ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"07" квітня 2025 р. Справа № 924/223/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Висоцькій А.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоустановка" м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелон-В" м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області

про стягнення 270000,00грн основного боргу, 5637,19грн 3% річних, 25893,48грн інфляційних втрат

За участю:

від позивача: Машко Г.І. згідно довіреності від 05.03.2025 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

З оголошенням перерви в межах дня.

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 на адресу Господарського суду Хмельницької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоустановка" м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелон-В" м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 270000,00грн основного боргу, 5637,19грн 3% річних, 25893,48грн інфляційних втрат.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, між ТОВ "Енергоустановка" та ТОВ "Мелон-В" було укладено договір поставки електричного приладдя в усній формі, відповідно до умов якого позивач протягом 2024 року постачав на адресу відповідача товар, а відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений позивачем товар в день його прийняття. У зв`язку із порушенням строків оплати визначених умовами усного Договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 270000,00грн основного боргу, нарахованого відповідно до товаророзпорядчих документів наявних у матеріалах справи, 637,19грн 3% річних та 25893,48грн інфляційних втрат, нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025, позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

Ухвалою суду від 11.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/223/25 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 11:00год. 07.04.2025.

25.03.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява (вх.№05-08/878/25) про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач зменшує позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 170000,00грн основного боргу, 5637,19грн 3% річних, 25893,48грн інфляційних втрат, оскільки відповідачем сплачено суму основного боргу 100000,00грн, що підтверджується долученою платіжною інструкцією №2434 від 06.03.2025 на суму 100000,00грн.

Крім цього, 07.04.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява (вх.№05-08/1014/25), в якій просить суд повернути з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір, у зв`язку із поданою заявою про зменшення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 07.04.2025 (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала, з урахуванням поданої до суду заяви про зменшення позовних вимог, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 07.04.2025 не з`явився, про поважність причин суд не повідомив.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, ухвалу суду від 11.03.2025 було надіслано до його електронного кабінету, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши надіслану представником позивача заяву (вх.№05-08/878/25 від 25.03.2025) про зменшення позовних вимог, судом враховується, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши адресовану представником позивача заяву про зменшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що остання подана в межах строків, визначених п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК, відповідає вимогам ч. 6 ст. 46 ГПК України, з огляду на що приймається судом до розгляду, у зв`язку з чим подальший розгляд справи здійснюється у межах заявлених позовних вимог з урахуванням зменшення, а предмет позову становлять вимоги щодо стягнення з відповідача 170000,00грн основного боргу, 5637,19грн 3% річних, 25893,48грн інфляційних втрат.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.

Між ТОВ "Енергоустановка" м. Запоріжжя та ТОВ "Мелон-В" м. Нетішин було укладено договір поставки електричного приладдя у спрощений спосіб.

На виконання домовленостей між сторонами, позивачем протягом 2024 року було поставлено відповідачу електричне приладдя згідно видаткових накладних, які знаходяться в матеріалах справи, а саме: №2401.0017 від 24.01.2024 на суму 7884,00грн з ПДВ; №2401.0014 від 24.01.2024 на суму 42240,00грн з ПДВ; №902.0026 від 09.02.2024 на суму 87900,00грн з ПДВ; №1302.0006 від 13.02.2024 на суму 136183,20грн; №2903.0040 від 29.03.2024 на суму 27600,00грн; №2305.0022 від 23.05.2024 на суму 2267,83грн з ПДВ; №912.0017 від 09.12.2024 на суму 102694,67грн з ПДВ; №1405.0009 від 14.05.2024 на суму 91502,40грн; №1605.0040 від 16.05.2024 на суму 21521,52грн; №1106.0033 від 11.06.2024 на суму 29700,00грн; №2207.0039 від 22.07.2024 на суму 247053,60грн з ПДВ; №1609.0020 від 16.09.2024 на суму 89864,28грн з ПДВ. Загалом позивачем було поставлено відповідачу товару на суму 886411,50грн ( в т.ч. ПДВ 147735,25грн).

Видаткові накладні підписані представниками сторін без поправок та зауважень, а також скріплені відтиском печаток товариств.

Позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату по замовленню №1098 від 22.01.2024 на суму 7884,00грн з ПДВ; №645 від 15.01.2024 на суму 42240,00грн; №1166 від 23.01.2024 на суму 87900,00грн; №1280 від 24.01.2024 на суму 136183,20грн; №4040 від 12.03.2024 на суму 27600,00грн; №8212 від 23.05.2024 на суму 2267,83грн; №21843 від 26.11.2024 на суму 102694,67грн; №6850 від 29.04.2024 на суму 113023,92грн; №9413 від 10.06.2024 на суму 29700,00грн; №10300 від 24.06.2024; №13554 від 06.08.2024 на суму 89864,28грн з ПДВ.

Наявність між сторонами господарських операцій підтверджується також податковими накладними: №15 від 23.01.2024; №16 від 16.01.2024; №21 від 25.01.2024; №15 від 13.02.2024; №17 від 22.03.2024; №10 від 23.05.2024; №30 від 02.12.2024; №14 від 13.05.2024; №24 від 16.05.2024; №21 від 14.05.2024; №17 від 11.06.2024; №10 від 22.07.2024; № 28 від 12.08.2024; №19 від 16.09.2024, а також квитанціями про реєстрацію податкової накладної від 13.02.2024; від 09.02.2024; від 13.02.2024; від 28.02.2024; від 12.04.2024; від 12.06.2024; від 27.12.2024; від 03.04.2024; від 10.06.2024; від 30.05.2024; від 27.06.2024; від 12.08.2024; від 29.08.2024; від 10.10.2024.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за отриманий товар згідно платіжних інструкцій №1200 від 23.01.2024 на суму 7884,00грн; №1173 від 16.01.2024 на суму 42240,00грн; №1208 від 25.01.2024 на суму 87900,00грн; №1547 від 09.05.2024 на суму 136183,20грн; №1372 від 22.03.2024 на суму 27600,00грн; №1591 від 24.05.2024 на суму 2267,83грн; №2116 від 02.12.2024 на суму 102694,67грн; №1564 від 13.05.2024 на суму 37019,92грн; №1731 від 25.07.2024 на суму 100000,00грн; №1793 від 12.08.2024 на суму 15000,00грн; №1949 від 01.11.2024 на суму 57621,88грн.

Відповідачем були порушені зобов`язання щодо оплати за отриманий товар згідно наступних поставок:

- за поставлений товар у травні 2024 року у відповідності видаткових накладних №1405.0009 від 14.05.2024 та №1605.0040 від 16.05.2024, відповідачем сплачено лише 37019,92грн згідно платіжної інструкції №1564 від 13.05.2024. Сума заборгованості становить 76004,00грн.

- за поставлений товар в червні 2024 року у відповідності до видаткової накладної №1106.0033 від 11.06.2024 оплата відповідачем не здійснювалась. Сума заборгованості становить 29700,00грн.

- за поставлений товар в липні 2024 року у відповідності до видаткової накладної №2207.0039 від 22.07.2024, оплата відповідачем проведена частково у розмірі 100000,00грн згідно платіжної інструкції №1731 від 25.07.2024. Сума заборгованості становить 147053,60грн.

- за поставлений товар у вересні 2024 року, у відповідності до видаткової накладної №1609.0020 від 16.09.2024, оплата відповідачем проведена частково у загальному розмірі 72621,88грн згідно платіжних інструкцій №1793 від 12.08.2024 та №1949 від 01.11.2024. Сума заборгованості становить 17242,40грн.

Таким чином, станом на день подання позивачем позову до суду, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар становить 270000,00грн.

Поставка та оплата товару відображена в Акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 30.12.2024. Акт підписано сторонами шляхом накладення електронних цифрових підписів з боку позивача 30.12.2024р., з боку відповідача 13.01.2025р.

17.02.2025 позивачем на адресу відповідача надсилалась вимога за №17/02 про сплату заборгованості не пізніше 7 календарних днів з моменту отримання вимоги у сумі 270000,00грн. Надсилання вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення та поштовою накладною №868 від 17.02.2025. Вимога залишена останнім без відповіді та належного реагування.

Оскільки відповідач в добровільному порядку та у встановлені строки не розрахувався з позивачем за отриманий товар, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в примусовому порядку заборгованості утворену відповідно до усної домовленості у сумі 270000,00грн.

Також, за прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5637,19грн 3% річних та 25893,48грн інфляційних втрат, нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім цього, як стверджується матеріалами справи, відповідачем, після подання позивачем до суду позову сплачено 100000,00грн основного боргу згідно платіжної інструкції №2434 від 06.03.2025 на суму 100000,00грн, у зв`язку із чим, позивачем подано до суду заяву (вх.№05-08/878/25 від 25.03.2025), яка судом прийнята.

Матеріали справи не містять доказів виконання договірних зобов`язань щодо оплати отриманого товару у сумі 170000,00грн. Відповідач не спростував отримання товару, не повідомив про оплату отриманого товару.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані стороною докази по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, судом береться до уваги таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частини першої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до положень статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами статті 205 Цивільного кодексу України.

На підтвердження існування грошових зобов`язань відповідача з оплати товару на суму 270000,00грн позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні №2401.0017 від 24.01.2024 на суму 7884,00грн з ПДВ; №2401.0014 від 24.01.2024 на суму 42240,00грн з ПДВ; №902.0026 від 09.02.2024 на суму 87900,00грн з ПДВ; №1302.0006 від 13.02.2024 на суму 136183,20грн; №2903.0040 від 29.03.2024 на суму 27600,00грн; №2305.0022 від 23.05.2024 на суму 2267,83грн з ПДВ; №912.0017 від 09.12.2024 на суму 102694,67грн з ПДВ; №1405.0009 від 14.05.2024 на суму 91502,40грн; №1605.0040 від 16.05.2024 на суму 21521,52грн; №1106.0033 від 11.06.2024 на суму 29700,00грн; №2207.0039 від 22.07.2024 на суму 247053,60грн з ПДВ; №1609.0020 від 16.09.2024 на суму 89864,28грн з ПДВ.

Так, обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання товару/роботи/послуги і подальшою господарською діяльністю.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

За змістом цієї ж статті господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Підпунктами 2.1, 2.3 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Долучені позивачем до матеріалів справи видаткові накладні в повній мірі відповідають вимогам до первинного документа, що містять інформацію про господарську операцію.

Факт поставки за вказаними накладними також підтверджується частковою оплатою відповідачем отриманого товару згідно наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій №1200 від 23.01.2024 на суму 7884,00грн; №1173 від 16.01.2024 на суму 42240,00грн; №1208 від 25.01.2024 на суму 87900,00грн; №1547 від 09.05.2024 на суму 136183,20грн; №1372 від 22.03.2024 на суму 27600,00грн; №1591 від 24.05.2024 на суму 2267,83грн; №2116 від 02.12.2024 на суму 102694,67грн; №1564 від 13.05.2024 на суму 37019,92грн; №1731 від 25.07.2024 на суму 100000,00грн; №1793 від 12.08.2024 на суму 15000,00грн; №1949 від 01.11.2024 на суму 57621,88грн.

Відтак, має місце укладення договору поставки у спрощений спосіб шляхом поставки ТОВ "Енергоустановка" та прийняття ТОВ "Мелон-В" товару на загальну суму 886411,50грн (в т.ч. ПДВ 147735,25грн).

Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття. Проте, відповідачем лише частково сплачено за поставлений товар у сумі 616411,50грн (до подання позивачем позову до суду) та 100000,00грн (після подання позивачем позову до суду).

Належних доказів сплати 170000,00грн залишку вартості поставленого за видатковими накладними товару учасниками справи не надано.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 170000,00грн основного боргу заявлені обгрунтовано, підтверджені належними доказами, тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 637,19грн 3% річних (нарахованих за період прострочення з 15.05.2024 по 05.03.2025) та 25893,48грн інфляційних втрат (нарахованих за період прострочення з травня 2024 року по січень 2025 року включно), нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, судом враховується таке.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявними в матеріалах справи підтверджено прострочення відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати отриманого товару.

Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок штрафних санкцій, відповідно до якого 3% річних у сумі 5637,19грн нараховано:

- за період з 15.05.2024 по 16.05.2024 на суму боргу 54482,48грн у сумі 8,93грн;

- за період з 17.05.2024 по 11.06.2024 на суму боргу 76004,00грн у сумі 161,98грн;

- за період з 12.06.2024 по 22.07.2024 на суму боргу 105704,00грн у сумі 355,23грн;

- за період з 23.07.2024 по 24.07.2024 на суму боргу 352757,60грн у сумі 57,83грн;

- за період з 25.07.2024 по 11.08.2024 на суму боргу 252757,60грн у сумі 372,92грн;

- за період з 12.08.2024 по 16.09.2024 на суму боргу 237757,60грн у сумі 701,58грн;

- за період з 17.09.2024 по 31.10.2024 на суму боргу 327621,88грн у сумі 1208,44грн;

- за період з 01.11.2024 по 31.12.2024 на суму боргу 270000,00грн у сумі 1350,00грн;

- за період з 01.01.2025 по 05.03.2025 на суму боргу 270000,00грн у сумі 1420,27грн.

Інфляційні нарахування у сумі 25893,48грн нараховано:

- за травень 2024 на суму боргу 54482,48грн у сумі 326,89грн;

- за червень 2024 на суму боргу 105704,00грн у сумі 2325,49грн;

- за липень 2024 на суму боргу 352757,60грн - 0,00грн (дефляція);

- за липень 2024 на суму боргу 252757,60грн - 0,00грн (дефляція);

- за серпень 2024 на суму 237757,60грн у сумі 1426,55грн;

- за вересень 2024 на суму боргу 237757,60грн у сумі 3566,36грн;

- за жовтень 2024 на суму боргу 327621,88грн у сумі 5897,19грн;

- за листопад 2024 на суму боргу 270000,00грн у сумі 5130,00грн;

- за грудень 2024 на суму боргу 270000,00грн у сумі 3780,00грн;

- за січень 2025 на суму боргу 270000,00грн у сумі 3240,00грн.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, суд вважає арифметично вірним нарахування 3% річних у сумі 5637,19грн (за період прострочення з 15.05.2024 по 05.03.2025) та 25692,48грн інфляційних втрат (за період прострочення з травня 2024 року по січень 2025 року включно), з огляду на що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. У решті заявлених інфляційних втрат у сумі 201,00грн у позові необхідно відмовити.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог статей 73, 76, 77 та 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 170000,00грн основного боргу, 5637,19грн 3% річних, 25692,48грн інфляційних втрат. В решті суми у позові необхідно відмовити.

Щодо розподілу витрат по оплаті судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 3618,37грн (1,5% від суми позову 301530,67грн, з урахуванням коофіцієнту 0,8% за подання позову через систему "Електронний суд") згідно платіжної інструкції №1305 від 05.03.2025.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Позивачем подано до суду заяву від 25.03.2025 про зменшення позовних вимог на суму 100000,00грн, яка судом прийнята, у зв`язку із чим 07.04.2025 позивачем подано заяву про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого судового збору.

За таких обставин, у зв`язку із поданою позивачем заявою про зменшення позовних вимог, яка судом прийнята, суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 1200,00грн.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 20, 24, 46, 73, 74, 75, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Прийняти заяву ТОВ "Енергоустановка" (вх.№05-08/878/25 від 25.03.2025) про зменшення позовних вимог.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоустановка" м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелон-В" м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 170000грн боргу, 5637,19грн 3% річних та 25893,48грн інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелон-В" (м. Нетішин, вул. Солов`євська, буд. 163, Шепетівського району, Хмельницької області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоустановка" (м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 15, ) 170000,00 (сто сімдесят тисяч гривень 00 копійок) основного боргу, 5637,19 (п`ять тисяч шістсот тридцять сім гривень 19 копійок) 3% річних, 25692,48 (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні 48 копійок) інфляційних втрат, 2415,96 (дві тисячі чотириста п`ятнадцять гривень 96 копійок) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті суми у позові відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергоустановка" (м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 15, ) з Державного бюджету України 1200,00 (одна тисяча двісті гривень 00 копійок) судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції №1305 від 05.03.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 08.04.2025.

Суддя В.О. Кочергіна

Виготовлено 4 примірників:

1-до справи (в паперовому екз.),

2-позивачу ТОВ "Енергоустановка" (до електронного кабінету),

3-представнику позивача Машко Г.І. (до електронного кабінету),

4-відповідачу ТОВ "Мелон-В" (до електронного кабінету).