ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 Справа № 914/2392/24

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі

позивача Радехівської міської ради, місто Радехів, Львівська область

до відповідача-1 ОСОБА_1 , місто Львів

до відповідача-2 Фермерського господарства «КОС-ЛОМ», місто Львів

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, місто Львів

про 1) Зобов`язання повернути земельну ділянку;

2) Усунення перешкод власника у користуванні земельною ділянкою, шляхом скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку.

За участю представників:

від прокуратури: Максимовська С.С. - прокурор (посвідчення №068742);

від позивача: Басарабчук В.С. - представник (за довіреністю б/н від 12.02.2024), присутній в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку «ВКЗ»;

від відповідача-1 : не з`явився;

від відповідача-2: Ломаківський Ю.В. - директор;

від третьої особи: не з`явився.

Коханчук С.П. присутній в судовому засіданні.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Радехівської міської ради до відповідача-1 ОСОБА_1 , до відповідача-2 Фермерського господарства «КОС-ЛОМ», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про 1) Зобов`язання ОСОБА_1 та Фермерського господарства «КОС-ЛОМ» повернути Радехівській міській раді земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Радехівської міської ради Львівської області; 2) Усунення перешкод власника територіальної громади в особі Радехівської міської ради Львівської області у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, шляхом скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239) за ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 30681913 від 11.03.2019).

Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.

Ухвалою від 04.03.2025 відкладено судове засідання на 01.04.2025 на 10:30 год. Вказаною ухвалою постановлено забезпечити участь представника позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні у справі №914/2392/24, призначеному на 01.04.2025 о 10:30 год в режимі відеоконференції відповідно до Положення.

Прокурор в судове засідання 01.04.2025 для розгляду справи по суті з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання 01.04.2025 для розгляду справи по суті в режимі відеоконференції з`явився, в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що виконати рішення суду, у разі його задоволення, буде неможливо, оскільки спірна земельна ділянка засіяна невстановленими особами.

Відповідач-1 явку уповноваженого представника в судове засідання 01.04.2025 для розгляду справи по суті не забезпечив. Відзив, заяви, клопотання від відповідача-1 станом на дату та час проведення судового засідання до суду не надходили. Явка представника відповідача-1 в судове засідання 01.04.2025 для розгляду справи по суті не визнавалась судом обов`язковою.

Представник відповідача-2 в судове засідання 01.04.2025 для розгляду справи по суті з`явився, в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Третя особа явки повноважного представника в судове засідання 01.04.2025 для розгляду справи по суті не забезпечила. Заяви, клопотання в тому числі про відкладення розгляду справи станом на дату та час проведення судового засідання до суду не надходили.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд, враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату та час судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, не вважає відсутність представників відповідача-1 та третьої особи перешкодою для вирішення спору по суті.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

Відзив у встановлений судом строк відповідачем-1 не подано.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 01.04.2025 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Правова позиція учасників справи.

Позиція прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Львівською обласною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено порушення інтересів держави під час відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Радехівської міської ради Львівської області.

Прокуратурою встановлено порушення ОСОБА_1 процедури отримання земельної ділянки державної власності в оренду (кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Радехівської міської ради Львівської області). Подане відповідачем-1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області клопотання від 21.12.2015 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для створення фермерського господарства не відповідає вимогам частини 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області під час розгляду клопотання не встановлено відповідність поданих ОСОБА_1 документів вимогам Закону України «Про фермерське господарство» та не досліджено дійсності волевиявлення ОСОБА_1 на створення фермерського господарства на земельній ділянці (кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Радехівської міської ради Львівської області), наданої для ведення фермерського господарства.

Вказані порушення призвели до невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання орендарем у користування земельної ділянки державної власності без проведення земельних торгів та всупереч цілей, визначених Законом України «Про фермерське господарство».

Спірну земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, відповідно до Статуту, не включено до земель Фермерського господарства «КОС-ЛОМ». Таким чином, використання спірної земельної ділянки Фермерським господарством «КОС-ЛОМ» грубо порушує вимоги Земельного кодексу України та позбавляє державу можливості реалізувати право оренди спірної земельної ділянки на більш вигідних умовах з урахуванням засад конкурентного ринку, що підриває основи національної безпеки та її фінансової стабільності.

Прокурор стверджує про те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.02.2019 № 13-631/15-19-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства без проведення процедури земельних торгів грубо порушує вимоги статтю 134 Земельного Кодексу України та позбавляє державу можливості реалізувати право оренди земельної ділянки на більш вигідних умовах з урахуванням засад конкурентного ринку, що підриває основи національної безпеки та її фінансової стабільності.

Таким чином, прокурор просить 1) Зобов`язати ОСОБА_1 та Фермерське господарство «КОС-ЛОМ» повернути Радехівській міській раді земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Радехівської міської ради Львівської області; 2) Усунути перешкоди власника територіальної громади в особі Радехівської міської ради Львівської області у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, шляхом скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239) за ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 30681913 від 11.03.2019).

Позиція позивача.

Радехівська міська рада письмово не виклала свою позицію щодо позову. В судовому засіданні 01.04.2025 для розгляду справи по суті представник позивача заперечив проти позовних вимог. Представник позивача повідомив суд про те, що представниками Радехівської міської ради при виїзді встановлено, що земельна ділянка (кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га) є засіяна невстановленими особами, відтак її повернення в такому стані в якому вона була передана відповідачам є неможливим.

Позиція відповідача-1.

Відповідач-1 відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив.

Позиція відповідача-2.

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав. Представник відповідача-2 зазначив, що відповідач-1 звертався до позивача із заявою про повернення земельної ділянки, про що позивачем було прийнято рішення від 18.12.2024 за № 66.

Слід зазначити, що 30.10.2024 через підсистему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№26323/24), однак судом в судовому засіданні 12.11.2024 встановлено, що відзив подано до іншої судової справи №914/39/24, яка перебуває на розгляді в судді Матвіїва Р.І. Після судового засідання 12.11.2024 через канцелярію Господарського суду Львівської області відзив передано для долучення до матеріалів справи №914/39/24.

Позиція третьої особи.

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у поданому письмовому поясненні (вх.№25013/24 від 16.10.2024) зазначило, що ОСОБА_1 виконано всі необхідні умови для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду у відповідності до вимог чинного земельного законодавства, а тому Головне управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення діяло на підставі та у спосіб визначений земельним законодавством.

Обставини встановлені судом.

21.12.2015 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням (вх.№ЕП-1/58/0/24-15) про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 10,7748 га, для створення фермерського господарства, кадастровий номер :03:000:0722, яка розташована на території Нововитківської сільської ради Радехівського району (Радехівська територіальна громада Львівської області).

До вказаного клопотання ОСОБА_1 додано копії документів, що підтверджують отримання спеціальності «ветеринарія» у Львівському зооветеринарному інституті, рішення Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09.10.2015 № 3 «Про надання згоди на відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства» та графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 29.12.2015 № 13-12169/28-15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), загальною площею 10,7748 га (кадастровий номер :03:000:0722), розташованої на території Нововитківської сільської ради (за межами населених пунктів), в оренду для ведення фермерського господарства.

В подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.02.2019 № 13-631/16-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надано ОСОБА_1 в оренду терміном на 7 років земельну ділянку площею 10,7746 га (кадастровий номер :03:000:0722) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення фермерського господарства.

На підставі вищевказаного наказу, 07.03.2019 між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі.

Згідно з п. 1.1 та п. 2.1 вказаного договору орендодавець на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.02.2019 № 13-631/16-19-СГ надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності без змін цільового призначення для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :03:000:0722 (загальною площею 10,7746 га, у тому числі 10,7746 га сіножаті), яка розташована за межами населеного пункту на території Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області.

Відповідно до п. 3.1. договору, договір укладено на строк 7 (сім) років.

Згідно з п. 5.1 та п. 5.2. вказаного договору земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства, загальною площею 10,7746 га, у тому числі 10,7746 га - сіножаті. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення фермерського господарства.

Відповідно до п. 8.3.2. договору орендар має право передавати орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі у суборенду за умови забезпечення використання її за цільовим призначенням та умовам договору.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано 11.03.2019 за ОСОБА_1 , номер запису про інше речове право 30681913.

На виконання договору між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) підписано акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 07.03.2019, згідно якого орендодавець передав, а ОСОБА_1 прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області площею 10,7746 гектара. Орендодавець передав орендарю земельну ділянку у належному стані та і визначених межах згідно з умовами договору. Датою набуття орендарем права володіння, користування земельною ділянкою є дата складання цього акту.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.03.2019 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 14.03.2019 щодо погодження передачі в суборенду земельної ділянки, листом № К-2411/0-1683/0/37-19 надало згоду на передачу вказаної земельної ділянки в суборенду.

08.04.2019 між ОСОБА_1 (суборендодавець) та ТзОВ «ЛОПАТИН АГРО-ПЛЮС» (суборендар) укладено договір суборенди земельної ділянки № 14-2019, за умовами якого суборендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 для ведення фермерського господарства, загальною площею 10,7746 га (надалі договір суборенди).

Відповідно до п. 3.1. договору суборенди даний договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації в установленому законом порядку і діє до 07.03.2026.

Право суборенди земельної ділянки зареєстровано 12.04.2019, номер запису про інше речове право 31200593.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі додаткової угоди про дострокове розірвання № 1 від 29.02.2020 ОСОБА_1 та ТзОВ «ЛОПАТИН АГРО-ПЛЮС» дійшли згоди про дострокове розірвання вищевказаного договору суборенди земельної ділянки №14-2019 від 08.04.2019, про що 20.03.2020 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, 19.03.2020 між ОСОБА_1 (суборендодавець) та Фермерським Господарством «Галстедан» (суборендар) укладено договір суборенди земельної ділянки № 8, за умовами якого суборендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 для ведення фермерського господарства, загальною площею 10,7746 га (надалі договір суборенди №8).

Відповідно до п. 3.1. та п. 3.5. договору суборенди №8 даний договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації в установленому законом порядку і діє до 01.03.2021. Після закінчення строку дії даного договору суборендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Право суборенди Фермерським Господарством «Галстедан» земельної ділянки зареєстровано 20.03.2020 номер запису про інше речове право 36075909. При цьому, речове право суборенди припинено 01.03.2024, про що внесено відповідні відомості до реєстру.

Львівською обласною прокуратурою під час вивчення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері законності розпорядження Земельними ділянками державної та комунальної власності встановлені порушення вимог Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України та вимог Закону України «Про фермерське господарство», зокрема, встановлено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0722 в оренду ОСОБА_1 ) не відповідає вимогам законодавства, що стало підставою для ініціювання питання про повернення земельної ділянки в судовому порядку.

23.04.2024 Львівською обласною прокуратурою скеровано запит №15/1-475вих-24 до Рахівської міської ради про надання у строк до 10.05.2024 інформацію щодо обізнаності про факт та обставини надання Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 без проведення земельних торгів, зокрема, і земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0722.

Радехівська міська рада листом від 10.05.2024 №1314 повідомила про те, що відповідно до статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а саме: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, тому Радехівська міська рада не проводила аналіз законності прийняття ГУ Держгеокадастру у Львівській області вищевказаних наказів, щодо надання земельних ділянок громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів. З метою встановлення обставин надання земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0722 площею 10,7746 га громадянину ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12 лютого 2019 року №13-631/16-19-СГ, Радехівська міська рада Львівської області звернеться до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання копії Наказу щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. Зокрема, у відповіді Радехівська міська рада повідомила прокуратуру про те, що після отримання даної інформації Радехівська міська рада Львівської області надасть додаткову інформацію.

25.04.2024 Львівською обласною прокуратурою скеровано запит №15/1-488вих-24 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання у строк до 17.05.2024 інформації: 1) про підстави надання Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області вищевказаних земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 без проведення земельних торгів (зокрема, і земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0722); 2) чи у встановленому законом порядку Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області надавалась згода на передачу земельних ділянок в суборенду ТзОВ «Лопатин Агро-плюс» та ФГ «Галстедан», надавши при цьому копії підтверджуючих листів у разі надання таких погоджень. Окрім цього, у вказаному листі прокурор просив надати копії заяв (клопотань) ОСОБА_1 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо згаданих земельних ділянок (зокрема, і земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0722), а також доданих до таких заяв (клопотань) документів.

Львівська обласна прокуратура скерувала до Рахівської міської ради запити (№15/1-577вих-24 від 22.05.2024; №15/1-863вих-24 від 12.08.2024) про надання інформації, чи вживалися (чи будуть вживатися) Радехівською міською радою заходи до захисту інтересів держави щодо повернення земельних ділянок наданих в оренду ОСОБА_1 .

Листом від 29.09.2024 №2340 Радехівська міська рада повідомила Львівську обласну прокуратуру про те, що заходів позовного характеру щодо земельних ділянок, які є в оренді ОСОБА_1 не вживала (зокрема, і земельної ділянки площею 10,7746 га, кадастровий номер :03:000:0722).

Прокуратурою встановлено порушення ОСОБА_1 процедури отримання земельної ділянки державної власності в оренду (кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Радехівської міської ради Львівської області).

Належних заходів для захисту інтересів держави та для усунення порушень позивач не надав, а тому прокурор у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив про підготовку позову в інтересах держави в особі Радехівської міської ради.

Таким чином, у зв`язку із порушення інтересів держави під час відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Радехівської міської ради Львівської області, прокурор звернувся до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Радехівської міської ради до відповідача-1 ОСОБА_1 , до відповідача-2 Фермерського господарства «КОС-ЛОМ», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області в якій просить суд: 1) Зобов`язати ОСОБА_1 та Фермерське господарство «КОС-ЛОМ» повернути Радехівській міській раді земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Радехівської міської ради Львівської області; 2) Усунути перешкоди власника територіальної громади в особі Радехівської міської ради Львівської області у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, шляхом скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239) за ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 30681913 від 11.03.2019).

Висновки суду.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси, які знаходяться в межах України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права власності землі комунальної власності згідно статті 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Відповідно до положень статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За положеннями статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

При цьому, частинами 2 та 3 статті 134 Земельного кодексу України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Так, стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Проте, спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство».

Саме з метою забезпечення реальної можливості для ведення фермерського господарства, як об`єднання членів сім`ї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності, положеннями статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство» та статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України передбачено право громадян на отримання не на конкурентних засадах у власність або в оренду земельних ділянок державної власності, але не в будь-якій кількості та не в будь-яких розмірах.

Частинами 1, 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Як вбачається із змісту частин 1, 2, 7 статті 7 вищевказаного Закону, громадяни для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання земельної ділянки із земель комунальної власності до місцевої ради. У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства надаються єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Отже, спеціальний Закон визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 Земельного кодексу України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 Земельного кодексу України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Крім того, частина 2 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

В постанові Верховного Суду у справі № 314/3881/15-ц від 14.11.2018 викладено правову позицію стосовно того, що при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 Земельного кодексу України. За змістом статей 1, 7, 8 Закону заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» та статті 123 Земельного кодексу України викладена в постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 924/863/17, від 23.05.2018 у справі № 389/29/17-ц, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15, від 29.01.2020 у справі № 927/83/19, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у поданому до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області клопотанні від 21.12.2015 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для створення фермерського господарства, всупереч вимог частини 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, не обґрунтував необхідності одержання землі такої площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказав перспектив діяльності фермерського господарства, а також не підтвердив наявність необхідної матеріально-технічної бази для її обробітку, ресурсів для залучення найманих працівників та оренди сільськогосподарської техніки.

В свою чергу, Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області під час розгляду клопотання ОСОБА_1 , не перевірено можливість самостійно ним та працею найманих працівників вести фермерську діяльність, чи мав (має) він власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, чи мав ОСОБА_1 потенційних контрагентів, ресурси яких він може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства, а також загалом, чи зможе потенційний орендар проводити діяльність на наданій земельній ділянці.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не пересвідчилось в дійсності волевиявлення ОСОБА_1 на створення фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації для отримання прибутку на земельній ділянці, наданій для ведення фермерського господарства, не перевірило, чи матиме можливість фермерське господарство, створене заявником, обробляти орендовані землі, чи буде досягнута законна мета оренди земельної ділянки, тобто чи насправді виникли та існують законні сподівання на здійснення майнового права - оренду землі, чи є такі сподівання практичними в своїй реалізації.

З матеріалів справи вбачається, земельна ділянка, що є предметом спору, не межує із іншими земельними ділянками, які були попередньо надані Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області в оренду ОСОБА_1 . Такі земельні ділянки не мають необхідної сукупності ознак для визнання їх єдиним масивом.

Вказані порушення призвели до невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання орендарем у користування земельної ділянки державної власності без проведення земельних торгів та всупереч цілей, визначених Законом України «Про фермерське господарство».

Ознаками фермерського господарства, виходячи із змісту статей 1, 2 Закону України «Про фермерське господарство», є наявність статусу юридичної особи, це форма підприємницької діяльності, ця діяльність здійснюється виключно громадянами України і лише на добровільних засадах, сімейно-трудовий характер господарства, основним видом діяльності якого є виробнича сільськогосподарська діяльність, пов`язана з використанням земель сільськогосподарського призначення, як основного засобу виробництва, метою діяльності фермерського господарства є одержання прибутку.

Статтею 8 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації, фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 627/1351/18 наголошено, що можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 14.10.1999 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець за номером 2 029939 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ). При цьому, будь-яких видів його діяльності у реєстрі не зазначено.

Водночас, 06.08.2014 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності вищевказаної фізичної особи-підприємця Костюк Олександра Олександровича.

З матеріалів справи вбачається, що лише 08.08.2023 відповідно до рішення № 1 засновників Фермерського господарства «КОС-ЛОМ» ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вирішено створити Фермерське господарство «КОС-ЛОМ». Затверджено та підписано Статут Фермерського господарства.

Відповідно до п. 6.1. Статуту Фермерського господарства «КОС-ЛОМ» землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельних ділянок, що належать на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельних ділянок, які використовує фермерське господарство на умовах оренди та користування.

Згідно із п. 6.2.1. вищевказаного Статуту землі фермерського господарства складаються із земельних ділянок, які на праві оренди перебувають у користуванні члена Фермерського господарства - ОСОБА_1 , зокрема земельних ділянок кадастровий номер :11:000:1482 площею 28,1498 га, :11:000:1484 площею 13,1377 га, :09:000:0198 площею 42,4462 га, :03:000:0693 площею 34,2136 га, :03:000:1046 площею 25,2160 га, :03:000:1045 площею 10,2156 га, :05:000:1047 площею 38,7549 га, :05:000:1048 площею 12,7071 га, :05:000:1050 площею 12,1368 га, :05:000:1049 площею 1,8525 га, :06:000:0932 площею 24,1406 га, :04:000:0305 площею 43,8417 га, 462398160:04:000:1321 площею 24,5785 га.

З матеріалів справи вбачається, що спірну земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, відповідно до Статуту, не включено до земель Фермерського господарства «КОС-ЛОМ».

Таким чином, фермерське господарство, для створення якого ОСОБА_1 отримав у довгострокову оренду спірну земельну ділянки, останнім створено більше ніж через 4 роки після отримання такої.

Як вже було зазначено вище, 07.03.2019 між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди (земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0722). А вже через 7 днів після підписання договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0722 ОСОБА_1 подано до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області заяву щодо погодження передачі в суборенду вказаної земельної ділянки.

Листом від 21.03.2019 № К-2411/0-1683/0/37-19 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області надано згоду на укладення ОСОБА_1 договору суборенди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га.

08.04.2019 між ОСОБА_1 та ТзОВ «ЛОПАТИН АГРО-ПЛЮС» укладено договір суборенди земельної ділянки №14-2019, за яким ТзОВ «ЛОПАТИН АГРО-ПЛЮС» надано у платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722. Згідно п. 3.1. даний договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації в установленому законом порядку і діє до 07.03.2026.

Водночас, на підставі додаткової угоди про дострокове розірвання № 1 від 29.02.2020 ОСОБА_1 та ТзОВ «ЛОПАТИН АГРО-ПЛЮС» дійшли згоди про дострокове розірвання вищевказаного договору суборенди земельної ділянки, про що 20.03.2020 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, вже 19.03.2020 між ОСОБА_1 та ФГ «Галстедан» укладено договір суборенди земельної ділянки № 8, за яким ФГ «Галстедан» надано у платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722.

Право суборенди ФГ «Галстедан» земельної ділянки зареєстровано 20.03.2020 номер запису про інше речове право 36075909. Речове право суборенди припинено 01.03.2024, про що внесено відповідні відомості до реєстру.

Відтак, наведені обставини підтверджують відсутність намірів у ОСОБА_1 на створення фермерського господарства на орендованій земельній ділянці та свідчать про те, що його дії були спрямовані на отримання іншими юридичними особами - ТзОВ «ЛОПАТИН АГРО-ПЛЮС» та ФГ «Галстедан» у користування земельної ділянки державної власності за спрощеною процедурою, а саме без проведення земельних торгів (аукціону), що передбачені статтями 124, 134 Земельного кодексу України.

При цьому дії з передачі земельних ділянок в суборенду були здійснені ОСОБА_1 як фізичною особою, що є порушенням вимог статті 14 Закону України «Про фермерське господарство», оскільки лише фермерське господарство, як юридична особа, може передавати земельні ділянки в суборенду.

З матеріалів справи вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, будучи розпорядником даних земель державної власності та органом державного контролю, у тому числі в частині дотримання вимог законодавства при укладенні цивільно-правових угод щодо користування земельними ділянками, при наданні згоди на передачу земельної ділянки в суборенду усвідомлювало, що ОСОБА_1 порушено вимоги Закону України «Про фермерське господарство», а його дії є недобросовісними та спрямовані на отримання іншою юридичною особою земельної ділянки всупереч встановленому законом порядку.

Із системного аналізу положень статей 1, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» та статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України слідує, що громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц.

Разом з цим, для створення та ведення фермерського господарства на підставі наказів Головне управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_1 вже виділялись земельні ділянки за рахунок земель державної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, до виділення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки (07.03.2019), останньому вже було надано в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення в межах Радехівської та Лопатинської територіальних громад, зокрема:

- 14.11.2016 площею 12,1368 га (кадастровий номер :05:000:1050);

- 14.11.2016 площею 1,8525 га (кадастровий номер :05:000:1049);

- 14.11.2016 площею 38,7549 га (кадастровий номер :05:000:1047);

- 14.11.2016 площею 12,7071 га (кадастровий номер :05:000:1048);

- 14.11.2016 площею 25,216 га (кадастровий номер :03:000:1046);

- 14.11.2016 площею 10,2156 га (кадастровий номер :03:000:1045);

- 01.04.2016 площею 34,2136 га (кадастровий номер :03:000:0693);

- 25.02.2019 площею 42,4462 га (кадастровий номер :09:000:0198);

- 21.02.2019 площею 28,1498 га (кадастровий номер :11:000:1482);

- 25.02.2019 площею 13,1377 га (кадастровий номер :11:000:1484);

- 25.02.2019 площею 37,5146 га (кадастровий номер :08:000:2173);

- 25.02.2019 площею 43,8417 га (кадастровий номер :04:000:0305);

- 25.02.2019 площею 24,5785 га (кадастровий номер :04:000:1321).

Відтак, ще до виділення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, йому було надано в оренду 13 земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 324,765 га.

Відповідно до статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельної ділянки для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Дії особи спрямовані, на отримання інших земельних ділянок після отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у передбаченому законодавством спрощеному порядку до моменту реєстрації фермерського господарства, не відповідають критеріям справедливості, добросовісності, розумності та фактично спрямовані в обхід законодавчо встановленого порядку набуття права на земельну ділянку.

Верховний Суд зазначає, що у випадку отримання земельної ділянки та створення фермерського господарства, як це передбачено законодавством, наступні земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності можуть бути отримані у користування виключно у порядку, передбаченому статтею 134 Земельного кодексу України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19, від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, постанови Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 25.09.2019 у справі № 397/30/17, від 30.06.2021 у справі № 917/1134/19, від 08.03.2023 у справі № 908/423/20).

Відповідно до статей 124, 134 Земельного кодексу України та статей 7, 8 Закону України «Про фермерські господарства» фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа за результатами проведення земельних торгів, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства.

Отже, право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.02.2019 № 13-631/15-19-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства без проведення процедури земельних торгів грубо порушує вимоги статті 134 Земельного кодексу України та позбавляє державу можливості реалізувати право оренди земельної ділянки на більш вигідних умовах з урахуванням засад конкурентного ринку, що підриває основи національної безпеки та її фінансової стабільності.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України також визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У даній справі наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.02.2019 № 13-631/16-19-СГ, яким ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано в оренду спірну земельну ділянку є незаконним, водночас вичерпав свою дію укладенням договору оренди спірної земельної ділянки.

Згідно з усталеною судовою практикою позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначених у позові наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення (накази) за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19).

У зв`язку із вищевикладеним, окремі позовні вимоги щодо визнання наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області недійсним та його скасування не є необхідним, доцільним та ефективним способом захисту в даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і у порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Також статтею 16 вказаного Закону встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Частина 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (частина 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, що існує зловживання ОСОБА_1 пільговими умовами отримання земельної ділянки, а відтак, орган виконавчої влади повинен був не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, однак у даному випадку сам орган виконавчої влади в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області не перешкоджав такому зловживанню, а тому сторони договору оренди землі створили незаконні передумови для отримання ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення на пільговій (позаконкурентній) основі, що призвело до незаконного заволодіння майном держави, у зв`язку із цим правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, направлений на незаконне заволодіння землею на той час державної власності сільськогосподарського призначення, то такий договір оренди відповідно до частин першої, другої статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Оскільки договір оренди землі за відсутності для цього підстави, визначеної в частині 2 статті 134 Земельного кодексу України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянками, такі договори згідно з частинами першою та другою статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Близькі за змістом висновки щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку набуття земельної ділянки викладені у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19, від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, постанови Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Отже, у разі, коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину, зокрема, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину, обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю.

Поряд з цим, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Частиною 4 статті 8 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

При цьому, варто зауважити, що після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц, від 26.06.2019 у справі № 628/778/18, від 02.10.2019 у справі № 922/538/19).

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 927/79/19 вказано, що укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну орендаря з громадянина на фермерське господарство чинним законодавством України не передбачено, відповідно не є обов`язковим.

Отже, з моменту реєстрації фермерського господарства та набуття статусу юридичної особи обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18.

З огляду на те, що 08.08.2023 відповідно до рішення № 1 засновників Фермерського господарства «КОС-ЛОМ» ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 створено Фермерське господарство «КОС-ЛОМ», останнє стало користувачем спірної земельної ділянки.

У зв`язку із вищевикладеним земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0722 отримана в оренду для введення фермерського господарства підлягає поверненню ОСОБА_1 та Фермерським господарством «КОС-ЛОМ» Радехівській міській раді.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 звернувся до Радехівської міської ради із заявою про припинення дії договору оренди землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, укладеного Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області 11.03.2019 на земельну ділянку площею 10,7746 га, кадастровий номер :03:000:0722.

Розглянувши вказану заяву, 18.12.2024 Радехівська міська рада прийняла рішення за № 66 про припинення дії договору оренди землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства від 11.03.2019 шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.

Водночас земельна ділянка не прийнята позивачем по акту, оскільки, як він стверджує, засіяна невстановленими особами.

Доказів факту засіяння спірної земельної ділянки позивач суду не надав. Також представник позивача в судовому засіданні 01.04.2025 пояснив, що позивач не звертався до правоохоронних органів по факту засіяння земельної ділянки невстановленими особами, оскільки це мають зробити відповідачі.

Щодо скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку.

Враховуючи те, що спірний договір оренди земельної ділянки, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області та ОСОБА_1 є нікчемним, підлягає скасуванню державна реєстрація права оренди.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Отже, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права оренди, яке фактично є нікчемним, щодо спірної земельної ділянки є перешкодою Радехівській міській раді для реалізації речових прав на цей об`єкт.

Відповідно до приписів абзацу 2 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Отже, у розумінні положень наведеної норми судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи. При цьому, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації.

Тобто, скасування державної реєстрації речового права оренди на нерухоме майно - земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239, тягне за собою припинення речового права за відповідачем - ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, що узгоджується з приписами статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на викладене, у даному випадку належним способом поновлення порушених прав буде скасування судом державної реєстрації права оренди та повернення земельної ділянки власнику.

За змістом статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц та у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 25.09.2019 у справі № 397/30/17, від 29.01.2020 у справі № 927/83/19 та від 25.03.2020 у справі № 357/2418/15-ц.

Окрім цього, Верховним Судом у постанові від 25.10.2023 у справі № 385/1290/21 вказано, що ефективним способом захисту та таким, що забезпечує реальне відновлення порушеного права у випадку реєстрації неукладеного між сторонами договору оренди, є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації відповідного права.

Таким чином, для забезпечення територіальній громаді в особі Радехівської міської ради Львівської області реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно скасувати державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за відповідачем, відомості про яке містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, необхідно зазначити, що навіть у випадку якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову.

Вказана позиція також викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 22.08.2018 №925/1265/16, від 04.08.2018 у справі №915/127/18.

Зважаючи на те, що спір стосується прав на земельну ділянку, а не оскарження рішень чи дій державного реєстратора, він не вважається таким, що порушує права третіх осіб на земельну ділянку, тому залучення реєстратора до участі у справі як співвідповідача не вимагається.

Подібні за змістом правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 361/4307/16.

Стаття 391 Цивільного кодексу України передбачає права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані з позбавленням володіння майном.

Тобто передбачений вказаною правовою нормою позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає и?ому здіи?снювати користування та розпорядження ним.

Отже, позовна вимога про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239) за ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 30681913 від 11.03.2019) підлягає задоволенню.

У даному позові прокурором заявлено вимогу усунути перешкоди власнику територіальної громади в особі Радехівської міської ради Львівської області у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, шляхом скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239) за ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 30681913 від 11.03.2019).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність належними доказами, дослідженими судом, позовних вимог про зобов`язання відповідачів повернути власнику - Радехівській міській раді земельну ділянку площею 10,7746 га кадастровий номер :03:000:0722, та про усунення перешкод власника у користуванні земельною ділянкою, шляхом скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи вказане, прокурором обрано належний спосіб захисту порушених прав позивача.

Щодо подання позову прокурором в інтересах Радехівської міської ради, то він належним чином обґрунтував порушення інтересів держави, дотримався порядку передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» і відповідачами 1, 2 жодних заперечень з цього приводу не висловлювалося.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, прокурор відповідно до положень статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України довів належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами підставність позовних вимог до задоволення. Відповідачі 1, 2 не спростували належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами підставності позовних вимог, відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подали.

Розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду Львівською обласною прокуратурою було сплачено судовий збір в сумі 4 844,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2212 (внутрішній номер 369910478) від 23.09.2024.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у даній справі позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд приходить до висновку, що сплачений прокуратурою судовий покладається на відповідачів порівну.

Керуючись статтями 4, 12, 41, 45, 53, 73, 74, 76-79, 129, частиною 9 статті 165, статтями 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та Фермерське господарство «КОС-ЛОМ» (79020, Львівська область, місто Львів, вулиця Рільнича, будинок 7, квартира 2А; ідентифікаційний код юридичної особи 45363773) повернути Радехівській міській раді (80200, Львівська область, місто Радехів, проспект Відродження, будинок 3; ідентифікаційний код юридичної особи 26361149) земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Радехівської міської ради Львівської області.

Стягувач Радехівська міська рада (80200, Львівська область, місто Радехів, проспект Відродження, будинок 3; ідентифікаційний код юридичної особи 26361149).

Боржник-1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Боржник-2 Фермерське господарство «КОС-ЛОМ» (79020, Львівська область, місто Львів, вулиця Рільнича, будинок 7, квартира 2А; ідентифікаційний код юридичної особи 45363773).

3. Усунути перешкоди власнику територіальній громаді в особі Радехівської міської ради Львівської області у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га, шляхом скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0722 площею 10,7746 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 239) за ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 30681913 від 11.03.2019).

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19; ідентифікаційний код юридичної особи 02910031) 2 422,40 грн судового збору.

5. Стягнути з Фермерського господарства «КОС-ЛОМ» (79020, Львівська область, місто Львів, вулиця Рільнича, будинок 7, квартира 2А; ідентифікаційний код юридичної особи 45363773) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19; ідентифікаційний код юридичної особи 02910031) 2 422,40 грн судового збору.

6. Накази видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 11.04.2025.

Суддя Сухович Ю.О.