РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2025Справа № 910/895/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 397578,50 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 3% річних та втрат від інфляції у розмірі 397578,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 1521/01 від 26.12.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Заперечення мотивовані: спеціальним регулюванням порядку розрахунків за договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим тарифом"; встановленням судовим рішенням у справі № 910/3071/23 не настанням строку на виконання зобов`язань з оплати вартості поставленої у липні, серпні 2022 року електричної енергії; форс-мажорними обставинами.

17.03.2025 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

03.04.2025 від відповідача надійшли заперечення проти заяви позивача про збільшення позовних вимог, мотивовані пропуском строку на її подання.

Відповідно до ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки, провадження у справі було відкрито 03.02.2025, то позивач мав право подати заяву про збільшення позовних вимог у строк до 05.03.2025.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач не вказав причин пропуску ним строку на подання заяви про збільшення позовних вимог.

Оскільки, строк на подання означеної заяви був пропущений позивачем, суд залишає заяву позивача про збільшення позовних вимог без розгляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 між Державним підприємством "Гарантований покупець" (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" (виробник за "зеленим" тарифом) укладено Договір №1521/01, відповідно до умов якого виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 (далі - Порядок № 641 або Порядок) (п. 1.1 Договору).

Крім того, за цим Договором гарантований покупець зобов`язується надавати, а продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується отримувати частку відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору та законодавства України, у тому числі Порядку або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами (пункт 1.2 Договору в редакції додаткової угоди від 26.02.2021).

Відповідно до п. 2.3 Договору, виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Згідно з п. 2.4 Договору, сторони погодили, що виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), у національній валюті України.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.

Відповідно до п. 3.1 Договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 26.02.2021 оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за "зеленим" тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами.

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у виробника за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у виробника за "зеленим" тарифом електричну енергію.

У пункті 7.4 Договору сторони узгодили, що якщо виробник за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, і Регулятор вже встановив "зелений" тариф виробнику, Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030).

Постановою НКРЕКП від 20.03.2020 №692 видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії відповідно до додатка (сонячна електростанція, Дніпропетровська обл., Солонянський р-н, с/рада Башмачанська).

Постановою НКРЕКП від 22.04.2020 №870 установлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01.01.2030.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% у розмірі 69819,25 грн та втрати від інфляції у розмірі 327759,25 грн. за не виконання грошового зобов`язання з оплати електричної енергії придбаної у липні, серпні 2022.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами. Купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено "зелений" тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом затверджується Регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії "зеленого" тарифу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (продавець за "зеленим" тарифом) на виконання умов Договору №1521/01 від 26.12.2019 у липні 2022 року продав, а відповідач (гарантований покупець) купив електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, на суму 2956167,29 грн, що підтверджується Актом купівлі-продажу електричної енергії від 31.07.2022. В подальшому вартість поставленого товару була скоригована і визначена у розмірі 2975497,49 грн.

У серпні 2022 року позивач продав, а відповідач (гарантований покупець) купив електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, на суму 2545334,59 грн, що підтверджується Актом купівлі-продажу електричної енергії від 31.08.2022. В подальшому вартість поставленої електричної енергії була скоригована і визначена у розмірі 2561978,39 грн.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 30 Закону України "Про ринок електричної енергії", виробники мають право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ними електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

Пунктом 3.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 26.02.2021 сторони погодили, що оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за "зеленим" тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами.

Отже, порядок і строки розрахунків за договорами купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом регулюються Порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641.

Відповідно до п. 10.1 Порядку №641 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію. До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію. Якщо надходження оперативних даних щодо обсягу товарної продукції за перші 10 та 20 днів розрахункового місяця від АКО припадає на день здійснення авансового платежу та/або на вихідний день, то оплата платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати здійснюється впродовж двох робочих днів після отримання даних.

Згідно з пунктом 10.4 Порядку №641 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.

Отже, відповідно до Порядку №641 позивач має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за поставлену ним електричну енергію відповідно до укладеного договору, а відповідач зобов`язаний здійснювати оплату у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у виробника за "зеленим" тарифом у три етапи (два авансових та один - за фактом закінчення розрахункового місяця), а саме: перший (авансовий) - до 15 числа (включно) розрахункового місяця; другий (авансовий) - до 25 числа (включно) розрахункового місяця; третій (остаточний, у розмірі 100%) - протягом трьох робочих днів з дати затвердження НКРЕКП розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

До матеріалів справи долучено акт купівлі-продажу електроенергії між ДП "Гарантований покупець" та виробником електроенергії ТОВ "Енерджі Солар Істейт" за липень 2022 від 31.07.2022. Згідно акту за період з 01.07.22 по 31.07.22 було продано 626790,000 кВт/год на загальну вартість проданої електроенергії 2956167,29 грн. разом з ПДВ. Оплату за цим актом відповідач здійснив наступним чином: - 14.07.22 в сумі 266739,39 грн., - 25.07.22 в сумі 313715,04 грн., - 29.07.22 в сумі 348260,50 грн. Розмір частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця відповідно до Акту приймання-передачі за липень 2022 року становить 279755,69 грн. 22.03.2023 сторони склали Акт коригування до Акта приймання частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця від 30.09.2022 за липень 2022 року до договору 1521/01 від 26.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" та Державним підприємством "Гарантований покупець", яким зменшено частку відшкодування на - 661,13 грн. разом з ПДВ. З урахуванням вищезазначеного, сума заборгованості відповідача перед позивачем становила 1748357,80 грн.

16.05.2024 сторонами було підписано акт коригування до акту купівлі-продажу електроенергії за липень 2022 від 31.07.2022, згідно якого вартість придбаної електричної енергії становить 2975497,49 грн. Також до матеріалів даної справи долучено акт коригування до акту приймання-передачі послуг з відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця за липень 2022 від 07.05.2024 на суму 261328,60 грн.

З вищезазначеного вбачається, що станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за електричну енергію, придбану у липні 2022, становить 1785453,96 грн з урахуванням здійснених відповідачем оплат та суми відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії (2975497,49 - 266739,39 - 313715,04 - 348260,50 - 261328,60 = 1785453,96).

За актом купівлі-продажу електроенергії між ДП "Гарантований покупець" та виробником електроенергії Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" за серпень 2022 року за період з 01.08.22 по 31.08.22 було продано 539682,000 кВТ/год на загальну вартість проданої електроенергії 2545334,59 грн. разом з ПДВ. Оплату за цим актом відповідач здійснив наступним чином: - 15.08.2022 в сумі 467439,77 грн., - 25.08.2022 в сумі 375663,19 грн., - 31.08.2022 в сумі 370 080,68 грн. Розмір частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця відповідно до Акту приймання-передачі за серпень 2022 року становить 183571,74 грн. Разом з тим, 21.02.2023 сторони склали Акт коригування до Акта приймання частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця від 30.09.2022 за серпень 2022 року до договору 1521/01 від 26.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" та Державним підприємством "Гарантований покупець", яким збільшено частку відшкодування на 2897,60 грн. разом з ПДВ. З зазначених документів вбачається, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становила 1145681,62 грн.

17.05.2024 сторонами було підписано акт коригування до акту купівлі-продажу електроенергії за серпень 2022 від 31.08.2022, згідно якого вартість придбаної електричної енергії становить 2561978,39 грн. Також до матеріалів даної справи долучено акт коригування до акту приймання-передачі послуг з відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця за серпень 2022 від 13.05.2024 на суму 165443,05 грн.

З вищезазначеного вбачається, що станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за електричну енергію, придбану у серпні 2022 становить 1183351,70 грн з урахуванням здійснених відповідачем оплат та суми відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії (2561978,39 - 467439,77 - 375663,19 - 370080,68 - 165443,05 = 1183351,70).

Рішеннями Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 № 910/3071/23 та від 25.09.2024 № 910/4514/24, які набрали законної сили, встановлено, що ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" зобов`язано було провести з ТОВ "ЕНЕРДЖІ СОЛАР ІСТЕЙТ" остаточний розрахунок за поставку електричної енергії у липні 2022 року - у строк до 26.09.2022 року (включно), за поставку електричної енергії у серпні 2022 року - у строк до 20.03.2023 року (включно).

Тобто обома рішеннями встановлено строк, коли відповідач зобов`язаний був оплатити вартість купленої у липні, серпні 2022 електричної енергії.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, за липень 2022 за відповідачем обліковувалась заборгованість у розмірі 1748357,80 грн в період з 27.09.2022 до 16.05.2024 та у розмірі 1785453,96 грн в період з 17.05.2024 по теперішній час.

За серпень 2022 за відповідачем обліковувалась заборгованість у розмірі 1145681,62 грн в період з 21.03.2023 до 17.05.2024 та у розмірі 1183351,70 грн в період з 18.05.2024 по теперішній час.

Доказів оплати заборгованості за куплену у липні, серпні 2022 електричну енергію відповідачем суду не надано.

Суд зазначає, що оцінка судами у справі №910/3071/23 положень наказів Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії", №206 від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за зеленим тарифом", у зв`язку з чим судами у справі №910/3071/23 було відмовлено у стягненні з Державного підприємства "Гарантований покупець" заборгованості за придбану у липні-серпні 2022 року на умовах Договору №1521/01 від 26.12.2019 електроенергію, не є преюдицією, оскільки є правовою оцінкою, наданою судом в межах розгляду справи №910/3071/23.

Суд також зазначає, що Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 у справі №910/4439/23, виснувала, що наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" №206, як і попередній наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" №140 ніяким чином не обмежує право позивача як виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку №641.

Крім того, наразі Накази Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії", №206 від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за зеленим тарифом" втратили чинність на підставі Наказу Міністерства енергетики № 136 від 01.04.2024.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання - а саме зобов`язання з оплати 100% вартості придбаної у липні та серпні 2022 року електроенергії, що є підставою для нарахування передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних втрат.

Тобто обов`язок відповідача оплатити вартість купленої у липні, серпні 2022 електричної енергії є таким, що настав. А отже нарахування 3% річних та втрат від інфляції на означену суму простроченого грошового зобов`язання є обґрунтованим.

Суд відзначає, що в рамках справи № 910/4514/24 з відповідача стягнуто 3% річних по 12.04.2024 та втрати від інфляції по лютий 2024.

В рамках даної справи позивач заявив до стягнення 3 % річних за період з 13.04.2024 по 24.01.2025 та втрати від інфляції за період з березня 2024 по грудень 2024.

З урахуванням здійсненого сторонами коригування позивачем нараховуються 3% річних та втрати від інфляції наступним чином: за липень 2022 на заборгованість у розмірі 1748357,80 грн в період з 13.04.2024 до 16.05.2024 та заборгованість у розмірі 1785453,96 грн в період з 17.05.2024 по 24.01.2025; за серпень 2022 на заборгованість у розмірі 1145681,62 грн в період з 13.04.2024 до 17.05.2024 та заборгованість у розмірі 1183351,70 грн в період з 18.05.2024 по 24.01.2025.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

При перевірці розрахунку 3% річних, здійсненого позивачем, суд встановив, що позивач не врахував кількість днів у 2024 (високосний рік 366 днів), а тому його розрахунок є арифметично невірним. Згідно перерахунку суду з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 69644,48 грн.

Розрахунок інфляційних втрат є арифметично правильним, з огляду на що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" інфляційних втрат у розмірі 327759,25 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві, вони частково були спростовані вище зазначеними обставинами.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина 2 статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.

Враховуючи зазначене, судом не заперечується настання обставин непереборної сили з 24.02.2022, що вбачається із листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.7-7.1., однак Відповідачем не доведено належними та допустими доказами, що такі форс-мажорні обставини дійсно унеможливили вчасно здійснювати перерахування Відповідачем коштів Позивачу за Договором.

При цьому судом враховано, що Відповідач не звертався до Позивача із повідомленням настання вказаних вище обставин як це передбачено розділом 5 Договору.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Суд відзначає, що позивачем не було застосовано коефіцієнт 0,8 при сплаті судового збору, за подання позовної заяви в електронному вигляді, в зв`язку з чим, позивач має право на повернення надмірно сплаченого судового збору з державного бюджету, у разі подання відповідної письмової заяви.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

3.Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт" (52001, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вулиця Коротка, будинок 46; ідентифікаційний код 42226449) втрати від інфляції у розмірі 327759 (триста двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн 25 коп., 3% річних у розмірі 69644 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок чотири) грн 48 коп. та судовий збір у розмірі 4768 (чотири тисячі сімсот шістдесят вісім) грн 84 коп.

4. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 174,77 грн - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко