ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р. Справа№ 925/964/24(925/119/25)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представника прокуратури Чумаченка А.А.,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури Житомирської області

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 12.02.2025 (суддя Хабазня Ю.А.)

у справі №925/964/24(925/119/25)

за позовом прокурора Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави

в особі Лугинської селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФКТН Агро плюс",

про стягнення орендної плати в сумі 809408,20 грн за оренду земельних ділянок, про розірвання договорів оренди землі і про зобов`язання повернути на користь держави в особі Лугинської селищної ради Житомирської області земельні ділянки,

в межах справи №925/964/24

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ФКТН Агро плюс",

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 відмовлено у прийнятті позовної заяви до розгляду в частині вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФКТН Агро плюс" на користь Лугинської селищної ради Житомирської області ради заборгованості з орендної плати в сумі 809 408,20 грн. (п. 1.2 мотивувальної частини цієї ухвали суду); повернуто позовну заяву з доданими документами в частині вимог про розірвання договорів оренди землі та зобов`язання повернути на користь держави в особі Лугинської селищної ради Житомирської області земельні ділянки загальною площею 595,6291 га (п. 1.3 - 1.22 мотивувальної частини цієї ухвали суду).

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025, матеріали справи направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме ч. 5, 6 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, та не роз`єднав позовні вимоги, виділивши їх в самостійні провадження. Також, прокурор вважає ухвалу суду незаконною в частині відмови у прийнятті позовної заяви до розгляду на підставі п. 3, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України, оскільки суд фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, витребувані з суду першої інстанції матеріали справи.

06 березня 2025 року до апеляційного суду надійшли матеріали справи та передані судді-доповідачу Сотнікову С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 призначено розгляд справи № 925/964/24 (925/119/25) в судовому засіданні на 08.04.2025, зобов`язано Коростенську окружну прокуратуру Житомирської області подати суду оригінал позовної заяви з доданими до неї матеріалами.

28 березня 2025 року від Коростенської окружної прокуратури надійшли матеріали позовної заяви.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2025 року прокурор Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Лугинської селищної ради звернувся у господарський суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФКТН Агро плюс" про стягнення заборгованості за договорами оренди земельних ділянок, розірвання договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок орендодавцеві.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025 у справі №925/964/24(925/119/25) вирішено відмовити у прийнятті позовної заяви до розгляду в частині вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФКТН Агро плюс" на користь Лугинської селищної ради Житомирської області ради заборгованості з орендної плати в сумі 809 408,20 грн, а в частині позовних вимог про розірвання договорів оренди землі та зобов`язання повернути земельні ділянки - повернути позовну заяву.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд встановив, що відповідача у справі № 925/964/24 визнано банкрутом відповідно до постанови суду від 10.12.2024, позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати є кредиторськими вимогами, які є конкурсними і поточними вимогами до боржника, і мають бути заявлені у справі про банкрутство. За висновком суду першої інстанції, позов у цій частині не підлягає розгляду у межах справи про банкрутство, у зв`язку з чим у прийнятті позовної заяви до розгляду в частині вимоги 1.2. необхідно відмовити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Також суд першої інстанції установив, що позовні вимоги про розірвання договорів оренди землі (основні) та про зобов`язання повернути майно (похідні, які не можуть розглядатися окремо від основних) заявлені із порушенням правил їх об`єднання, зокрема не вказано, які саме вимоги пов`язані між собою підставою виникнення (якою саме) або поданими доказами (і якими саме), і така обставина є підставою повернення позовної заяви і доданих до неї документів відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України. Одночасно суд вказав, що у позовній заяві об`єднано вимоги про розірвання дев`ятнадцяти (19) договорів оренди землі, два з яких (№ 64/57-19-ДО і № 65/57-19-ДО від 17.10.2019) укладено з юридичною особою, яка не є стороною позову.

Частково погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із позовної заяви, прокурор заявив позов в особі Лугинської селищної ради, яка є орендодавцем за низкою договорів оренди. При цьому, позов заявлено до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФКТН Агро плюс", який перебуває у судових процедурах банкрутства і до нього застосовано ліквідаційну процедуру згідно із постановою Господарського суду Черкаської області від 10.12.2024.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Тобто, особливістю є те, що спори, стороною яких є боржник, розглядаються тим судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, частиною 4 статті 7 КУзПБ установлено, у разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду.

Тобто, суд надає оцінку заявленим позовним вимогам на предмет їх співвідношення із грошовими вимогами в розумінні статті 1 КУзПБ лише на стадії розгляду відповідного спору по суті, тобто після відкриття провадження у справі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позов в частині стягнення заборгованості не підлягає розгляду у межах справи про банкрутство суперечить статті 7 КУзПБ. Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, порушив норми процесуального права - п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Разом з тим, належить погодитись із судом першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України у зв`язку з порушенням прокурором правил об`єднання позовних вимог.

З позовної заяви вбачається, що позов заявлений до відповідача у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті на користь позивача орендної плати за низкою договорів оренди земельних ділянок, і така заборгованість визначена прокурором як підстава для розірвання договорів оренди та повернення об`єкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

За замістом частини 1 статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Згідно з ч. 4 ст. 173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 5 статті 173 ГПК України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Тобто, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині 1 статті 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах 4, 5 вказаної статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Саме встановлення господарським судом наведених вище обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

У той же час аналіз пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини 6 статті 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, приписи частини 6 статті 173 ГПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією господарського суду, яка застосовується (або не застосовується) ним за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.

Проте у будь-якому випадку коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах 4, 5 статті 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 902/434/19.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку, позовні вимоги заявлені до одного відповідача (боржника у справі про банкрутство) у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань зі сплати орендної плати за низкою договорів оренди, і саме наявність укладеного між сторонами договору оренди спричинило спір між ними.

Отже, позовні вимоги про стягнення боргу за конкретним договором оренди, про розірвання цього договору у зв`язку з наявністю боргу за ним та повернення орендованого майна орендодавцеві можуть бути об`єднані в одному позові та розглянуті спільно, позаяк виникли на одній підставі - укладеному між сторонами (між позивачем та відповідачем) договорі.

В той же час, прокурор заявив у одній позовній заяві позовні вимоги про стягнення боргу за 19-ти різними договорами оренди, заборгованість за якими виникла у різні періоди та у зв`язку з передачею в оренду різних земельних ділянок. При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, два договори оренди укладені між відповідачем як орендарем та Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області як орендодавцем, до якого чи в інтересах якого не заявлені позовні вимоги, а орендовані земельні ділянки перебувають у державній власності та не підлягають поверненню селищній раді, в інтересах якої заявлено позов прокурором.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурором порушено правила об`єднання позовних вимог, що є підставою для повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України. При цьому, підстави для застосування вимог згідно ст. 173 ГПК України в цьому випадку відсутні, позаяк позовні вимоги виникли за різних правових підстав (договорів оренди із різними істотними умовами щодо ціни, об`єкта оренди, тощо).

У цьому випадку об`єднання позовних вимог матиме наслідком утруднення вирішення спору, заважатиме досягненню процесуальної економії при вирішенні спору.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги прокурора належить відмовити, оскільки скаржник не спростував наведеного висновку суду першої інстанції.

Згідно статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі має право за наявності установлених процесуальним законом підстав залишити позовну заяву без руху, повернути позовну заяву, відмовити у відкритті позовної заяви або відкрити провадження у справі. І ці процесуальні дії суду вчиняються щодо позовної заяви в цілому, тобто суд не вправі застосувати до однієї заяви різні правові наслідки у вигляді повернення частини позовної заяви в частині позовних вимог та одночасно відмовити у відкритті провадження щодо окремих позовних вимог, позаяк право на об`єднання позовних вимог у одній заяві по суті справи належить позивачу.

Суд на цій стадії лише перевіряє відповідність поданої заяви вимогам, що установлені статтями 162, 164, 172 ГПК України, а також з`ясовує наявність обставин, які визначені у частині 5 статті 174 як підстави для повернення позовної заяви та статті 175 Кодексу як підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Втім суд першої інстанції помилково застосував норми процесуального закону, постановивши оскаржувану ухвалу, якою одночасно і відмовив у відкритті провадження у справі, і повернув позовну заяву.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає зміні з підстав порушення норм процесуального права.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури Житомирської області залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12.02.2025у справі № 925/964/24 (925/119/25) змінити та викласти її резолютивну частину в наступній редакції.

3. Повернути позовну заяву прокурора Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Лугинської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФКТН Агро плюс" про стягнення орендної плати в сумі 809408,20 грн за оренду земельних ділянок, розірвання договорів оренди землі і зобов`язання повернути на користь держави в особі Лугинської селищної ради Житомирської області земельні ділянки.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 16.04.2025.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко