РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2025Справа № 914/69/25
За позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича

до 1) Львівського апеляційного суду

2) Держави Україна в особі Державної казначейської служби України

про стягнення шкоди у сумі 2000029,00 грн

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Скобіола О.П.

Представники сторін: не з`явились

В судовому засіданні 03.04.2025 на підставі ст. 240 ГПК України ухвалено скорочене рішення суду

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до 1) Львівського апеляційного суду; 2) Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення шкоди у сумі 2000029,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані прийняттям Львівським апеляційним судом незаконної постанови від 27.06.2022 у справі № 461/240/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області № 914/69/25 від 13.01.2025 справу передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 10.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 10.03.2025. Встановлено відповідачам строк на подання відзиву.

17.02.2025 від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі. У своєму клопотанні позивач вказує, що всі вимоги та доводи висвітлені в позовній заяві підтримує, нормативний документ, прийнятий за результатами розгляду справи позивач просив направити на його адресу.

26.02.2025 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує у повному обсязі, та вказує на безпідставність залучення його у якості відповідача.

04.03.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Окрім цього позивачем заявлено клопотання щодо вирішення питання з приводу звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 56 Конституції України (чи має позивач право на відшкодування шкоди за рахунок держави завданої незаконними діями суддів (судів) і чи може бути дане право обмежено. Також позивач просив у випадку виявлення судом, що позов подано до не належного відповідача, замінити його належним або залучити співвідповідача.

В підготовче засідання 10.03.2025 представники сторін не з`явились, про дату та час проведення засідання були повідомлені належним чином. Позивач завчасно подав заяву про проведення підготовчого засідання без його участі.

В підготовчому засіданні 10.03.2025 суд протокольно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про конституційне подання та відмовив у задоволенні клопотання про заміну неналежного відповідача чи залученні співвідповідача.

Ухвалою суду від 10.03.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 03.04.2025.

В судове засідання 03.04.2025 представники сторін не з`явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Суд відзначає, що явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а з суті клопотання позивача від 17.02.2025 вбачається, що він просить розглянути справу без його участі та підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 у справі № 461/240/20 за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, прокуратури Львівської області Замараєва Р.М. про стягнення моральної шкоди апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» задоволено частково. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11червня 2021року скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року скасовано. Справу № 461/240/20 направлено до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.02.2023 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року, яким у задоволенні позову відмовлено повністю, залишено без змін.

Отже справа № 461/240/20 розглянута по суті, з прийняттям судом рішення про відмову у стягненні моральної шкоди з Прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, прокуратури Львівської області Р. Замараєва.

Позивач зазначає, що винесена постанова Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 у справі № 461/240/20 є незаконною, оскільки така не ґрунтується на вимогах законності, верховенства права, винесена з порушенням Конституції України та законів України. Внаслідок порушення норм Конституції України йому було спричинено моральні страждання, які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних страждань у зв`язку з позбавленням права доступу до правосуддя, порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми. Також позивачу завдано матеріальних збитків у розміру понесених витрат на направлення касаційної скарги на незаконну постанову суду.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу юридична особа має такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Згідно із частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їхньої реалізації, ступеня провини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо провина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,що мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 Цивільного кодексу України). Таким чином, позивач має довести факт завдання йому шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатися залежно від характеру немайнових втрат (їхньої тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вимога позивача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути виражена в грошовому (матеріальному)вигляді, що передбачено статтею 23 Цивільного кодексу України, в такому розмірі, який може компенсувати завдану позивачеві моральну шкоду.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У той же час позивачем не було в установленому законом порядку доведено суду факту завдання йому моральної шкоди неправомірними діями Львівського апеляційного суду, а також безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача у вигляді ухвалення постанови про закриття провадження у справі та моральною шкодою позивача.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що ухвалена Львівським апеляційним судом постанова від 27.06.2022, позбавила його в короткі терміни захистити права фермерського господарства в результаті чого фермерському господарству, було нанесено моральну шкоду яка полягала у приниженні ділової репутації фермерського господарства. Також, було порушено нормальні ділові зв`язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності фермерського господарства та порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя. Окрім того, було порушено стосунки з оточуючими людьми так як всі родичі та знайомі глузують, стверджуючи, що фермерське господарство не знає норм чинного законодавства, не веде свою діяльність в межах закону, адже кожне рішення суду, яке відмовляє в задоволенні вимог фермерського господарства говорить, що вимоги незаконні.

Проте, вищевказані твердження не беруться судом до уваги з огляду на те, що ухвалена Львівським апеляційним судом постанова не може безпосередньо свідчити про завдання репутаційних збитків фермерському господарству.

Окрім того, суд зазначає, що посилання позивача у більшій мірі стосуються неможливості продовження ним, як фізичною особою активного громадського життя та про порушення стосунків з оточуючими людьми, які глузують з нього (оскільки, у фермерського господарства не може бути родичів, на порушення стосунків з якими вказує позивач). Таким чином, суд дійшов висновку, що дані посилання не можуть розглядатись як завдання репутаційних збитків позивачу, оскільки стосуються безпосередньо фізичної особи ОСОБА_1 , а не Фермерського господарства "Бурки Віталія Володимировича" як суб`єкта господарської діяльності та позивача у даній справі.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності всіх елементів складу правопорушення, що є необхідною умовою для притягнення відповідачів до відповідальності у вигляді відшкодуванні моральної шкоди, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з Львівського апеляційного суду та Держави України в особі Державної казначейської служби України 2000000,00 грн. моральної шкоди визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також позивач вказує про завдання йому матеріальних збитків у сумі 29,00 грн, які були витрачені ним на відправлення кореспонденції, в зв`язку з оскарженнями постанови Львівського апеляційного суду від 27.06.2022.

До матеріалів справи долучено копію фіскального чека від 05.07.2022 на суму 29,00 грн, що долучена як підтвердження направлення до Верховного Суду касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 27.06.2022.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків та їх розміру;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками;

4) вини.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад господарського правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки, в даному випадку, його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 року в справі № 910/5349/20.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Тобто, витрати на направлення до Верховного Суду касаційної скарги є частиною судових витрат, що зокрема пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Такі витрати підлягають розподілу в межах справи № 461/240/20 та не є збитками, в розумінні ст. 22 ЦК України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність всіх елементів правопорушення, необхідних для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позову, судовий збір у даній справі з відповідача в дохід бюджету стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича (80033, Львівська область, Сокальський район, с. Тартаків, вул. Шевченка, буд. 42, ідентифікаційний код 25235046) до Львівського апеляційного суду (79008, м. Львів, площа Соборна, буд 7, ідентифікаційний код 42262398), Держави України в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд 6, ідентифікаційний код 37567646) про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 29,00 грн та моральної шкоди у розмірі 2000000,00 грн - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 11.04.2025

Суддя І.В.Усатенко