ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/246/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Задорожному А.О.;

за участю представників:

від позивача: Бороган В.В.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ТЕРЕШКОВОЇ 45" (65072, м. Одеса, вул. Валентини Терешкової, буд. 45; );

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бугері Ігоря Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

про стягнення 2723,45 грн.,-

1. Суть спору.

24.01.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява (вх.№256/25) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ТЕРЕШКОВОЇ 45" до Фізичної особи-підприємця Бугері Ігоря Вікторовича в якій просить суд стягнути з відповідача 2723,45 грн., з яких 2500,00 грн. авансовий платіж, 185,12 грн. інфляційне збільшення, 38,33 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, на підставі досягнутої домовленості між сторонами, було здійснено переказ грошових коштів в сумі 2500,00 грн., у якості авансу за надання відповідачем послуги з оновлення ПО контролера з функцією моніторингу, натомість відповідачем зазначені послуги надані не були, авансовий платіж повернутий не був. Відтак позивач вважає, що ФОП Бугеря І.В. зобов`язаний повернути грошові кошти як безпідставно набуте майно, у відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.01.2025 позовну заяву (вх.№256/25 від 24.01.2025) було залишено без руху, у зв`язку з наявністю її недоліків.

31.01.2025 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№3442/25).

Ухвалою суду від 05.02.2025 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін із призначенням розгляду справи на 10.03.2025 о 11:40.

У судовому засіданні 10.03.2025, за участі представника позивача, суд без оформлення окремого документа оголосив про перерву у розгляді справи по суті до 07.04.2025 о 16:00.

07.04.2025 до суду від позивача надійшла заява про залучення документів до матеріалів справи (вх.№11093/25).

У судовому засіданні 07.04.2025, за участі представника позивача, суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення та відклав складення повного рішення на 14.04.2025

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Аргументи ОСББ "ТЕРЕШКОВОЇ 45".

У якості обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що між ОСББ «ТЕРЕШКОВОЇ 45» та ФОП Бугеря І.В. була досягнута домовленість згідно умов якої ФОП Бугеря І.В. зобов`язувався надати послугу з оновлення ПО контролера з функцією моніторингу, а ОСББ «ТЕРЕШКОВОЇ 45» оплатити надані послуги у розмірі 5000,00 грн.

Як зазначає позивач, на підтвердження даної домовленості ФОП Бугеря І.В. надав ОСББ «ТЕРЕШКОВА 45» рахунок №44 від 26.06.2023 з призначенням платежу: «оновлення ПО контролера з функцією моніторингу», вартість послуги 5 000,00 грн.

Позивач вказує, що перерахував на рахунок ФОП Бугері І.В. аванс у розмірі 2 500,00 грн., водночас іншу частину грошових коштів позивач зобов`язувався сплатити після виконання своїх зобов`язань відповідачем.

Проте, як вказує позивач, після отримання авансу в розмірі 2500,00 грн. відповідач до виконання своїх зобов`язань не приступив та суму авансу позивачу не повернув.

Також відповідачем була залишена без виконання досудова претензія позивача, у зв`язку з чим, ОСББ «ТЕРЕШКОВОЇ 45» вимушене було звертатися до суду з позовом про стягнення з ФОП Бугері І.В. 2500,00 грн. - авансовий платіж, 185,12 грн. інфляційне збільшення, 38,33 грн. 3 % річних.

3.2. Аргументи ФОП Бугері І.В.

ФОП Бугеря І.В. про відкриття провадження у справі та подальший її розгляд був повідомлений належним чином, а саме до Електронного кабінету зареєстрованого в підсистемі ЄСІТС, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку документу до Електронного кабінету ФОП Бугеря І.В.

Однак відповідач своїм правом передбаченим ст. 165 ГПК України, на подання відзиву по суті справи не скористався, жодних доказів у якості спростування наведених позивачем обставин відповідачем до матеріалів справи не додано.

Згідно положень ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак суд вирішує спір який виник між ОСББ "ТЕРЕШКОВОЇ 45" та ФОП Бугері І.В. за наявними в матеріалах справи доказами.

4. Фактичні обставини справи встановлені судом.

ФОП Бугеря Ігор Вікторович сформував та надав ОСББ "ТЕРЕШКОВОЇ 45" рахунок №44 від 26.06.2023 на оплату з надання оновлення ПО контролера з функцією моніторингу на загальну вартість 5000,00 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Протоколу засідання ОСББ №19, 30.06.2023 ОСББ "ТЕРЕШКОВОЇ 45" провели засідання правління, за результатами якого затверджено роботи ФОП Бугері І.В., що складаються з модернізації ПО (оновлення) контролера Теплового пункту, вивід екрану контролера на телефон Голови Правління ОСББ "ТЕРЕШКОВОЇ 45", за допомогою якою здійснюються управління та контроль роботи Теплового пункту.

Також визначено вартість робіт ФОП Бугері І.В. в розмірі 5000,00 грн. згідно рахунку на оплату №44 від 26.06.2023. Окрім того, затверджено проведення авансового платежу з ФОП Бугеря І.В. в розмірі 2500,00 грн.

Згідно платіжної інструкції №133 від 03.07.2023 ОСББ «Терешкової 45» здійснено сплату 2500,00 грн. на користь ФОП Бугеря Ігор Вікторович РНОКПП НОМЕР_2 , призначення платежу оплата згідно рахунку на оплату №44 від 26.06.2023.

ОСББ "ТЕРЕШКОВОЇ 45" зверталося до ФОП Бугеря І.В. із претензією №1 від 30.06.2024, в якій зазначали що останній зобов`язувався виконати роботи з оновлення ПО контролера з функцією моніторингу, водночас станом на 30.06.2024 зобов`язання ФОП Бугеря І.В. не виконав, грошові кошти добровільно не повернуті.

Відтак позивач просив погасити заборгованість в розмірі 2500,00 грн. у строк 5 днів з моменту отримання даної претензії.

Вказану претензію було направлено відповідачу та згідно відомостей Трекінгу Укрпошти 05.07.2024 поштове відправлення було вручено особисто отримувачу.

Як встановлено судом з розрахунку заборгованості наявного в матеріалах справи, на розмір заборгованості відповідача, а сам 2500,00 грн., за період прострочення сплати боргу, а саме з 26.06.2023 по 30.11.2024, позивач здійснює нарахування 3 % річних в розмірі 38,33 грн. та інфляційні втрати в розмірі 185,12 грн.

5. Позиція суду щодо встановлених обставин справи.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 181 ГК України установлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як передбачено ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У свою чергу, згідно з положеннями частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, а за змістом статті 639 ЦК України: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2).

Статтею 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Отже суд доходить висновку, що між сторонами укладено договір надання послуг, оскільки однією стороною було надано рахунок на оплату послуг, а іншою стороною за таким рахунком здійснено оплату.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Статтею 903 ЦК України, визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 693 ЦК передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином, із змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 по справі № 910/9055/17.

Зважаючи на те, що сторони відмовились від виконання договору, укладеного в спрощений спосіб, зі сторони відповідача ця відмова виразилась у формі невиконання робіт, а саме оновлення ПО контролера з функцією моніторингу в обумовлений законом строк, водночас зі сторони позивача ця відмова була виражена шляхом направлення претензії №1 від 30.06.2024 про повернення коштів, у зв`язку з простроченням боржника. Таким чином, сума грошових коштів, яка сплачена позивачем із посиланням на відповідний правочин, від якого відмовились сторони, є такою, що набута відповідачем без достатніх правових підстав, та підлягає поверненню на користь позивача за правилами ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач на день розгляду спору не надав доказів повернення грошових коштів в сумі 2500,00 грн., суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 2500,00 грн є обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають задоволенню.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог пункту 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, на суму авансу в розмірі 2500,00 грн., позивачем в період з 26.03.2023 по 30.11.2024 року, здійснено нарахування інфляційних втрат в розмірі 185,12 грн. та 3 % річних в розмірі 38,33 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як було встановлено судом, із копії претензії №1 від 30.06.2024, позивач просив здійснити сплату боргу в строк - 5 днів з моменту отримання даної претензії. Оскільки, вказана претензія була отримана відповідачем 05.07.2024, відтак прострочення зобов`язання відповідача починає свій відлік з 11.07.2024.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив його арифметичну неправильність, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу відповідача за визначений позивачем період, та який є наступним:

Розрахунок інфляційних втрат:

Період нарахування (з 26.06.2023 до 30.11.2024)

IIc (100,00 : 100) (100,60 : 100) (101,50 : 100) (101,80 : 100) (101,90 : 100) = 1.05921954.

2 500,00 x 1.05921954 - 2 500,00 = 148,05 грн.

Таким чином, інфляційне збільшення становить 148,05 грн.

Розрахунок 3% річних:

Період нарахування (з 26.06.2023 до 30.11.2024)

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 11/07/2024 до 30/11/2024 2 500,00 x 3 % x 143 : 366 : 10014329,30 грн.
Таким чином, 3% річних становлять 29,30 грн.

Отже, суд доходить висновку, що розмір інфляційних нарахувань, який в даному випадку підлягає стягненню з ФОП Бугері І.В., становить 148,05 грн., а розмір 3 % річних в даному випадку становить 29,30 грн.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач не подав доказів які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку що позовні вимоги ОСББ "ТЕРЕШКОВОЇ 45" про стягнення з ФОП Бугері І.В. грошових коштів в розмірі 2500,00 грн, що були сплачені у якості авансу є обґрунтованими, такими що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, не спростовані відповідачем під час розгляду справи, відтак, підлягають задоволенню у повному обсязі, водночас позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню а саме у розмірі 29.30 грн. та 148,05 грн., відповідно.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 2976,83 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бугері Ігоря Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ТЕРЕШКОВОЇ 45" (65072, м. Одеса, вул. Валентини Терешкової, буд. 45; ) 2500/дві тисячі п`ятсот/грн 00 коп. авансу, 148/сто сорок вісім/грн 05 коп. інфляційних втрат, 29/двадцять дев`ять/грн 30 коп. 3 % річних та 2976/дві тисячі дев`ятсот сімдесят шість/грн 83 коп. витрат зі сплати судового збору.

3.В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 14 квітня 2025 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська