ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. Справа№ 910/19823/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Нечай О.Д.

від відповідача: Єфремов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2024, повний текст якого складено та підписано 23.09.2024

у справі № 910/19823/23 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Швидкий"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 89 871 802,80 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

26.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Швидкий" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 89 871 802,80 грн, з яких: 59 965 649,30 грн основного боргу, 2 219 150,65 грн 3% річних, 10 930 765,98 грн інфляційних втрат, 11 935 344,09 грн пені та 4 820 892,78 грн штрафу за Договором купівлі-продажу № 1078/01 від 03.12.2019 року на підставі статей 11, 509, 530, 612, 712 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого товару - електроенергії за «зеленим» тарифом, зокрема, у жовтні 2021 та у період з лютого 2022 по серпень 2022.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на наявність підстав для застосування до спірних правовідносин наказів Міненерго № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022 при вирішенні питання розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію у спірний період. За доводами відповідача Гарантований покупець не порушує умов Договору, здійснює розрахунки з Позивачем належним чином, з врахуванням регуляторних актів щодо обсягу оплати електричної енергії, поставленої у жовтні 2021 року, лютому-серпні 2022 року.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Швидкий" 58 819 632 грн 21 коп. - заборгованості, 2 219 150 грн 65 коп. - 3% річних, 10 930 765 грн 98 коп. - інфляційних втрат, 752 273 грн 71 коп. - судового збору та 44 044 грн 13 коп. - витрат на професійну правничу допомогу. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 1 146 017,09 грн основного боргу закрито. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення, з посиланням на положення статей 526, 530, 610, 629 ЦК України, пункту 8 частини 9 статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» та встановлених обставин неналежного виконання відповідачем зобов`язань, мотивовано доведеністю позовних вимог про стягнення основної заборгованості. При цьому, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем боргу після пред`явлення позову, провадження у справі у відповідній сумі основного боргу закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на Накази № 140 та № 206, оскільки вони жодним чином не обмежують право позивача на отримання повної вартості проданої енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних Господарський суд міста Києва дійшов висновку про обґрунтованість цих позовних вимог та задовольнив їх в заявленому позивачем розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу, суд попередньої інстанції застосував положення підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413), як імперативну норму, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Щодо розподілу судових витрат, місцевий господарський суд, з врахуванням встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, наявності обґрунтованих заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, присудив до відшкодування за рахунок відповідача 44 044,13 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

А саме апелянт посилається на те, що:

- при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував положення Наказів № 140 та № 206;

- суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, що викладена в постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23;

- не врахував усіх обставин при вирішенні питання про зменшення розміру заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи та заперечення позивача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:

- накази № 140 та № 206 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором, а також не змінюють терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641;

- накази не звільняють ДП «Гарантований покупець» від обов`язку щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар. Відтак, вказані вище накази не є підставою для гарантованого покупця не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору;

- з постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23, вбачається, що об`єднана палата погодилася з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23, від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22 щодо застосування положень частини восьмої статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4 Порядку №641, Наказу № 206, згідно з цими висновками положення Наказу № 206 не змінюють і не припиняють обов`язок Державного підприємства «Гарантований покупець» здійснити своєчасний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства та Порядку № 641;

- зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що є способом захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові;

- судом першої інстанції з врахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат правомірно було відшкодовано позивачу судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 44 044,13 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19823/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 1 128 410,60 грн. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

30.10.2024 усунено недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 у справі № 910/19823/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 02.12.2024. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 25.11.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 25.11.2024. Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.

У розгляді справи оголошувалась перерва, зокрема до 19.03.2025.

Явка представників учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні 19.03.2025 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 19.03.2025 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розгляд клопотань та заяв учасників справи

02.12.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі №320/19524/24. В обгрунтуання цього клопотання відповідач послався на те, що у випадку задоволення адміністративного позову у справі №320/19524/24 у відповідача в будь-якому випадку не виникне строк на оплату вартості електричної енергії, поставленої за Договором у розрахункових періодах березень 2022 - серпень 2022 року, відтак позовні вимоги про стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат не підлягатимуть задоволенню з огляду на їх передчасність.

Позивач подав заперечення щодо цього клопотання, оскільки зібрані у справі №910/19823/23 докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду та винести рішення по суті спору. Клопотання про зупинення провадження у справі, на думку позивача, є відвертим затягуванням розгляду справи, а таке зупинення шкодило б його правам та законним інтересам, а також сприяло би відкладенню на невідомий строк ухваленню остаточного рішення по справі та отримання позивачем своїх грошових коштів.

Протокольною ухвалою від 16.12.2024 відмовлено у задоволенні вищенаведеного клопотання у зв`язку з відсутністю підстав для зупинення.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення у даній справі змінити.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

03.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Швидкий" (виробник за "зеленим" тарифом) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (гарантований покупець) укладено Договір № 1078/01 (Договір), відповідно до пункту 1.1 якого виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 26.04.2019 року № 641 (Порядок).

Відповідно до пункту 2.5 Договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.

Згідно з пунктом 3.3 Договору оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим тарифом" у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Відповідно до пункту 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Відповідно до пункту 10.2 Порядку з урахуванням положень глав 7 та 8 цього Порядку гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.

Пунктом 10.3 Порядку передбачено, що після отримання від гарантованого покупця на електронну адресу акта купівлі-продажу продавець надає у триденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу гарантованому покупцю два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони.

Гарантований покупець у п`ятиденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу підписує їх зі своєї сторони та надсилає продавцю один примірник поштою.

Пунктом 10.4 Порядку визначено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що відповідач не виконав в повному обсязі свої зобов`язання з оплати за куплену у позивача електричну енергію, зокрема, у жовтні 2021 року, лютому-серпні 2022 року.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Близьке за змістом визначення договору енергопостачання наведено в положеннях статті 714 ЦК України.

Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом.

У розумінні вищезазначеного положення закону сторони в даній справі уклали договір, при цьому позивач є виробником, а відповідач - гарантованим покупцем.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" виробники мають право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ними електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За загальним правилом покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Водночас, закон містить застереження, що договором або актом цивільного законодавства може бути встановлений інший строк оплати (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Так, стаття 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначає, що:

- гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії, за встановленим їм "зеленим" тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця (частина друга);

- купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено "зелений" тариф, та гарантованим покупцем (частина третя);

- гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами (частина п`ять);

- порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, правила функціонування балансуючої групи гарантованого покупця визначаються порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, що затверджується Регулятором (частина шоста).

В свою чергу, сторонами в пункті 3.3 договору визначено, що оплата товарної продукції, придбаної гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці здійснюється у відповідності до глави 10 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженої постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок № 641).

За змістом пунктів 10.1, 10.4 глави 10 Порядку № 641 (в редакції, чинній на час дії спірних правовідносин), ДП "Гарантований покупець" зобов`язаний здійснювати оплату у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у виробника за "зеленим" тарифом у три етапи:

- перший (авансовий) - до 15 числа (включно) розрахункового місяця;

- другий (авансовий) - до 25 числа (включно) розрахункового місяця;

- третій (остаточний, у розмірі 100%) - протягом трьох робочих днів після отримання акта та оприлюднення рішення НКРЕКП про затвердження розміру вартості послуги.

У пункті 12.5 Порядку № 641 вказується, що ОСП протягом двох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, здійснює остаточний розрахунок із гарантованим покупцем із забезпеченням йому 100 % оплати фактично наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць відповідно до розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, затвердженої Регулятором, з урахуванням попередньо сплачених авансових платежів.

Отже строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги Комісією) з посиланням на пункт 10.4 Порядку № 641.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках виконання Договору мало місце постачання позивачем електричної енергії відповідачу у жовтні 2021 та у період з лютого 2022 по серпень 2022, яке супроводжувалось підписанням щомісячних актів купівлі-продажу електроенергії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 09.09.2022 № 1117 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 20.09.2022 № 1190 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" за липень 2022 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 15.03.2023 № 473 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" за серпень 2022 року.

Відтак, відповідач був зобов`язаний провести з позивачем остаточний розрахунок за поставку електричної енергії у жовтні 2021 та у лютому 2022 - червні 2022 у строк по 14.09.2022 (включно), у липні 2022 - у строк до 23.09.2022 (включно), у серпні 2022 - у строк до 20.03.2023 (включно).

Поряд з цим, у відповідності до частини 8 статті 16 Закону України "Про ринок електричної енергії" у разі введення особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі є Міністерство енергетики України [пункт 1 Положення про Міністерство енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 507 (далі - Положення №507)].

Згідно із статтею 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до приписів частини 2 статті 11 Закону України «Про функціонування паливно енергетичного комплексу в особливий період» забезпечення функціонування паливно-енергетичного комплексу, в особливий період покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у паливно-енергетичному комплексі.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та станом на момент розгляду даної справи діє воєнний стан.

