УХВАЛА

07 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/1079/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Губенко Н. М.,

розглянув касаційну скаргу Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

на рішення Господарського суду Житомирської області

(суддя Тимошенко О.М.)

від 16.12.2024

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Мельник О. В., судді: Олексюк Г. Є., Крейбух О. Г.)

від 10.03.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10"

до: 1) Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;

2) Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Житомирській області

про стягнення 22 296,94 грн

ВСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з державного бюджету 22 296,94 грн, які були сплачені позивачем у вигляді штрафу на підставі постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, яку в подальшому скасовано за рішенням суду, та у вигляді виконавчого збору й витрат на проведення виконавчих дій.

2. Позов ґрунтується на тому, що оскільки підстава для сплати 20 100 грн штрафу в подальшому відпала, у зв`язку зі скасуванням рішенням суду постанови про накладення штрафу, сплачені кошти на виконання цієї постанови підлягають поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

3. 16.12.2024 Господарський суд Житомирської області ухвалив рішення, яким стягнув з Державного бюджету України на користь позивача 20 100,00 грн безпідставно набутого штрафу, 2 010,00 грн виконавчого збору, 186,94 грн витрат на проведення виконавчих дій та 3 028,00 грн судового збору.

4. Суд першої інстанції дійшов висновку, що у даній справі позовні вимоги позивача заявлені правомірно та підлягають задоволенню повністю. Суд, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21, вказав, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу (рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 240/32993/23, яким визнано протиправною та скасовано постанову Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-115/ЖИ/а-7 від 06.11.2023) платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Суд також вказав, що скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

5. 10.03.2025 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, яким рішення суду першої інстанції залишив без змін.

6. Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду про стягнення спірних сум з Державного бюджету України через казначейство, а не безпосередньо з відповідачів як з окремих юридичних осіб.

7. 28.03.2025 Звягельський відділ державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та у задоволенні позову відмовити повністю.

8. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

10. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

11. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

12. Позов у зазначеній справі подано у 2024 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 встановлено у розмірі 3 028, 00 грн.

13. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

14. Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн).

15. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

16. Скаржник у касаційній скарзі визначає підставами касаційного оскарження пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми пункту 7 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

17. Натомість, Суд звертає увагу, що норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки, за умови доведення скаржником їх наявності, посиланням на відповідні обставини, судове рішення у малозначних справах може бути предметом касаційного оскарження.

18. Скаржник у касаційній скарзі не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

19. Верховний Суд вивчив та проаналізував зміст оскаржуваних судових рішень, а також матеріали поданої касаційної скарги, не вбачає підстав для прийняття до розгляду касаційної скарги, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, тому дійшов висновку, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 22 296, 94 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

20. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

21. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

22. Зважаючи на те, що скаржник не зазначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 906/1079/24 за касаційною скаргою Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.12.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко