не має жодного відношення до таких осіб, та здійснює самостійну господарську діяльність;

- судом першої інстанції не з`ясовувалися та не встановлювалися обставини здійснення перевезення товару, обставини зберігання товару відповідачем та використання цього товару в господарській діяльності покупця.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 відкрито апеляційне провадження по цій справі та призначено її до розгляду на 09.04.2025.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що ним на виконання договору поставки товару укладеного у спрощеній формі, в день оплати товару було передано його позивачеві на підтвердження чого відповідачем було надано електронні докази та підтвердження їх походження.

Під час судового засідання від 09.04.2025 представник апелянта підтримав вимоги та доводи за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 06.05.2024 року між ФОП Гененко В.М. та ФОП Петручек О.С. було укладено договір поставки товару у спрощеній формі шляхом виставлення рахунку на оплату товару №227 від 06.05.2024 року.

У відповідності до названого рахунку, товаром є: Lidz душовий піддон KAPIELKA T90x90x14 низький, напівкруглий, діаметр зливу 52 мм в кількості 2 шт, душова кабіна Latwa SC90x90.SAT.LOW.FR полукругла, для низьк. піддону, висота 185 см, скло Frost 4 мм, без піддону Lidz в кількості 1 шт., Lidz душовий піддон KAPIELKA ST90x90x14 низький, напівкруглий, діаметр зливу 52 мм в кількості 1 шт., душовий бокс TANI SB90x90.SAT.LOW.GR, низький, скло тонір. 4 мм + стінки BLA Lidz в кількості 2 шт., душовий бокс TANI SB90x90.SAT.LOW.FR, низький, скло Frost 4мм + стінки WHI Lidz в кількості 2 шт., душова кабіна Wawel SC80x80.SAT.LOW.GR квадратна, для низьк. піддону, висота 185 см, скло тон. 4 мм, без піддону Lidz в кількості 1 шт., душовий піддон KAPIELKA ST80x80х14 низький, квадратний, діаметр зливу 52 мм Lidz в кількості 1 шт., дзеркало Mideya настінне овальне з LED-підсвічуванням Touch, з антизапотіванням, з годинником, димером, рег. яскравості 500х700 мм Qtap в кількості 4 шт. Всього найменувань 8, на суму 66 580,81 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № 1280 від 06.05.2024 позивач оплатив на користь відповідача грошову суму 66580,81 грн з призначенням платежу за сантехматеріали згідно з рахунком № 227 від 06.05.2024.

За твердженням позивача, оплачений ним товар, поставлений відвідачем не був, з огляду на що, він звернувся до останнього з вимогою про поставку товару у семиденний строк на склад покупця, однак відповіді на дану вимогу відповідач не надав та товар не поставив.

В свою чергу, відповідач стверджує, що позивач було отримано товар, що підтверджується копією видаткової накладної № 190 від 06.05.2024 та актом звірки взаємних розрахунків станом на 06.05.2024. Також відповідачем надано електронні докази, зокрема роздруківки листування в месенджері Viber, які на думку останнього свідчать про поставку товару та отримання його позивачем.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволення у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Так, з наявних матеріалів справи вбачається, що 06.05.2024 року між ФОП Гененко В.М. та ФОП Петручек О.С. було укладено договір поставки товару у спрощеній формі шляхом виставлення рахунку на оплату товару №227 від 06.05.2024 року.

Даний рахунок був оплачений позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №1280 від 06.05.2024 та не заперечується відповідачем.

В свою чергу, на переконання колегії суддів, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поставки та отримання товару позивачем, з огляду на таке.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до приписів статей 76 - 78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Колегія суддів відзначає, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, за твердженням відповідача, поставка товару позивачеві була підтверджується копією видаткової накладної № 190 від 06.05.2024 та актом звірки взаємних розрахунків станом на 06.05.2024.

За приписами ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судова колегія зазначає, що відповідачем було надано суду лише копії відповідних доказів, а саме видаткової накладної № 190 від 06.05.2024 та акту звірки взаємних розрахунків станом на 06.05.2024.

Такі копії містились на електронному носії, а саме флеш-накопичувачі, який відповідачем був наданий до суду першої інстанції.

За поясненнями представника відповідача, які були надані у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відповідні копії були надані бухгалтером, який здійснював відповідний облік документів відповідача.

Однак, судова колегія зазначає, що оригіналів відповідних доказів, а саме видаткової накладної № 190 від 06.05.2024 та акту звірки взаємних розрахунків станом на 06.05.2024 відповідачем надано не було, а наявні матеріли справи не містять.

При цьому, у наявних матеріалах справи міститься заява позивача ФОП Гененко Віти Михайлівни в якій остання заперечує підписання таких документів, та відповідно отримання товару від відповідача.

Відтак, враховуючи приписи ст. 91 ГПК України, колегія суддів не приймає такі докази до увагу, оскільки відповідачем не було надано оригіналів таких доказів, а позивач ставить такі докази під сумнів та стверджує, що не підписував їх.

При цьому колегія суддів враховує висновки щодо процесуальних дій суду під час оцінки поданої учасником справи копії документа у разі сумнівів протилежної сторони чи суду в її відповідності оригіналу, викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі № 905/2307/21 в якій останній зазначив, що тлумачення ст. 91 ГПК України свідчить, що наведеною нормою визначено загальні вимоги щодо письмових доказів у справі та врегульовано, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Такий наслідок неподання для огляду оригіналу письмового доказу є імперативним, а отже, для підтвердження відповідності копії оригіналу документа сторона спору зобов`язана надати суду для огляду оригінал письмового документа або зазначити про наявність в іншої особи оригіналу цього письмового документа.

Отже ненадання відповідачем оригіналів відповідних доказів, з огляду на заперечення щодо їх підписання з боку іншої сторони, унеможливлюють встановлення відповідних обставин та надання їм правової оцінки.

Судова колегія вважає помилковим висновок місцевого господарського суду з приводу того, що на наданій відповідачем видатковій накладній та акті звірки міститься підпис від отримувача ФОП Гененко В.М. візуально збігається з особистим підписом позивача на позовній заяві, та на всіх завірених доданих документах, оскільки встановлення таких обставин належить до компетенції експерта під час проведення відповідної почеркознавчої експертизи та не відноситься до повноважень суду, який не є експертом у відповідній галузі.

Слід також наголосити на тому, що у наданій відповідачем копії видаткової накладної № 190 від 06.05.2024 у розділі «отримав(ла)» міститься лише підпис невідомої особи, без зазначення жодних індивідуально визначених ознак, зокрема ПІБ, дати, реквізитів документу на підставі якого така особа отримала товар (довіреності, паспорту тощо).

Наголосити колегія суддів на відсутності інших документів, які б достеменно свідчили про реальність здійснення господарської операції з поставку товару відповідачем та його отримання позивачем.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

У статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

За загальним правилом фактом підтвердження господарської операції є первинні документи (наприклад, акти надання послуг, виконаних робіт тощо). У свою чергу документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як-то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг / виконання робіт), а не первинні документи (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, постанова Верховного Суду від 01.09.2023 у справі № 906/386/21).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18 виснувала, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Колегія суддів зазначає, що загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 ГПК України, визначена обов`язковість всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження судом під час вирішення спору доказів, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України ,щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Так у порушення вищевказаних приписів, відповідачем не було надано, а наявні матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що товару у відповідності до оплаченого позивачем рахунку, був поставлений та отриманий останнім.

У відповідності до норм ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Стверджуючи про те, що товар був отриманий позивачем на складі продавця, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження відповідних обставин, зокрема на підтвердження особи, яка отримала такий товар (на підставі довіреності іншою особою, особисто позивачем тощо), транспортного засобу (транспортної компанії), якому було відвантажено та отримано товар, тощо.

З огляду на викладене, з метою підтвердження реальності спірної господарської операцій у даній справі, відповідач повинен був надати відповідні докази на підтвердження обставин щодо руху товару від постачальника або від виробника, яким чином та за яких умов цей товар транспортувався, зокрема, від постачальника або від виробника, за яких обставин та умов такий товару був отриманий/відвантажений та кому, тощо.

Однак, у даному випадку, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б достеменно свідчили про реальність відповідної господарської операції з поставки товару.

Щодо посилання суду першої інстанції та відповідача на електронні докази по справі, зокрема переписку у мессенджері Viber, за посередництвом осіб, які ведуть бухгалтерський облік підприємців, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Не може вважатися належним письмовим доказом і не може бути доказом у справі роздруківка електронного листування, яка не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення (аналогічна правова позиція викладена у постанах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19).

Водночас, Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

У постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст. 7 ЦК України (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20).

Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Однак ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення. Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21.

У постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Аналогічний висновок зроблений у постанові від 23.09.2021 у справі №910/17662/19.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.

Після дослідження поданої відповідачем переписки у месенджері Viber, колегією суддів зроблено висновок, що зі змісту даної переписки не можна встановити, що вона здійснювалась дійсно між сторонами по справі та/або уповноваженими особами позивача та відповідача та стосувалась саме спірної поставки товару. До того ж, в матеріалах зазначеної переписки не міститься підтвердження отримання позивачем всієї кількості замовленого і оплаченого товару.

Стверджуючи про те, що переписка здійснювалась відповідальними за бухгалтерський облік в компанії апелянта особами, ці особи є фізичними особами-підприємцями, які надавали бухгалтерські послуги іншим фізичним особами-підприємцям, які входять до однієї групи пов`язаних осіб та здійснювали пов`язану між собою діяльність щодо торгівлі сантехнічними приладами/ матеріалами, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, зокрема наявність договірних відносин між позивачем на особами, які здійснювали відповідну переписку, наявність повноважень на представництво такими особами інтересів позивача щодо поставки та отримання спірного товару, тощо.

При цьому, судова колегія наголошує на тому, що позивач як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так й під час апеляційного перегляду справи, заперечував проти особистого листування з відповідачем у будь-яких месенджерах та/або уповноваження на здійснення такого листування інших осіб, причетність до будь-яких інших організації через які велись перемовини щодо поставки товару, а також те, що таке листування стосувалось саме спірної поставки товару.

В свою чергу інших належних та допустимих доказів, з яких можливо було б дійсно встановити обставини поставки та отримання товару, відповідачем надано не було, а наявні матеріли справи не містять.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню із прийняттям нового про задоволення позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції здійснено на підставі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 по справі №916/3643/24 скасувати.

3. Позов задовольнити.

4. Зобов`язати ОСОБА_1 передати Фізичній особі-підприємцю Гененко Віті Михайлівні оплачений товар на загальну суму 66 580,81 грн, а саме:

- Lidz душовий піддон KAPIELKA ST90x90x14 низький, напівкруглий, діаметр зливу 52 мм в кількості 2 шт за ціною 5656,00 грн (код товару 44559);

- душову кабіну Latwa SC90x90.SAT.LOW.FR полукруглу, для низького піддону, висота 185 см, скло Frost 4 мм, без піддону Lidz за ціною 3458,24 грн, в кількості 1 шт (код товару 41509);

- Lidz душовий піддон KAPIELKA ST90x90x14 низький, напівкруглий, діаметр зливу 52 мм в кількості 1 шт за ціною 2177 грн (код товару 44599);

- душовий бокс TANI SB90x90/SAT.LOW.GR, низький, скло тоніроване 4 мм + стінки BLA Lidz в кількості 2 шт за ціною 20 200,00 грн (код товару 33755);

- душовий бокс TANI SB90x90/SAT.LOW.FR, низький, скло Frost 4мм + стінки WHI Lidz в кількості 2 шт за ціною 20 200,00 грн (код товару 33753);

- душову кабіну Wawel SC80x80.SAT.LOW.GR квадратну, для низького піддону, висота 185 см, скло тоніроване 4 мм, без піддону Lidz в кількості 1 шт за ціною 3554,39 грн (код товару 41514);

- душовий піддон KAPIELKA ST80x80х14 низький, квадратний, діаметр зливу 52 мм Lidz в кількості 1 шт за ціною 2179,58 грн (код товару 45012),

- дзеркало Mideya настільне овальне з LED-підсвічуванням Touch, з антизапотіванням, з годинником, димером, регулятор яскравості 500х700 мм Qtap.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця Гененко Віти Михайлівни 3028 грн судового збору за подання позовної заяви.

6. Стягнути з Петручек Олени Станіславівни на користь Фізичної особи-підприємця Гененко Віти Михайлівни 4542 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.04.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.