У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, з урахуванням вимог частини 8 статті 16 Закону України "Про ринок електричної енергії", Міністерством енергетики України в межах повноважень, передбачених пунктом 8 Положення № 507, видано накази від 28.03.2022 № 140, який був чинний до 05.07.2022 (втратив чинність на підставі наказу від 05.07.2022 № 221) та № 206 від 15.06.2022 (втратив чинність на підставі наказу від 01.04.2024 № 136). Накази Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 та від 15.06.2022 № 206 зареєстровані в Міністерстві юстиції України і є нормативно-правовими актами.

Так, Наказом № 140 ДП "Гарантований покупець" з дати набрання чинності цим наказом на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечує перерахування коштів на сплату авансових платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП "Гарантований покупець", із дотриманням Порядку та з урахуванням таких положень:

- за результатами продажу електричної енергії за перші 10 днів розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 10 число розрахункового місяця, для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії з енергії сонячного випромінювання здійснюється відповідно до таких показників:

- сума, що дорівнює значенню 15 відсотків від середньозваженого розміру "зеленого" тарифу за 2021 рік (підпункт 1.1.1 наказу № 140);

- у випадку нестачі грошових коштів для забезпечення виплати сум, передбачених підпунктами 1.1.1- 1.1.5, наявні грошові кошти розподіляються між виробниками пропорційно до показників, зазначених у підпунктах 1.1.1- 1.1.5 (пункт 1.2 наказу № 140);

- за результатами продажу електричної енергії за подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця, розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків, передбачених підпунктами 1.1.1- 1.1.5 (пункт 1.3 наказу № 140).

Аналогічний механізм розподілу коштів після втрати чинності наказу Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 запроваджено наказом Міністерства енергетики України № 206 від 15.06.2022 (діяв протягом періоду з 24.06.2022 до 16.04.2024).

Наказом № 206 Державне підприємство "Гарантований покупець" на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечити перерахування коштів на сплату платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП "Гарантований покупець", із дотриманням вимог Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 26.04.2019 № 641, та з урахуванням положень, викладених у пункті 2 наказу:

установити, що за результатами продажу електричної енергії за перші 10 днів розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 10 число розрахункового місяця, для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії з енергії сонячного випромінювання здійснюється відповідно до таких показників:

- сума, що дорівнює значенню 18 відсотків від середньозваженого розміру "зеленого" тарифу за 2021 рік (підпункт 1 пункту 2);

- у випадку наявності залишку грошових коштів, що залишився на поточному рахунку після виконання підпунктів 1-5 цього пункту 2, цей залишок розподіляється та спрямовується виробникам пропорційно розміру нарахувань для відповідного виробника, здійснених з урахуванням підпунктів 1-5 цього пункту, але не більше вартості товарної продукції розрахункового періоду, розрахованої за "зеленим" тарифом для такого виробника (підпункт 6 пункту 2);

- у випадку нестачі грошових коштів для забезпечення виплати сум, передбачених підпунктами 1-5 цього пункту, наявні грошові кошти розподіляються між виробниками пропорційно до показників, зазначених у підпунктах 1-5 пункту 2 (підпункти 7 пункту 2);

- установити, що за результатами продажу електричної енергії за подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця, розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків, передбачених підпунктами 1-5 пункту 2 цього наказу.

У випадку наявності залишку грошових коштів, що залишився на поточному рахунку після виконання підпунктів 1-5 пункту 2 цього наказу, цей залишок розподіляється та спрямовується виробникам відповідно до підпункту 6 пункту 2 цього наказу (пункт 3).

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/6185/23 та від 11.04.2024 у справі №910/9100/22 в наведених вище наказах №140, № 206:

- мова йде про розподіл грошових коштів на оплату авансових платежів виробникам з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП "Гарантований покупець";

- накази не звільняють ДП "Гарантований покупець" від повної оплати придбаного товару;

- накази не змінюють обов`язку ДП "Гарантований покупець" здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці;

- на час воєнного стану на ДП "Гарантований покупець" було покладено обов`язок пропорційного розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел з урахуванням коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23, з урахуванням уточнення наступного змісту:

«Метою наказів №140 та №206 визначено забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам та уникнення ризиків призупинення діяльності виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії в умовах воєнного стану.

Отже, Міністерство енергетики України змінило відсоткове співвідношення розподілу коштів між виробниками за "зеленим" тарифом з метою збереження можливості для всіх виробників здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел. Обов`язок розподілу було покладено на ДП "Гарантований покупець" у залежності від коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.

В свою чергу, надаючи правову оцінку змісту вказаних наказів, об`єднана палата висновує, що наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" № 206, як і попередній наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" № 140 ніяким чином не обмежує право позивача як виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку №641.

Оскільки, за висновками об`єднаної палати, положення наказів №140 та №206 не змінюють порядок та строки розрахунків за придбану електричну енергію за Договором, укладеним з виробником електричної енергії за "зеленим" тарифом на час дії особливого періоду, тому для визначення строку виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100 % оплати за поставлену електричну енергію виробника за "зеленим" тарифом у період дії воєнного стану не має значення та не потребує доведення обставина наявності / відсутності на рахунках ДП "Гарантований покупець" коштів, необхідних для розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел, позаяк визначення строків розрахунків наведено у пункті 10.4 Порядку № 641.

Враховуючи викладене, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо ненадання відповідачем розрахунків і доказів відсутності на поточному рахунку коштів, які б дозволили оплатити повну вартість отриманої продукції, об`єднана палата доходить висновків про відсутність підстав для тлумачення норм Наказу №206 як такого, що змінює чи припиняє обов`язок ДП «Гарантований покупець» здійснити своєчасний розрахунок відповідно до чинного законодавства, Порядку № 641 та укладеного між сторонами договору.

Поряд з цим, об`єднана палата звертає увагу на те, що Міністерство енергетики наказом № 136 від 01.04.2024 року скасувало дію Наказу № 206 від 15.06.2022 року, яким встановлювались для ДП "Гарантований покупець" мінімальні відсотки виплат виробникам електроенергії з ВДЕ (відновлювальні джерела електроенергії) вартості отриманої електроенергії. Отже, наразі відсутні будь-які законодавчі обмеження щодо розміру виплат, які передбачені пунктом 10.1 Порядку № 641.».

В контексті вищевикладених правових позицій, що є релевантними до спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд під час вирішення цього спору правильно застосував норми матеріального права, а тому й висновки про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором виконав неналежним чином, сплативши вартість електроенергії частково, є обґрунтованими.

Доводи апелянта про помилкове незастосування судом до спірних правовідносин спеціального нормативного регулювання не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення за наведених мотивів не вбачається.

Щодо розміру позовних вимог про стягнення основного боргу

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем у період з 31.10.2021 до 31.08.2022 поставлено відповідачу електричну енергію на загальну суму 164 706 075,44 грн з ПДВ, що підтверджується підписаним сторонами актами купівлі-продажу електроенергії за відповідні періоди.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав, що відповідачем здійснено часткову оплату отриманої електроенергії в загальній сумі 104 740 426,14 грн, на підтвердження чого представлено до матеріалів справи платіжні інструкції.

Таким чином, розмір заборгованості за Договором за період з 31.10.2021 до 31.08.2022 на день подання позову становив 59 965 649,30 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після звернення з даною позовною заявою відповідач перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 1 146 017,09 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 348 059 від 21.02.2024 року, № 387 157 від 30.07.2024 року, № 394 200 від 28.08.2024 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі (Постанови Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/1584/15 та від 06.03.2019 у справі № 914/130/16).

Враховуючи те, що відповідач сплатив заявлену позивачем до стягнення заборгованість після відкриття провадження у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 1 146 017,09 грн основної заборгованості згідно пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Вимоги позивача про стягнення заборгованість у розмірі 58 819 632,21 грн (59 965 649,30 грн - 1 146 017,09 грн) цілком правомірно були визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У цьому зв`язку колегія суддів доходить висновку про те, що рішення суду про задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу (за виключенням сплаченого відповідачем боргу під час розгляду справи судом), - є правомірним; підстави для зміни чи скасування судового акта в цій частині, - відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вже зазначалось вище, остаточний розрахунок за поставку електричної енергії у жовтні 2021 та у лютому 2022 - червні 2022 відповідач зобов`язаний був здійснити у строк по 14.09.2022 (включно), у липні 2022 - у строк до 23.09.2022 (включно), у серпні 2022 - у строк до 20.03.2023 (включно).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати отриманої електроенергії в спірний період позивачем в порядку статті 625 ЦК України на суму основного боргу нараховано 2 219 150,65 грн 3% річних та 10 930 765,98 грн інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки названих позивних вимог за заявлені позивачем періоди, суд першої інстанції встановив, що зазначені розрахунки є арифметично вірними та дійшов висновку про їх обґрунтованість в заявлених сумах.

Однак колегія суддів не може погодитися з наведеним виснуванням суду попередньої інстанції, оскільки позивачем при розрахунку цих вимог було невірно визначено початок прострочення виконання відповідачем зобов`язання з огляду на наведені в таблиці розрахунку кількість днів нарахування (470, 460, 285 днів) та дати періодів (з 12.09.2022, 22.09.2022, 16.03.2023).

Так, зобов`язання з оплати поставленої електроенергії у жовтні 2021 та у лютому 2022 - червні 2022 вважається простроченим з 15.09.2022; у липні 2022 - з 24.09.2022; у серпні 2022 - з 21.03.2023.

На вимогу суду апеляційної інстанції сторонами надано розрахунки інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням вищенаведених вірних періодів прострочення. Так, відповідачем в додаткових письмових поясненнях (сформовано в системі «Електронний суд» 16.12.2024) наведено контррозрахунок, згідно якого інфляційні становлять 5 096 176,13 грн та річні - 2 203 784,21 грн. За розрахунком позивача, що викладено в заяві (сформовано в системі «Електронний суд» 30.01.2025), інфляційні становлять 5 096 176,13 грн та 3% річних - 2 203 784,21 грн.

Колегією суддів, за результатами здійсненої перевірки цих розрахунків встановлено їх арифметичну вірність та правильне визначення періоду прострочення, а тому обґрунтованими слід визнати вимоги про стягнення з відповідача 5 096 176,13 грн інфляційних втрат та 2 203 784,21 грн 3 % річних. Оскаржуване рішення в частині задоволення вказаних позовних вимог підлягає зміні шляхом викладення резолютивної частини в редакції даної постанови.

За таких обставин, апеляційна інстанція вважає, що відповідач достатньо обґрунтованими доводами та аргументами довів наявність помилки в розрахунку позовних вимог про стягнення інфляційних та річних, з чим фактично погодився і позивач в поданій ним до суду апеляційної інстанції заяві (сформованій в системі «Електронний суд» 30.01.2025). Відтак вимоги апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з цим не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність факту прострочення виконання відповідачем зобов`язання у зв`язку із його дією у відповідності до Наказів № 140 та № 206, адже вони ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором, а також не змінюють терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, що викладена в постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 та на яку посилається апелянт у цій справі.

У змісті викладеного, колегія наголошує на тому, що у випадку якщо сторона зобов`язання у встановлений строк не приступила до його виконання, то в силу статей 610, 612 ЦК України вона вважається такою, що допустила його порушення, а отже є стороною, що прострочила виконання. Суд першої інстанції, на підставі вірного дослідження матеріалів справи з правильним застосуванням норм матеріального права, дійшов неспростованого доводами апеляційної скарги висновкам про наявність підстав для стягнення інфляційних та річних.

Підстави для застосування положень статті 617 ЦК України та п. п. 5.1, 5.2 Договору (обставини непереборної сили), на які посилається апелянт в обґрунтування доводів про відмову в стягненні інфляційних та річних, - відсутні. Позаяк нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою статтею 611 ЦК України та статтею 217 ГК України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 ЦК України та статтею 218 ГК України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною 2 статті 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22).

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, заявлених в суді першої інстанції

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Відповідна позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.

На підтвердження факту понесення вказаних витрат позивачем до матеріалів справи додані наступні докази, а саме: копія Договору про надання правової допомоги від 06.10.2023 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 001871 серія МК, копія ордеру від 22.04.2024 року № 1117343 серія ВЕ, копія акта від 18.07.2024 року приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) до Договору про надання правової допомоги від 06.10.2023 року.

З поданого суду акта від 18.07.2024 року приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) до Договору про надання правової допомоги від 06.10.2023 року вбачається, що: аналіз та підготовка матеріалів справи, надання консультацій - 5 000,00 грн; складання та подання до суду процесуальних документів - 30 000,00 грн; участь у судових засіданнях - 25 000,00 грн. Всього 60 000,00 грн.

У своїх запереченнях щодо заявлених судових витрат відповідач в суді першої інстанції зазначав про неспівмірність заявленої суми гонорару зі складністю даної справи, відсутність підтверджень оплати гонорару за договором, а також неподання разом з першою заявою по суті позову попереднього (орієнтованого) розрахунку суми витрат на правничу допомогу.

В змісті доводів апелянта про неврахування судом попередньої інстанції усіх обставин при вирішенні питання про зменшення розміру заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина 2 статті 124 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, якою обґрунтована касаційна скарга, зазначено, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 08.04.2021 у справі №905/716/20; від 31.03.2021 у справі №916/2087/18; від 10.12.2020 у справі №922/3812/19.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем у своїй першій заяві по суті спору питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не порушено, попереднього (орієнтованого) розрахунку цих витрат не викладено.

18.07.2024 року позивачем до суду подано клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

02.08.2024 року відповідачем до суду подано заперечення на клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Тобто відповідач реалізував своє право на подання відповідних заперечень.

Таким чином, попри те, що у позовній заяві ТОВ "Вітряний парк Швидкий" не наведено попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу, зазначене не завадило відповідачу належним чином висловити свої міркування щодо обґрунтованості та співмірності витрат, які просив стягнути позивач у суді першої інстанції. У цьому зв`язку, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апелянта про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для присудження до відшкодування названих судових витрат в силу положень частини 2 статті 124 ГПК України. Принцип змагальності у даному випадку не порушено.

Щодо посилань апелянта на відсутність доказів оплати сум гонорару апеляційна інстанція зазначає, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Верховного Суду від 23.12.2023 у справі № 923/560/17.

Зважаючи на те, що позивачем до матеріалів справи долучено відповідний перелік документів, який є достатнім для підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг в заявленій до відшкодування сумі, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд не був позбавлений можливості в повній мірі дослідити та розглянути питання розподілу цих витрат.

Відносно посилань апелянта на неспівмірність, зокрема, включення в акт такої послуги як: «аналіз та підготовка матеріалів справи, в тому числі і документів наданих Клієнтом на підтвердження заборгованості ДП «Гарантований покупець», надання консультацій з приводу доцільності та перспектив звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, з урахуванням чинного законодавства та судової практики» (5 000 грн) колегія погоджуються з такими аргументами апелянта та вважає, що такі послуги не є окремими послугами, а охоплюються загальною діяльністю адвоката та є частиною послуг з підготовки позову, участі в судових засіданнях, а тому не можуть бути підставою для здійснення окремої оплати цих послуг за рахунок відповідача. Крім того, послуга «консультація...» не відповідає критеріям необхідності та не мала впливу на хід розгляду справи.

Тож названа сума не може бути врахована і судові витрати на правничу допомогу, що понесені стороною позивача в суді першої інстанції, підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам виходячи із загального їх розміру в сумі 55 000,00 грн. Відповідно дані судові витрати підлягають стягненню з відповідача в розмірі 40 463,50 грн, що становить 73,57 % від задоволених позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно частин 1, 4 статті 277 ГПК України, підставами для зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За результатом апеляційного перегляду справи, колегія суддів встановила, що при прийнятті оскарженого рішення місцевий господарський суд допустив помилку при визначені суми інфляційних втрат та 3 % річних. У зв`язку з цим, резолютивна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні, з викладенням в редакції цієї постанови.

Апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та зміною судового рішення, судові витрати, що понесені сторонами в суді першої інстанції перерозподіляються пропорційно задоволеним позовним вимогам. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції відшкодовується відповідачу пропорційно задоволених його вимог скарги.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 у справі №910/19823/23 в частині стягнення 3-х % річних, інфляційних втрат, судових витрат щодо стягнення судового збору за подання позовної заяви та витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, - змінити.

В цій частині рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 у справі №910/19823/23 викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Швидкий" (04070, місто Київ, вулиця Паркова дорога, будинок 16-А, приміщення 28; ) 2 203 784 (два мільйони двісті три тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн 21 коп. - 3% річних, 5 096 176 (п`ять мільйонів дев`яносто шість тисяч сто сімдесят шість) грн 13 коп. інфляційних втрат, 691 126 (шістдесят дев`яносто одна тисяча сто двадцять шість) грн 06 коп. судового збору за подання позовної заяви та 40 463 (сорок тисяч чотириста шістдесят три) грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.»

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 у справі №910/19823/23 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Швидкий" (04070, місто Київ, вулиця Паркова дорога, будинок 16-А, приміщення 28; ) на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ) 283 838 (двісті вісімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять вісім) грн 46 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 14.04.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова