ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. Справа №909/749/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів І.Б. Малех

О.І. Матущака,

секретар судового засідання М.В. Голубінка,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» б/н від 21.02.2025 (вх. № 01-05/464/25 від 21.02.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.2025 (повний текст рішення складено 03.02.2025, м. Івано-Франківськ, суддя Л.М. Неверовська)

у справі № 909/749/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз», м. Тисмениця Івано-Франківської області

про стягнення заборгованості у розмірі 22 931 362,02 грн, з яких 18 950 072,29 грн основного боргу, 1 410 239,74 грн пені, 2 270 728,74 грн штрафу, 145 636,22 грн 3 % річних та 154 685,03 грн інфляційних втрат,

за участю представників:

від позивача: Г. Й. Данилюк

від відповідача: С.П. Піун

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» про стягнення заборгованості у розмірі 22931362,02 грн, а саме: 18950072,29 грн - основного боргу, 1410239,74 грн - пені, 2270728,74 грн - штрафу, 145636,22 грн - 3% річних та 154685,03 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3288-ОГРМ від 21.06.2022 в частині порушення строку оплати за поставлений позивачем природний газ відповідачу за період з червня 2023 року по лютий 2024 року, внаслідок чого у відповідача утворився борг в сумі 18950072,29 грн. За порушення строків оплати поставленого газу, позивачем нараховано відповідачу 1410239,74 грн пені, 2270728,74 грн штрафу, 145636,22 грн 3% річних та 154685,03 грн інфляційних втрат.

Відповідач просив суд зменшити на 90% розмір заявленої позивачем до стягнення пені до 141023,97 грн; на 90% розмір заявлених позивачем до стягнення 3% річних до 14563,62 грн; до 1 гривні штрафу, який позивачем заявлено у розмірі 2270728,74 грн.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 18 950 072, 29 грн основного боргу, 705 119, 87 грн пені, 1 135 364, 37 грн штрафу, 145 636, 22 грн 3% річних, 154 685, 03 грн інфляційних втрат, 275 176, 34 грн судового збору. В решті позовних вимог про стягнення пені та штрафу відмовлено (в зв`язку зі зменшенням).

Суд першої інстанції враховуючи фінансовий стан відповідача, предмет його діяльності, майнові, а також інші інтереси сторін в межах їх аргументів та наданих доказів, керуючись загальними засадами цивільного законодавства (справедливості, добросовісності, розумності), дотримуючись справедливого балансу прав та інтересів сторін, вказав, що вважає за доцільне зменшити розмір пені та штрафу на 50%, а саме до 705119,87 грн пені та 1135364,37 грн штрафу.

Не погодившись з даним рішенням суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною б/н від 21.02.2025 (вх. № 01-05/464/25 від 21.02.2025) у якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.2025 року у справі №909/749/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 705 119, 87 грн та штрафу в розмірі 1 135 364,37 грн скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 705 119,87 грн та штрафу в розмірі 1 135 364,37 грн, у стягненні яких було відмовлено, задовольнити.

На переконання апелянта, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Не міститься і в умовах договору умови, що виконання умов договору ставиться у залежність від третіх осіб.

Разом з тим, скаржник вказує, що фінансовий стан боржника може бути встановлений за умов надання заявником інформації у вигляді банківських довідок про залишки грошових коштів на банківських рахунках на день подання відзиву на позов, інформації у вигляді довідки про залишки готівки на день подання відзиву, а також інформації про рух коштів за останні 6-12 місяців по всіх відкритих рахунках боржника. Таким чином, документи, які поданні відповідачем, не можуть бути доказами скрутного фінансового становища, оскільки не відображають фінансовий стан протягом ведення боржником господарської діяльності.

Також, позивач зазначає, що судом не враховано того, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

З огляду на викладене, враховуючи умови договору, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 1 410 239,74 грн та штрафу в розмірі 2 270 728,74 грн обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 02.04.2025 з`явився представник позивача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.

У судове засідання 02.04.2025 з`явився представник відповідача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

21.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (як продавцем) та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3288-ОГРМ, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю природний газ в обсягах, у строки та на умовах, що погоджені сторонами у цьому договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу природного газу у розмірі, строки та у порядку ,що визначені цим договором.

Згідно п. 3.11. договору, сторони на підставі ч. 3 ст. 207 та ст. 627 ЦК України домовилися про можливість підписання в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису комерційних актів, первинної бухгалтерської документації, актів звірки взаєморозрахунків та інших документів, пов`язаних із виконанням договору.

Відповідно до п. 4.3 договору, покупець здійснює розрахунок за реалізовані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 6.3. договору за порушення покупцем строків проведення розрахунку за природний газ, визначених договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, покупець, на письмову вимогу продавця не пізніше 15 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5-ть робочих днів, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% від суми простроченого платежу.

На виконання умов зазначеного договору, позивач, у період з червня 2022 року по лютий 2024 року, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 68273155,01 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Оплату за переданий газ в період постачання з червня 2023 року по лютий 2024 року, відповідач здійснив частково, внаслідок чого станом на 31.05.2024, у відповідача утворився борг в розмірі 18 950 072,29 грн.

За порушення відповідачем строків оплати поставленого газу, позивачем нараховано 1 410 239,74 грн пені та 2 270 728,74 грн штрафу на підставі п. 6.3. договору, а також 145 636,22 грн 3% річних та 154 685,03 грн інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.2025 по справі №909/749/24 оскаржується позивачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 705 119, 87 грн та штрафу в розмірі 1 135 364,37 грн, відтак відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №914/1517/18).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

У мотивувальній частині рішення від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013, Конституційний Суд України вказав, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (№911/2223/20).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Поряд з викладеним колегія суддів зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22).

Суд першої інстанцій навів низку аргументів та мотивів, якими він керувався при ухваленні оскаржуваного рішень.

Зокрема, місцевий господарський суд вказав, що з наданих відповідачем документів, на даний час майновий стан відповідача є незадовільним.

За змістом таких бухгалтерських документів як: Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2023 року Форма1; Баланс ( Звіт про фінансовий стан) на 30.06.2024 року) Форма 1; Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2024 року) Форма 2:

1) Непокритий збиток АТ "Тисменицягаз" станом на 31.06.2024 року збільшився на 25560000 грн, в порівнянні з непокритим збитком даного товариства, який був станом на 31 грудня 2023 року (220209000- 194649 000 = 25560 000 (рядок 1420 Балансу (Звіту про фінансовий стан на 30.06.2024 року та станом на 31.12.2023 року);

2) Поточна кредиторська заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями за товари, роботи, послуги АТ "Тисменицягаз" станом на 31.06.2024 року збільшилася на 11972000 грн в порівнянні з кредиторською заборгованістю за довгостроковими зобов`язаннями за товари, роботи, послуги станом на 31 грудня 2023 року (245687000 - 233715 000= 11972000) (рядок 1615 Балансу (Звіту про фінансовий стан на 30.06.2024 року та станом на 31.12.2023 року);

3) Станом на І півріччя 2024 року АТ "Тисменицягаз" не отримано жодного прибутку в порівнянні з аналогічним періодом 2023 року. В той же час, станом на І півріччя 2024 року у АТ "Тисменицягаз" мається збиток в сумі 10997000 грн, в порівнянні з аналогічним періодом 2023 року, коли в АТ "Тисменицягаз" станом на І півріччя 2023 року збиток був відсутнім;

4) Cтаном на 01.09.2024 року заборгованість споживачів за надані АТ "Тисменицягаз" до 01.03.2024 року послуги з розподілу природного газу становить 1749000 грн, що підтверджується довідкою від 04.09.2024 року за вих.№77101- Дв-338-24 та копією оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за серпень 2024 року, копією оборотно-сальдової відомості по рахунку 381 за серпень 2024 року.

Також, місцевим судом встановлено, що згідно поданих відповідачем доказів, 14.06.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішко О.О. відкрито виконавче провадження № 75304528 стосовно АТ «Тисменицягаз» на підставі наказу №909/601/23, виданого 03.05.2024 року Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з АТ «Тисменицягаз» на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» 5967890,83 грн 83 коп. основної заборгованості з оплати за негативні щодобові небаланси за зобов`язаннями по договору транспортування природного газу від 04.02.2020 року № .

14.06.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішко О.О. при примусовому виконанні вищевказаного наказу Господарського суду Івано-Франківської області у виконавчому провадженні №75304528, прийнято постанови про накладення арештів на майно та на кошти боржника АТ "Тисменицягаз".

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість споживачів за надані послуги з розподілу природного газу перед товариством станом на 01.09.2024 становить 1749000 грн.

Відповідно до Постанови НКРЕКП від 22.02.2024 № 373 "Про зупинення ліцензії з розподілу природного газу АТ "Тисменицягаз" з 01 березня 2024 року зупинено Акціонерному товариству "Оперратор газорозподільної системи "Тисменицягаз" дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 29.06.2017 № 851, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Відтак, вищенаведені обставини вказують на те, що АТ «Тисменицягаз» опинилось у важкому фінансовому становищі.

Колегія суддів погоджується, що з огляду на наведене, керуючись загальними засадами цивільного законодавства (справедливості, добросовісності, розумності), суд першої інстанції забезпечив дотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін, адекватність обсягу та міри відповідальності відповідача, недопущення стягнення з товариства надмірних штрафних санкцій.

Наведені висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як інструменту для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

У зв`язку з викладеним колегія суддів зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

З огляду на це колегія суддів дійшла висновку, що право на зменшення розміру пені та штрафу, надане ст. 233 ГК та ч.3 ст.551 ЦК, було обґрунтовано застосоване судом в цій справі. Зважаючи на наведені сторонами доводи, надані докази та обставини справи, обсяг зменшення (50%) відповідає принципам добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржників не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційних скарг. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.2025 у справі №909/749/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційні скарги без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржників відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» б/н від 21.02.2025 (вх. № 01-05/464/25 від 21.02.2025) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.2024 у справі № 909/749/24 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 14.04.2025.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя І.Б. Малех

Суддя О.І. Матущак