cправа № 875/383/23
02.04.2025 постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду залишено без змін ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз від 02.02.2023 року у справі № 1/320 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фермерського господарства "Колос" про стягнення штрафних санкцій.
Вважаю, що в даному випадку наявні підстави для викладу мною окремої думки щодо прийнятого судового рішення з огляду на наступне.
За результатами апеляційного розгляду КГС ВС постановою від 02.04.2025 залишив в силі прийняту апеляційним господарським судом ухвалу від 22.01.2025.
Вважаю, що в даному випадку слід було скасувати ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та відмовити у скасуванні рішення третейського суду з наступних мотивів.
1. Правове регулювання третейського розгляду справ на національному рівні ґрунтується на змісті Закону України "Про третейські суди" від 11.05.2004 №1701-IV.
2. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 10.01.2008 № 1-рп/2008 "У справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду)" (п. 3.2.) функціонування третейських судів в Україні базується не лише на засадах національного, а й міжнародного права. Можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961 та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15.06.1976.
3. Зазначений вище Закон та Конвенція визначають спільні принципи третейського розгляду справ, до яких як суттєвих в розрізі нинішньої справи відносяться принцип добровільності передачі справи на розгляд третейського суду (стаття 4 Закону, стаття ІV Конвенції), право заперечити компетенцію третейського суду лише до початку розгляду справи третейським судом по суті (частина 2 статті 27 Закону, стаття V Конвенції).
4. Під час розгляду справи у КГС ВС судом було досліджено матеріали третейської справи, заслухано представника відповідача, які дали підстави зробити наступні висновки:
а) відповідач дізнався про наявність невиконаного перед позивачем зобов`язання з вимоги останнього від 16.12.2021 про необхідність виконання укладеного між позивачем та відповідачем договору, що випливає з судових рішень у справі № 922/43/22;
б) відповідач не повідомлявся третейським судом про третейський розгляд справи, про що свідчили повідомлення, направлені заздалегідь третейським судом на адресу відповідача і які були повернуті за закінченням строку зберігання;
в) відповідач не подавав третейському суду будь - яких заперечень щодо відсутності у третейського суду компетенції або по суті справи і справу було розглянуто третейським судом за відсутності представника відповідача та висловлення відповідачем своєї позиції як такої.
5. Частиною другою статті 27 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що сторона має право заявити про відсутність у третейського суду компетенції стосовно переданого на його вирішення спору до початку розгляду справи по суті.
6. Відповідачем, який дізнався з листа позивача від 16.12.2021 про наявність невиконаного перед позивачем зобов`язання не було вжито жодних розумних дій (отримання від позивача копії відповідного договору тощо) для встановлення підстави, суті, розміру, дати прострочення зобов`язання, ознак наявності третейського застереження. Саме ця бездіяльність призвела до того, що відповідач не з`явився до третейського суду для розгляду поданого позову по суті. Натомість у відповідача існувала можливість слідувати добросовісній лінії поведінки, з`ясувавши у позивача всі деталі наявного між ними зобов`язання, щодо якого може виникнути третейський спір та з`ясувати зміст третейського застереження. Така добросовісна лінія поведінки мала б включати в себе перевірку відповідачем наявності/відсутності поданого проти себе позову. Але відповідач принципово не вважав за необхідне з`ясовувати у позивача зазначені питання, ігноруючи наявні між ними договірні відносини. Підставою для такого висновку про обов`язковість проактивної позиції боржника (відповідача) є редакція статті 350 ГПК України, яка серед підстав для скасування рішення третейського суду не містить такої підстави як неповідомлення сторони третейського застереження про третейський розгляд справи. Тобто законодавець фактично встановив правило, за яким сторона спору, дізнавшись про загрозу третейського розгляду справи повинна у будь-якому разі усвідомлювати ризик відкриття провадження у третейській справі і повинна заявити третейському суду про відсутність його компетенції у випадку, якщо така сторона третейського спору не укладала третейське застереження.
7. У силу частини другої статті 27 Закону України "Про третейські суди", не заявивши у третейському суді про відсутність компетенції, ФГ "Колос" визнало компетенцію третейського суду. Подальші юридичні дії відповідача щодо спростування факту підписання третейського застереження (угоди) не мають значення, оскільки вони спрямовані на поновлення права, що було вже безповоротно втрачено за строком (право подати заяву про відсутність компетенції у чітко визначений законом проміжок часу).
8. Додатково вважаю за необхідне послатися на постанову об`єднаної палати КГС ВС від 30.08.2024 у справі № 911/1766/22, якою підкреслюється принципова неможливість двічі розглядати питання про компетенцію третейського суду і яка мала б бути взята до уваги при винесенні постанови КГС ВС від 02.04.2025. Мною визнається неповна подібність фактичного складу справи № 911/1766/22 та нинішньої справи, але загальний підхід, який закладено у постанові об`єднаної палати КГС від 30.08.2024 у справі № 911/1766/22 спрямований саме на неприпустимість окремого розгляду у господарському суді питання наявності/відсутності компетенції третейського суду, що має відбуватися у третейському суді при вирішенні питання про відкриття провадження у третейській справі.
9. Водночас у постанові об`єднаної палати КГС від 30.08.2024 у справі №911/1766/22 зроблено значний позитивний аналіз співвідношення національного та міжнародного регулювання третейського розгляду з метою підтвердження спільного підходу до регулювання третейського розгляду, який зводиться у тому числі й до обов`язковості часового обмеження відповідача у праві подати заяву третейському суду про відсутність у останнього компетенції.
10. Таким чином, з урахуванням постанови об`єднаної палати КГС від 30.08.2024 у справі №911/1766/22, можна дійти висновку про те, що відповідач у даному випадку проявив очевидну недобросовісність щодо ігнорування третейського розгляду, і не заявив третейському суду про відсутність його компетенції. То ж він не може ставити питання (розраховувати на позитивний результат) щодо вирішення питання про компетенцію третейського суду, у якій би формі він про це не просив би у майбутньому: на стадії подання відзиву на заяву про видачу наказу, на стадії подання ним заяви про скасування рішення Третейського суду або у межах будь-яких інших позовів (процесуальних звернень), предметом дослідження яких є питання дійсності третейського застереження. При цьому не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача на його неповідомлення третейським судом про третейський розгляд, оскільки таке неповідомлення не є підставою для скасування рішення третейського суду у силу статті 350 ГПК України.
11. Подібний підхід також відповідав би загальноприйнятому нині принципу "один спір - одна справа", оскільки фактично у даному випадку відповідачем спору щодо відсутності компетенції третейського суду замість третейської справи перенесено у межі справи №922/43/22, тобто поза межі як самої третейської справи, так і за межі справ про видачу наказу на виконання рішення третейського суду та справи про скасування рішення третейського суду.
12. Посилання у даному випадку на принцип преюдиційності судового рішення у справі №922/43/22 (встановлення факту непідписання договору представником відповідача) не може братися до уваги внаслідок закінчення за строком права відповідача на заперечення щодо відсутності компетенції третейського суду на підставі частини другої статті 27 Закону України "Про третейські суди". Інший підхід підриває саму сутність третейського розгляду справ, яка є єдиною у розрізі як національного, так і міжнародного регулювання і полягає у обов`язкових часових обмеженнях щодо подання заяв про відсутність компетенції третейського суду під страхом втрати можливості повторно ставити це питання у майбутньому.
За таких обставин ухвала Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз від 02.02.2023 у справі №1/320 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю ФГ "Колос" про стягнення штрафних санкцій підлягала скасуванню з подальшою відмовою у задоволенні заяви ФГ "Колос" про скасування рішення третейського суду.
Суддя В. Пєсков