ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/89/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Агаєвій Н.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦСЕРВІС" до Акціонергого товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягненння 1 321 931,38 грн

у судове засідання з`явилися представники:

- позивача Пустовалова І.С. (в режимі ВКЗ);

- відповідача Тарасюта Н.В. (в режимі ВКЗ);

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебуває позов ТОВ "Укрспецсервіс" до АТ "НАК "Енергоатом" від імені якого діє Філія "ВП "Рівненська АЕС" (далі - Філія "ВП "Рівненська АЕС") про стягнення 1 321 931,38 грн (1 351 754,74 грн основного боргу, 176,64 грн пені)

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Стислий виклад правової позиції позивача.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки №53-122-01-24-14552 від 20.03.2024 в частині оплати поставленої продукції.

Так, відповідачу, у відповідності до укладеної угоди, у травні 2024 року, за підписаною сторонами видатковою накладною №05-14-1 від 15.05.2024 було поставлено товару на 1 371 931,38 грн, прийнявши без заперечень який, останній не розрахувався.

Крім основної заборгованості, посилаючись на п.9.3 Договору і ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано за період з 05.12.2024 по 20.01.2025 неустойку у розмірі 176,64 грн.

Стислий виклад правової позиції відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує укладення спірного Договору поставки №53-122-01-24-14552 від 20.03.2024, за яким основна заборгованість щодо оплати за поставлений товар становить 1 371 931,38 грн. У зв`язку із визнанням Філією "ВП "Рівненська АЕС" заявлених вимог в частині стягнення суми основного боргу до початку розгляду справи по суті, просить суд, в порядку ч.1 ст. 130 ГПК України, вирішити питання щодо повернення з державного бюджету 50% судового збору.

Крім того, заперечує проти стягнення 176,64 грн пені, так як сторонами договору не передбачено штрафних санкцій такого виду.

Процесуальні дії у справі.

31.01.2025 до Господарського суду Рівненської області надійшов позов ТОВ "УКРСПЕЦСЕРВІС" до АТ НАЕК "Енергоатом" в особі філії ВП РАЕС про стягненння 1 371 931,38 грн.

Ухвалою від 11.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 04.03.2025.

28.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалами від 28.02.2025 і 04.03.2025 сторонам надано можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 04.03.2025 розгляд справи відкладено на 18.03.2025.

16.03.2025 від позивача надійшло клопотання про зменшення позовних вимог.

Ухвалою від 17.03.2025 представнику відповідача надано можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 18.03.2025 суд перейшов до розгляду справи по суті. Було заслухано пояснення представника відповідача, яка підтримала доводи і вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву.

Також, судом було прийнято заява про зменшення позовних вимог на 50 000,00 грн та подальший розгляд справи відбувся в межах позовних вимог про стягнення 1 321 931,38 грн.

Ухвалою від 18.03.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 01.04.2025.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи і заперечення, викладені у заявах по суті спору.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

20.03.2024 між ТОВ "Укрспецсервіс", як постачальником, та АТ НАЕК "Енергоатом" в особі Філії "ВП "Рівненська АЕС", як замовником, було укладено Договір поставки №53-122-01-24-14552 (далі Договір).

Згідно п.1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника, а Замовник в свою чергу, зобов`язується оплатити Продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до Договору).

Згідно з п.1.2 Договору предметом поставки по даному договору є Продукція: 44170000-2 (Металопрокат плаский з корозійностійкої сталі), яка передбачена специфікацією №1 до Договору.

Згідно до п.п.2.1, 2.2 Договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 3 251 950,00 грн (в т.ч. 650 390,00 грн ПДВ).

Відповідно до п.3.1 Договору, продукція поставляється покупцю в період по 30.11.2024. Строк поставки даної продукції по даному Договору вказаний у специфікації №1 (додатку №1 даного договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 180 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до п.6.2. Договору, про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Згідно з положеннями п.8.3. Договору, успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно зі Стандартом Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2021.

Пунктом 8.4. Договору визначено, що датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем.

Пунктом 9.3 Договору, на який посилається позивач передбачено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 0,1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Згідно з п.12.1. Договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками. Строк дії даного договору - по 31.12.2024, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків.

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача.

У підписаній Сторонами Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору) Сторони погодили перелік, кількість та ціну Товару, що мав бути поставлений на загальну суму з ПДВ 1 399 800,00 грн.

На виконання умов Договору, постачальник здійснив поставку замовнику товару в повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною №05-14-1 від 15.05.2024 і товарно-транспортною накладною №05-14-1 від 15.05.2024.

Товар було прийнято без зауважень до якості або кількості чи асортименту, про проходження вхідного контролю повідомлено позивача відповідними листами.

03.12.2024, у зв`язку із відсутністю оплати поставленого товару, ТОВ "Укрспецсервіс" звернулось до ВП "РАЕС" з претензією-вимогою №1.

У відповіді на претензію від 19.12.2024 позивача повідомлено, що філією вживаються заходи з метою погашення заборгованості.

Наявна заборгованість стала приводом для звернення ТОВ "Укрспецсервіс" до суду.

Після відкриття провадження у даній справі, відповідачем було сплачено частину боргу у розмірі 50 000,00 грн (платіжні доручення №2397 на суму 20 208,08 грн; №2391 на суму 10 662,00 грн; №2392 на суму 17 424,00 грн; №2390 на суму 1705,92 грн).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

З наведених обставин вбачається, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару.

Як унормовано положеннями ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу вимог ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено п.6.1 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 180 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію, початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

З матеріалів справи вбачається, що товар на загальну суму 1 371 931,38 грн поставлено за видатковою накладною №05-14-1 від 15.05.2024 (ярлик на придатну продукцію №Я-4,5-156 від 07.06.2024).

Після відкриття провадження у даній справі, відповідачем було сплачено частину боргу у розмірі 50 000,00 грн (платіжні доручення №2397 на суму 20 208,08 грн; №2391 на суму 10 662,00 грн; №2392 на суму 17 424,00 грн; №2390 на суму 1705,92 грн).

Таким чином, основна заборгованість у розмірі 1 321 931,38 грн підтверджена матеріалами справи, визнається відповідачем у повному обсязі, а тому позов в частині її стягнення обґрунтований та підлягає задоволенню.

Крім основної заборгованості, посилаючись на п.9.3 Договору і ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано за період з 05.12.2024 по 20.01.2025 неустойку у розмірі 176,64 грн.

Виходячи із висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

З урахуванням викладеного, з огляду на підстави нарахування 176,64 грн, суд вважає, що позивачем заявлено до стягнення відсотки річних, хоча у позовній заяві товариство кваліфікує це як "пеня".

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 9.3 Договору, на який посилається позивач передбачено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 0,1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

При перевірці розрахунку 176,64 грн - 0,1% річних (за період з 06.12.2024 по 20.01.2025) за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE суд встановив, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд констатує, що дата початку прострочення заборгованості визначена позивачем вірно, так як 06.12.2024 являється 181-им днем з дати оформлення ярликів на придатну продукцію, що відповідає механізму погодженому сторонами у п.6.1 Договору.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і про стягнення з відповідача на користь позивача 1 321 931,38 грн боргу.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, також, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн з 01.01.2024) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, ТОВ "Укрспецсервіс", при зверненні до суду з позовом щодо стягнення 1 371 931,38 грн сплачено 20 578,98 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1476 від 20.01.2025.

Приймаючи заяву про зменшення позовних вимог на 50 000,00 грн в ухвалі від 18.03.2025 позивачу було роз`яснено право на звернення з заявою про повернення з Державного бюджету України 750,00 грн (50000*1,5%) - судового збору.

Таким чином, розподілу підлягає 19 828,98 грн судового збору.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, частина судового збору у розмірі 9 914,49 грн (50% сплаченого за позовні вимоги про стягнення 1 321 931,38 грн і визнаного Філією "ВП "Рівненська АЕС") підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Інша частина судового збору (50%) в сумі 9 914,49 грн повинна бути відшкодована відповідачем, оскільки позов задоволено.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 124, 126, 129, 222, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦСЕРВІС" (вул. Лодзька, 7, к. 306, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61095, ) 1 321 931 (один мільйон триста двадцять одну тисячу дев`ятсот тридцять одну) грн 38 коп. боргу.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ) на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦСЕРВІС" (вул. Лодзька, 7, к. 306, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61095, ) 9 914 (дев`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн 49 коп. 50% судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦСЕРВІС" (вул. Лодзька, 7, к. 306, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61095, ) з Державного бюджету України 50% судового збору в сумі 9 914 (дев`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн 49 коп.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 07 квітня 2025 року.

Суддя Ю.Г. РОМАНЮК