ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. Справа№ 925/1240/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:

ОСОБА_1 особисто

від Левченка В.М. : Іванюк О.М. згідно ордера

від АБ "Дефініція Кушніра": Кушнір С.В. в порядку самопредставництва

від ТОВ "Лідеа Україна": Литвин І.О. згідно ордера

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року

у справі №925/1240/21 (суддя Довгань К.І.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот-Ч"

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро"

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року у справі №925/1240/21 повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 від 26.12.2024 про відсторонення арбітражного керуючого Левченка В.М. та про витребування в АТ КБ "Приватбанк" інформацію (виписку) про рух коштів ТОВ "Седна-Агро" по ліквідаційному рахунку № НОМЕР_1 , за період з 20.05.2022 по дату надання інформації у справі про банкрутство ТОВ "Седна-Агро".

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року у справі №925/1240/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; постановити окрему ухвалу стосовно допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.01.2025 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Демидова А.М.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року у справі №925/1240/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1240/21.

03.02.2025 року супровідним листом Господарського суду Черкаської області №925/1240/21/1028/2025 від 27.01.2025 року витребувані матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 17.02.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 у справі №925/1240/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 18.03.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому суду відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Левченко В.М. просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

ОСОБА_1 в судовому засіданні 18.03.2025 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року у справі №925/1240/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; постановити окрему ухвалу стосовно допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права.

Представники арбітражного керуючого Левченка В.М., АБ "Дефініція Кушніра" та ТОВ "Лідеа Україна" в судовому засіданні проти доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

18.03.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року у даній справі - змінити, виклавши її резолютивну частину в іншій редакції, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Черкаської області на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою суду від 20.05.2022, перебуває справа №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро", повноваження ліквідатора банкрута виконує арбітражний керуючий Левченко В.М.

26.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відсторонення арбітражного керуючого Левченка В.М. від виконання повноважень ліквідатора банкрута, в якій також просить витребувати у АТ КБ "Приватбанк" інформацію (виписку) про рух коштів ТОВ "Седна-Агро" по ліквідаційному рахунку № НОМЕР_1 , за період з 20.05.2022 по дату надання інформації.

Заява обґрунтована тим, що:

- печатка арбітражного керуючого Левченка В.М. не відповідає вимогам діючого законодавства;

- арбітражним керуючим Левченком В.М. не дотримано зазначених вимог законодавства, а саме статей 11, 12, 30, 48, 58, 61, 62, 63, 65, 67, 10 КУзПБ;

- арбітражним керуючим Левченком В.М. порушено вимоги правил ведення діловодства та архіву арбітражного керуючого, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 10.01.2020 року за №93/5, що підтверджується листом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.01.2024;

- оголошення про проведення аукціону визначено більше ніж на 20 календарних днів;

- у порушення вимог законодавства, ліквідатором в оголошені визначено граничну вартість, що становить 33% від початкової ціни лоту;

- зазначене у лоті майно вже пропонувалося до продажу у складі лоту №33143734-1. У свою чергу, законодавством не передбачено проведення інших повторних аукціонів, крім першого і другого;

- у порушення ухвали суду від 21.07.2023 року по справі №925/1240/21 ліквідатором неправомірно визначено склад майна (лот) - дебіторська заборгованість на загальну суму 97 786 768 грн. 55 коп., оскільки ухвалою суду розмір дебіторської заборгованості не визначено. Фактично не виконано ухвали суду;

- ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 по справі №925/1240/21 визнано неправомірними дії ліквідатора ТОВ "Седна-Агро" арбітражного керуючого Левченко В.М. щодо складання 08.08.2023 Акту про визнання аукціону №BRD001-UA-898 від 24.07.2023 таким, що не відбувся та надання таких відомостей для їх внесення до відомостей про проведення аукціону №BRD001-UA-898 в електронній торговій системі "Прозорро.Продажі" та на веб-сайтах авторизованих електронних майданчиків;

- в судовому засіданні 07.09.2023 по справі №925/1240/21 приймав участь ОСОБА_3 , син арбітражного керуючого Левченка В.М.

Заява в частині витребування доказів мотивована тим, що витребувані документи зможуть підтвердити неналежне виконання арбітражним керуючим Левченком В.М. покладених на нього обов`язків у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року у справі №925/1240/21 заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду на підставі ч.4 ст.28 КУзПБ, оскільки її подано не учасником провадження у справі.

ОСОБА_1 з даною ухвалою суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника, він є поточним кредитором боржника, до того ж Верховним Судом його вже було визнано учасником у справі №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро".

Крім того, скаржником додатково наголошено на порушенні місцевим господарським судом норм процесуального права в частині не зазначення в оскаржуваній ухвалі суду повних ініціалів судді та імен (найменувань) усіх учасників провадження у справі, а також строку її оскарження.

У якості іншої обов`язкової підстави для скасування оскаржуваної ухвали скаржником зазначено п.2 ч.3 ст.277 ГПК України, а саме: в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали стосовно допущення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 44 ГПК України усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність).

Частиною другою цієї статті ГПК України передбачено, що фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи здатні особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (процесуальна дієздатність).

Тобто здатність мати процесуальні права та обов`язки визначена процесуальним законом (ч. 1 ст. 44 ГПК України) як процесуальна правоздатність, а здатність особисто набувати та здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді - як процесуальна дієздатність (частина друга статті 44 ГПК України).

Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, особа, яка за правилами статті 4 ГПК України належить до учасників господарського процесу, в силу закону наділяється процесуальною правоздатністю (що є потенційною, безумовною та встановленою Законом можливістю мати процесуальні права та обов`язки відповідного учасника, які визначені процесуальним законом).

Тоді як процесуальна дієздатність (тобто можливість суб`єкта безпосередньо реалізувати передбачені ГПК України як загальні - стаття 42 ГПК України, так і визначені окремими нормами ГПК України спеціальні процесуальні права та виконати обов`язки у конкретних процесуальних правовідносинах) обумовлена відповідними конкретно-визначеними законом факторами у відповідних процесуальних правовідносинах, зокрема:

- доведення особою (суб`єктом звернення) належності його до відповідної категорії учасників із відповідним процесуальним статусом (сторона, учасник, особа яка не брала участь у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки тощо);

- обґрунтованістю підстав для звернення саме цієї особи;

- стадією судового розгляду справи, що допускає відповідне звернення тощо.

Відсутність (недоведеність) цих факторів має наслідком відсутність у особи заявника процесуальної дієздатності у відповідних процесуальних правовідносинах.

Отже, наявність та можливість особою реалізувати право на звернення із заявою (позовом, скаргою) до господарського суду (процесуальна право- та дієздатність) має першочергове (первинне) значення для можливості подальшого переходу суду до розгляду справи - порушеного у заяві (позові, скарзі) питання по суті, оскільки відсутність цього права виключає розгляд судом по суті порушених в заяві (скарзі, позові) питань.

Належність особи до категорії учасників господарського процесу, що мають право звертатись до господарського суду у господарській справі (із заявою, скаргою, позовом) насамперед визначається з урахуванням тих загальних критеріїв, які визначають право звернення до господарського суду згідно з частиною другою статті 4 ГПК України, тобто з урахуванням переліку осіб, яким належить право звернення до господарського суду, якими є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Належність особи до будь-якої із наведених категорій осіб та виникнення у неї відповідного статусу визначається, в свою чергу, спеціальним законодавством. (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 року у справі №16/137б/83б/22б(910/12422/20).

Частиною 1 ст. 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Суб`єктний склад учасників господарського процесу за ГПК України є іншим, ніж склад учасників у справі про банкрутство за КУзПБ. Водночас, перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство наведеними нормами віднесено також інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Коло осіб (в позовному провадженні), які мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції визначено приписами статей 254, 255 ГПК України.

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція не має законодавчого відтворення ані в ГПК України, ані в Законі про банкрутство (до 21.10.2019), КУзПБ (з 21.10.2019), однак є усталеною під час перегляду справ про банкрутство та викладена суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі № Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі № 916/3206/17, від 03.06.2020 у справі № 910/18031/14, від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19, від 03.03.2020 у справі № 904/7965/16, від 20.02.2019 у справі № 5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі № 911/5186/14.

Така позиція згодом підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 року у справі № 910/4475/19.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ учасниками у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.

Цією статтею КУзПБ визначено, що сторонами у справі про (неплатоспроможність) - конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);

За приписами згаданої статті КУзПБ кредитор - кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство визначається ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Приписами статті 45 КУзПБ встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим. Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують (пункт 56.8 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19).

Отже, набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому Законом порядку (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13).

У світлі наведеного суд звертається до висновку Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду викладеного у пункті 56.16 постанови від 16.07.2020 у справі №910/4475/19, згідно з яким лише після вчинення всіх передбачених Законом про банкрутство (стаття 23) чи КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 23 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України).

Тобто, лише за сукупністю встановлених Законом про банкрутство та КУзПБ дій (пред`явлення грошових вимог; доведення свого права вимоги перед судом; розгляд грошових вимог судом (перевірка наявності такого права у кредитора; правомірність його набуття; невтрата цього права у зв`язку з позовною давністю, тощо); визнання їх судом) кредитор може набути правового статусу учасника у справі про банкрутство.

З`ясовуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, суд апеляційної інстанції виходить з того, що законодавством про банкрутство передбачено певну процедуру набуття кредиторами статусу учасника провадження у справі про банкрутство, яка формалізується ухвалою суду про визнання поданих вимог кредитора боржника, і дозволяє таким кредиторам оскаржувати прийняті у справі судові рішення.

У справах про банкрутство, особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов`язки учасників провадження у справі про банкрутство, після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Черкаської області перебуває справа №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро", провадження в якій відкрито ухвалою суду від 18.11.2021 року за заявою ТОВ "Патріот-Ч".

Постановою Господарського суду Черкаської області від 20.05.2022 ТОВ "Седна-Агро" визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Левченка В.М.

Разом з тим, як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 не звертався до суду із заявою про визнання його грошових вимог до боржника, відповідні вимоги судом першої інстанції не розглядались та не визнавались, як наслідок до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Седна-Агро" не включались, а відтак, за висновками апеляційного суду, ОСОБА_1 не набув статусу конкурсного кредитора у даній справі про банкрутство.

Доводи скаржника про те, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 по справі №925/1240/21 визнано поточні кредиторські вимоги ОСОБА_1 до банкрута, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, з огляду на наступне.

Так, правова позиція стосовно визнання кредиторських вимог поточних кредиторів викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 року по справі №904/4455/19.

У даній справі Верховний Суд вказав наступне: "Як уже зазначалося, у статті 7 КУзПБ закріплено універсальне правило розгляду в межах справи про банкрутство всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких спорів (майнових вимог до боржника), що втілює галузевий принцип концентрації у межах справи про банкрутство всіх спорів, наслідком яких може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника.

Таким чином, природа майнових вимог до боржника (конкурсні, забезпечені або поточні) не змінює встановленого ГПК України та КУзПБ порядку розгляду справи з такими вимогами, що надійшла до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

В абзаці третьому частини чотирнадцятої статті 39 КУзПБ законодавець імперативно визначив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.

За змістом статті 1 КУзПБ поточними є кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду в позовному провадженні господарським судом (абзац третій частини восьмої статті 45 КУзПБ).

Отже, всі справи за позовами кредиторів з поточними вимогами до боржника мають бути сконцентровані (передані за підсудністю для розгляду) в межах справи про банкрутство відповідача та розглянуті відповідно до приписів статті 7 КУзПБ господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, по суті спору за правилами ГПК України у позовному провадженні в межах

справи про банкрутство.

До визнання боржника банкрутом вимоги позивача у такій справі можуть бути задоволені добровільно боржником або в примусовому порядку за рішенням суду, що набрало законної сили, адже за змістом частини п`ятої статті 41 КУзПБ на вимоги поточних кредиторів не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини четвертої статті 60 КУзПБ у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.

З аналізу цих норм вбачається, що законодавцем розмежовано процедури розгляду поточних кредиторських вимог, що здійснюються (1) у разі спору між кредитором і боржником до визнання останнього банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури - із застосуванням процесуальних правил ГПК України для позовного провадження та (2) після визнання банкрутом - визнання/відхилення судом грошових вимог поточних кредиторів у порядку КУзПБ.

При цьому задоволення вимог поточних кредиторів у ліквідаційній процедурі спеціальний закон безальтернативно пов`язав із дотриманням процедури заявлення кредиторами цих вимог та визнання їх судом відповідно до статті 60 КУзПБ.

Тому судове рішення про задоволення поточних вимог кредитора у справі позовного провадження, що набрало законної сили в порядку ГПК України, само по собі не є підставою для набуття стягувачем за цим рішенням правомочностей поточного кредитора в ліквідаційній процедурі боржника та внесення відповідних відомостей до реєстру вимог кредиторів і, як наслідок, для задоволення таких вимог у ліквідаційній процедурі, адже не є результатом визначеного законодавцем процесуального порядку визнання і задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство - ухвалою суду за результатами розгляду заяви кредитора про визнання грошових вимог до боржника в порядку реалізації норм спеціального закону - статей 39, 60 КУзПБ.

Саме тому позивач у справі за позовом з поточними майновими (грошовими) вимогами до боржника, незалежно від стану (стадії) розгляду його позову, або стягувач за судовим рішенням у такій справі для задоволення поточних вимог після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури повинен подати письмову заяву з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, в порядку, визначеному статтею 60 КУзПБ, тобто за власною волею трансформувати позовну вимогу у вимогу поточного кредитора до боржника, що може бути задоволена в ліквідаційній процедурі".

Законодавцем у ст.60 КУзПБ встановлено функції господарського суду у ліквідаційній процедурі, а саме:

- у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Кодексом, з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України;

- у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом;

- у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Суд звертає увагу на те, що заява з вимогами поточного кредитора має відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 45 цього Кодексу.

До заяви з вимогами поточного кредитора застосовуються положення статті 46 цього Кодексу.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.12.2024 по справі №925/1240/21, на яку посилається апелянт, стягнуто з ТОВ "Седна-Агро" на користь ФОП ОСОБА_1 5 450,40 грн. судового збору.

Разом з тим, скаржником не надано та матеріали справи не містять жодних доказів звернення до господарського суду Черкаської області із заявою про визнання його кредиторських вимог, ухвала про визнання поточних кредиторських вимог скаржника до ТОВ "Седна-Агро" господарським судом Черкаської області не приймалась та у справі відсутня, а тому доводи апелянта, що він є поточним кредитором в справі №925/1240/21, є безпідставними, оскільки будуються на його суб`єктивному тлумаченні положень законодавства.

Апеляційним судом також не беруться до уваги твердження апелянта про те, що Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду його вже було залучено до участі в справі №925/1240/21 постановою від 09.10.2024 року.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Зі змісту постанови від 09.10.2024 року Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №925/1240/21 вбачається, що суд переглядав ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.03.2024 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 року за скаргою ФОП ОСОБА_1 від 12.03.2024 року на дії/бездіяльність ліквідатора ТОВ "Седна-Агро".

Так, у вищевказаній постанові Верховний Суд зазначав про те, що підстави скарги ФОП ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) ліквідатора від 12.03.2024 року не є тотожними підставам раніше поданої ним же скарги від 15.12.2023 року та вказав на допущене попередніми інстанціями порушення норм процесуального права, тобто питання залучення скаржника до участі в справі №925/1240/21 судом не розглядалось, оскільки це не було предметом ані поданої суду першої скарги від 12.03.2024, ані апеляційної, ані касаційної скарг.

При цьому, за висновками апеляційного суду, участь ОСОБА_1 у даній справі №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро" обмежується розглядом його скарг на дії та бездіяльність ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Левченка В.М. в частині невиконання останнім свого обов`язку відступити ФОП ОСОБА_1, як переможцю проведеного у справі про банкрутство аукціону, придбане право вимоги дебіторської заборгованості та передати відповідні документи.

Тобто, у даній конкретній справі ОСОБА_1 є учасником провадження у справі лише щодо розгляду його скарг, поданих на бездіяльність ліквідатора банкрута, як замовника аукціону з продажу майна боржника, якою порушуються права та законні інтереси ОСОБА_1, як переможця відповідного аукціону, і така участь, з рештою, не свідчить про автоматичне надання йому статусу повноправного учасника провадження у справі №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро".

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 у справі №911/698/21 дійшов висновку про умовний розподіл учасників у справі про банкрутство на 3 групи, а саме:

І група - сторони справи - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);

ІІ група - учасники справи - арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, - уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника;

ІІІ група - інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Разом з тим, станом на дату звернення до місцевого господарського суду з відповідним клопотанням апелянтом не доведено суду належності до будь-якої з наведених груп учасників провадження у справі №925/1240/21 про банкрутство.

За змістом частини 4 статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою.

Відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень здійснюється господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі:

1) невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого;

2) зловживання правами арбітражного керуючого;

3) подання до суду неправдивих відомостей;

4) відмови арбітражному керуючому в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом;

5) припинення діяльності арбітражного керуючого;

6) наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Якщо заяву про відсторонення арбітражного керуючого подано не учасником провадження у справі, така заява залишається судом без розгляду.

Комітет кредиторів має право в будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень незалежно від наявності таких підстав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки скаржник не має статусу сторони чи учасника у справі №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро", то відповідно він не наділений процесуальний правом на звернення до суду із заявою про відсторонення арбітражного керуючого Левченка В.М., що відповідно до ч. 4 ст. 28 КУзПБ є підставою для залишення такої заяви без розгляду.

Разом з тим, дійшовши вірних висновків про відсутність у ОСОБА_1 процесуального права на звернення до суду із заявою про відсторонення ліквідатора банкрута з огляду на не набуття останнім статусу учасника провадження у справі, місцевий господарський суд помилково повернув відповідну заяву без розгляду, оскільки вірним в даному випадку є саме залишення такої заяви без розгляду, що у повній мірі узгоджується з приписами ч. 4 ст. 28 КУзПБ.

Посилання скаржника на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права в частині не зазначення в оскаржуваній ухвалі суду повних ініціалів судді та імен (найменувань) усіх учасників провадження у справі, а також строку її оскарження колегією суддів відхиляються, як такі що не відповідають дійсності, оскільки така ухвала відповідає вимогам ст.234 ГПК України та містять вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини із зазначенням всіх необхідних їх складових елементів.

Щодо доводів про обов`язкове скасування оскаржуваної ухвали на підставі п. 2 ч. 3 ст. 277 ГПК України, то судова колегія зазначає наступне.

Так, згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 було подано заяву про відвід судді Довганя К.І. від розгляду заяви про відсторонення арбітражного керуючого.

За результатами розгляду даної заяви про відвід судді Довганя К.І. у справі Господарським судом Черкаської області ухвалою від 01.01.2025 року (суддя Боровик С.С.) відмовлено у задоволенні такої заяви.

У наведеній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, з мотивами якого погоджується й колегія суддів апеляційного господарського суду, що наведені заявником доводи, які викладені на обґрунтування заяви про відвід судді Довганя К.І. не можуть вважатись об`єктивно обґрунтованими, тобто визначена п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України підстава для відводу судді у цій справі не знайшла свого підтвердження.

Зважаючи на те, що стверджувану заявником підставу (п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України) для відводу судді місцевого господарського суду, який брав участь у розгляді цієї справи, не можна визнати обґрунтованою, тому підстави для обов`язкового скасування оскаржуваної ухвали у порядку вимог п. 2 ч. 3 ст. 277 ГПК України відсутні.

Щодо вимог про постановлення окремої ухвали стосовно допущення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 10 ст. 246 ГПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Разом з тим, суд зазначає, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Більш того, суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №921/357/20).

При цьому, судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не було встановлено таких суттєвих порушень місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, як б мали наслідком постановлення відносно нього окремої ухвали, у зв`язку із чим таке клопотання скаржника задоволенню не підлягає.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, спростовуються матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак правових підстав для її задоволення не вбачається.

Інші доводи ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Згідно ст. 277 ГПК України підставами для зміни судового рішення є:

1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Як було зазначено вище, дійшовши вірних висновків про відсутність у ОСОБА_1 процесуального права на звернення до суду із заявою про відсторонення ліквідатора банкрута з огляду на не набуття останнім статусу учасника провадження у справі, місцевий господарський суд помилково повернув відповідну заяву без розгляду, оскільки вірним в даному випадку є саме залишення такої заяви без розгляду, що у повній мірі узгоджується з приписами ч. 4 ст. 28 КУзПБ.

Втім, враховуючи, що вказані порушення Господарського суду Черкаської області, з рештою, не призвели до прийняття неправильного судового рішення про відсутність підстав для розгляду відповідної заяви ОСОБА_1 , судова колегія дійшла висновку змінити резолютивну частини оскаржуваної ухвали та викласти її в редакції, наведеній у даній постанові.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, скасування ухвали Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, така апеляційна скарга залишається без задоволення. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року у справі №925/1240/21 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 06.01.2025 року у справі №925/1240/21 змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції: "Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 від 26.12.2024 про відсторонення арбітражного керуючого Василя ЛЕВЧЕНКА та про витребування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д), інформацію (виписку) про рух коштів ТОВ «СЕДНА-АГРО» по ліквідаційному рахунку № НОМЕР_1 , за період з 20.05.2022 по дату надання інформації у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро».".

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Справу повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 07.04.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

А.М. Демидова