ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5253/24

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання О.В. Ващенко

за участю представників:

від позивача - не з`явився,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області до фізичної особи Коніва Олега Васильовича про стягнення заборгованості в сумі 961260,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Доброславська селищна рада Одеського району Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Коніва Олега Васильовича про стягнення заборгованості за договором оренди землі № 1 від 02.01.2020 р. в загальній сумі 961260,00 грн., в т.ч. 601838,59 грн. - заборгованість з орендної плати, 88312,82 грн. - пеня, 271108,13 грн. - збитки від інфляції.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне. Як вказує позивач, між Доброславською селищною радою та фізичною особою-підприємцем Конівим Олегом Васильовичем 02.01.2020 укладено договір оренди землі № 1, предметом якого є платне користування земельною ділянкою загальною площею 0,2369 га для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху, з кадастровим номером :02:002:0571, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі позивач зазначає, що даний договір вже був предметом розгляду в справі № 916/3075/20 за позовом фізичної особи-підприємця Коніва Олега Васильовича до Доброславської селищної ради про розірвання договору оренди землі № 1 від 01.02.2020 р., укладеного між сторонами по справі, та стягнення 47630,00 грн., понесених у зв`язку з оплатою орендних платежів. В обґрунтування заявлених позовних вимог тоді позивач посилався на наступні обставини: допущення Доброславською селищною радою помилки в тексті договору під час його укладання; невідповідність зони, в якій розташована земельна ділянка, зоні, позначеній у генеральному плані смт. Доброслав, що, за твердженням позивача, свідчить про неврахування відповідачем при розробці генерального плану інформації щодо особливості забудови земельної ділянки, а також, зміну цільового призначення земельної ділянки; відмову відповідача у задоволенні заяви позивача про викуп земельної ділянки.

Рішенням Господарського суд Одеської області від 17 березня 2021 року в задоволені позову фізичної особи-підприємця Коніва Олега Васильовича до Доброславської селищної ради про розірвання договору оренди землі та стягнення 47630,00 грн. відмовлено. Отже, як зазначає заявник, договір оренди земельної ділянки є діючим, його умови, в тому числі щодо сплати орендної плати, мають бути виконані відповідачем в повному обсязі.

Як вказує позивач, пунктом 10 договору передбачено, що орендна плата за використання цієї земельної ділянки становить 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 12119,11 грн. за 0,2369 га на місяць, в рік - 145429,36 грн. Разом з тим позивач зауважує, що пунктом 5 договору, на момент його укладення, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2908587,13 грн.

Відповідно до п. 7 договору останній укладено на 49 років. Подалі, як вказує позивач, Доброславською селищною радою та фізичною особою-підприємцем Конівим Олегом Васильовичем підписано акт приймання-передачі земельної ділянки від 02.01.2020, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку загальною площею 0,2369 га, кадастровий номер :02:002:0571, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський (колишній Лиманський) район, селище Доброслав, вулиця Героїв АТО, 1а.

Як стверджує заявник, Конів О.В. взяті на себе зобов`язання зі сплати орендної плати не виконав, орендну плату за грудень 2021 року - жовтень 2024 року (включно) в строки, передбачені п. 12 договору оренди землі не вніс. При цьому позивач зауважує, що на час подання цього позову заборгованість відповідача перед Доброславською селищною радою по договору оренди земельної ділянки за період з грудня 2021 року по жовтень 2024 року (включно) складає 601838,59 грн., пеня в сумі 88312,82 грн., збитки від інфляції у розмірі 271108,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 р. позовну заяву Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області (вх. № 5386/24) залишено без руху, оскільки позивачем невірно зазначено статус відповідача.

05.12.2024 р. від позивача через систему "Електронний суд" ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 43789/24), в якій позивач на виконання вимог ухвали суду від 04.12.2024 зазначив, що, враховуючи те, що фізична особа-підприємець Конів Олег Васильович (відповідач) втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності шляхом виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності за власною ініціативою, з метою усунення недолі ків позовної заяви та правильного зазначення статусу відповідача, уточнюється статус відповідача на: Конів Олег Васильович (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.12.2024 р. позовну заяву Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5253/24, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 24 грудня 2024 р. об 11:30 год.

23.12.2024 р. від Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності учасника справи (вх. № 45747/24), обґрунтування якої останні просить суд розглянути справу без участі представника позивача, у зв`язку з неможливістю прийняти участь представника в судовому засіданні, яке призначено на 24.12.2024 об 11:30 год., а також в зв`язку з відсутністю можливості отримати відомості з ЄДР, з підстав масштабної кібератаки на державні реєстри, для підготовки та подання клопотань.

23.12.2024 року Господарським судом Одеської області було надіслано запит до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних, а саме: інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - Коніва Олега Васильовича, РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі.

Також судом надіслано запит від 23.12.2024 р. до Одеської міської ради стосовно інформації про зареєстроване місце проживання Коніва Олега Васильовича (РНОКПП НОМЕР_1 , та який за наявною в матеріалах справи інформацією мешкає: АДРЕСА_2 ), (вих. №916/5253/24/8002/2024).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2024 р. підготовче засідання відкладено на 21.01.2025 р. о 10:30 год. з огляду на неявку представників сторін та неможливість з`ясування заперечень відповідача на позов з огляду на відсутність відзиву на позов.

31.12.2024 р. від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшла відповідь на запит № 916/5253/24/8202/2024 від 23.12.2024 р., в якій зазначено, що згідно з відомостями Департаменту інформація про реєстрацію місце проживання Коніва Олега Васильовича на території м. Одеса відсутня.

17.01.2025 р. Господарським судом Одеської області надіслано запит за вих. № 916/5253/24/324/2025 до Доброславської територіальної громади стосовно інформації про зареєстроване місце проживання Коніва Олега Васильовича (РНОКПП НОМЕР_1 , та який за наявною в матеріалах справи інформацією мешкає: АДРЕСА_2 ).

21.01.2025 року від Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (вх. № 2098/25), в обґрунтування якої позивач просить провести судове засідання без його участі у зв`язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні з підстав участі останнього в засіданні виконавчого комітету Доброславської селищної ради 21.01.2025 о 10:00 год.

Підготовче засідання, призначене на 21.01.2025 р. о 10 год. 30 хв., не відбулось у зв`язку з тим, що 21.01.2025 р. виникла поломка у електрощитовій адміністративної будівлі суду, в результаті чого у період з 09 год. 00 хв. до 14 год.30 хв. в Господарському суді Одеської області було відсутнє живлення електромережі суду, про що господарським судом складено відповідну довідку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2025 р. підготовче засідання призначено на 14.02.2025 р. об 11:00 год.

21.01.2025 року від Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області надійшла відповідь № 163/03.1-15/01/109 на запит суду, в якій повідомлено, що за відомостями ІС ДМС "Реєстр територіальної громади? на території Доброславської селищної ради Конів Олег Васильович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.02.2025 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/5253/24 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 06.03.2025 р. о 10:30 год.

05.03.2025 від Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області через систему "Електронний суд" надійшла до господарського суду заява (вх. № 7336/25), в якій позивач просить суд провести судове засідання у справі № 916/5253/24 без його участі за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.203.2025 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/5253/24 та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 27.03. 2025 р. о 10:30.

Відповідно до частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

В силу ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Аналогічні за змістом висновки щодо критеріїв розмежування судової юрисдикції наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі N 905/2260/17, від 21.08.2019 у справі N 922/4239/16, від 25.02.2020 у справі N 916/385/19, від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20.

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі N 646/6644/17 (провадження N 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Таким чином, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 р. у справі № 214/4137/17).

При цьому визначальною ознакою справи господарської юрисдикції є суть (зміст, характер) спору (п. 4.13 ухвали Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № 910/5179/20).

Так, кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 Цивільного кодексу України, де зазначено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тому підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 920/50/19, постанови Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 916/2437/17, від 03.02.2021 у справі № 902/655/19, від 01.06.2021 у справі № 910/15940/20, від 07.09.2021 у справі № 918/139/21).

Відповідно до ч.1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи.

Таким чином, вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання та чи можна визначити ці правовідносини як господарські.

Так, у даній справі господарським судом встановлено, що на момент укладення відповідачем спірного договору останній згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, незважаючи на припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Коніва Олега Васильовича.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлявся судом належним чином за адресою, яка значиться у відомостях ІС ДМС "Реєстр територіальної громади? на території Доброславської селищної ради: 67500, Одеська область, Одеський район, селище Доброслав, проспект Незалежності, будинок 25, а також шляхом направлення ухвал суду на електронну адресу відповідача, зазначену позивачем у позові: "". Проте, надіслані судом копії ухвал суду про відкриття провадження у справі від 09.12.2024 р., про продовження строку підготовчого провадження та про відкладення підготовчого засідання від 14.02.2025 р., про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 06.03.2025 р. були повернуті до суду без вручення разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, що міститься в матеріалах справи, з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019р. у справі № 915/1015/16.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 р. у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Також згідно з ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.

З огляду на вказане та з урахуванням повернення до суду без вручення ухвал суду господарським судом відповідач також викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що свідчать наявні в матеріалах справи оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області № 1352-VІІ від 23.12.2019 року "Про розгляд звернення ФОП Коніва Олега Васильовича про укладання договору оренди на використання земельної ділянки площею 0,2369 га. для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху" вирішено: 1) укласти з ФОП Конівим Олегом Васильовичем договір оренди земельної ділянки терміном на 49 років, площею 0,2369 га, для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, Героїв АТО, 1 а, кадастровий номер: :02:002:0571; 2) встановити розмір орендної плати 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 145429,36 грн. на 1 рік за 0,2369 га, 12119,11 грн. на місяць; 3) навкруги даної земельної ділянки на відстані 10-ти метрів під гримувати належний санітарний стан.

02 січня 2020 року між Доброславською селищною радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Конівим Олегом Васильовичем (орендар) укладено договір оренди землі № 1, відповідно до п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху на підставі рішення сесії Доброславської селищної ради № 1352-VII від 23.12.2019 року з кадастровим номером: :02:002:0571, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,2369 га. На земельній ділянці розміщенні об`єкти нерухомого майна: група інвентарних об`єктів (будівлі, споруди) колишнього молочного цеху (п. 3 договору).

Пунктом 4 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду без об`єктів нерухомості.

Згідно з п. 5 договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2019 року становить 2908587,13 грн.

Умовами п. 7 договору визначено, що договір укладено на 49 років.

Договір діє до 02.01.2069 року (п. 8 договору).

Положеннями п. 9 договору передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Так, п. 10 договору передбачено, що орендна плата за використання всієї земельної становить 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 12119,11 грн. за 0,2369 га на місяць, в рік 145429,36 грн.

Згідно з положеннями пункту 11 договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 договору орендна плата вноситься до 20 числа місяця, наступного за звітним. Орендна плата підлягає перегляду щорічно (п. 13 договору)

В п. 14 договору сторони погодили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня: згідно ст. 129.1.3 Податкового кодексу України при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання. Згідно ст. 129.4 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Пунктом 17 договору визначено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується у судовому порядку.

Положеннями п. 18 договору передбачено, що здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.

Поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем землі, не підлягають відшкодуванню (п. 19 договору).

Відповідно до п. 20 договору орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Згідно з п. 30 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Відповідно до п. 32 договору передбачено, що договір припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 33 договору передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови систематичного не виконання умов договору.

Згідно з п. 35 зазначеного договору, за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Вищезазначений договір підписаний та скріплений печатками учасників договору.

З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі земельної ділянки від 02.01.2020 року вбачається, що Доброславська селищна рада Одеської області передала, а ФОП Конів Олег Васильович прийняв у платне користування строком на 49 років земельну ділянку для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :02:002:0571.

При цьому з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 196753278 від 17.01.2020 р. вбачається, що державним реєстратором Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області Главацькою Наталією Олександрівною зареєстровано за фізичною особою-підприємцем Конівим Олегом Васильовичем право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0571, площею 0,2369 га; підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серія та номер: 1, виданий 02.01.2020, видавник Доброславська селищна рада Лиманського району Одеської області та ФОП Конів Олег Васильович; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1252-VІІ, виданий 23.12.2019, видавник: Доброславська селищна рада Лиманського району Одеської області. Підставою внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50702724 від 17.01.2020 17:40:20. Строк дії: 02.01.2069 з правом пролонгації.

Частиною 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Так, приписами п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, право оренди ФОП Коніва Олега Васильовича на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1., з кадастровим номером: :02:002:0571, для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху, зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства, тому об`єкт оренди вважається переданим орендодавцем орендареві.

Приймаючи до уваги викладене, господарський суд доходить висновку, що відповідач набув прав та обов`язків орендаря за договором оренди землі № 1 від 02.01.2020 р.

Між тим, за ствердженнями позивача, відповідач всупереч положенням договору оренди не виконує належним чином зобов`язання за вказаним договором оренди щодо своєчасного внесення орендної плати, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість по орендній платі за період з період з грудня 2021 року по жовтень 2024 року включно в розмірі 601838,59 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України).

В силу ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до вимог ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Положеннями ст. 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з вимогами підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч. 3 ст. 285 ГК України визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Так, відповідач з моменту прийняття в оренду земельної ділянки згідно з п. 12 договору мав сплачувати на користь позивача орендну плату до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Однак, як з`ясовано судом, в порушення умов договору відповідачем не здійснювалась передбачена договором оплата за період з грудня 2021 року по жовтень 2024 року включно, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача існує борг за період з грудня 2021 року по жовтень 2024 року включно в розмірі 601838,59 грн.

Більш того, на підтвердження протилежного відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Так, несплата відповідачем орендної плати за вище вказаним договором оренди є порушенням вимог чинного законодавства та умов цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Таким чином, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати, що не спростовано відповідачем, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період з грудня 2021 року по жовтень 2024 року включно в розмірі 601838,59 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 88312,82 грн. суд зазначає наступне.

Разом з тим з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині сплати орендних не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Так, згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень частини 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання, незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, пунктом 14 договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня: згідно ст. 129.1.3 Податкового кодексу України при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання. Згідно зі ст. 129.4 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Відповідно до п. 129.4 статті 129 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Наразі слід зазначити, що умовами договору оренди землі від 02.01.2020 р. передбачено розмір штрафних санкцій (пені), який сплачуватиметься орендарем у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому позивач у позовній заяві, здійснюючи розрахунок розміру пені, яка підлягає стягненню із відповідача, посилається на вказаний п. 14 договору та відповідно положеннями п 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України, водночас під час обчислення розміру пені останній здійснює її нарахування, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що відповідачем не було виконано зобов`язання за договором оренди щодо внесення орендної плати, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню. Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 88312,82 грн., суд вважає його помилковим, з огляду на невірно визначені позивачем суми боргу прострочення орендної плати, які існували у період, за який позивачем здійснено нарахування пені, а також здійснення розрахунку пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, всупереч погодженому сторонами пункту 14 договору оренди землі, відповідно до якого нараховується пеня з розрахунку 120% річних облікової ставки НБУ. З огляду на викладене, судом самостійно здійснено розрахунок пені, який становить:

- на суму боргу 409908,61 грн. за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 сума пені становить 6455,21 грн.:

Період розрахункуКількість днівСума зобов`язанняОблікова ставка НБУРозрахункова ставкаПеня
01.12.2023-14.12.08,6116%19,2%3018,72
15.12.2023-31.12.08,6115%18%3436,49
Разом31 6455,21

- на суму боргу 429121,32 грн. за період з 01.01.2024 р. по 31.01.2024 року сума пені становить 6542,34 грн.:

Період розрахункуКількість днівСума зобов`язанняОблікова ставка НБУРозрахункова ставкаПеня
01.01.2024 - 31.01.21,3215%18%6542,34
Разом31 6542,34

- на суму боргу 445892,46 грн. за період з 01.02.2024 р. по 29.02.2024 року сума пені становить 6359,45 грн.:

Період розрахункуКількість днівСума зобов`язанняОблікова ставка НБУРозрахункова ставкаПеня
01.02.2024 - 29.02.92,4615%18%6359,45
Разом29 6359,45

- на суму боргу 462713,91 грн. за період з 01.03.2024 р. по 31.03.2024 року сума пені становить 6925,54 грн.:

Період розрахункуКількість днівСума зобов`язанняОблікова ставка НБУРозрахункова ставкаПеня
01.03.2024-14.03.13,9115%18%3185,90
15.03.2024-31.03.13,9114,5%17,4%3739,64
Разом31 6925,54

- на суму боргу 479619,47 грн. за період з 01.04.2024 р. по 30.04.2024 року сума пені становить 6761,85 грн.:

Період розрахункуКількість днівСума зобов`язанняОблікова ставка НБУРозрахункова ставкаПеня
01.04.2024-25.04.19,4714,5%17,4%5700,40
26.04.2024-30.04.9,4713,5%16,2%1061,45
Разом30 6761,85

- на суму боргу 496558,84 грн. за період з 01.05.2024 р. по 31.05.2024 року сума пені становить 6813,44 грн.:

Період розрахункуКількість днівСума зобов`язанняОблікова ставка НБУРозрахункова ставкаПеня
01.05.2024 - 31.05.58,8413,5%16,2%6813,44
Разом31 6813,44
Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за невиконання грошового зобов`язання, передбаченого спірним договором оренди землі № 1 від 02.01.2020 року, становить 39857,83 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Зважаючи на викладене та з урахуванням рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за зобов`язаннями з грудня 2021 року по жовтень 2024 року в загальному розмірі 271108,13 грн. Так, судом встановлено, що вказаний розрахунок інфляційних втрат на суму боргу по орендній платі за вищевказаний період був здійснений позивачем вірно, при цьому відповідачем не оспорено. Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання складає 271108,13 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області частково обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось частково на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 10953,65 грн. (912804,55 грн. х 11535,11 грн./ 961260,00 грн. (з урахуванням коефіцієнту 0,8), оскільки позов було подано через підсистему "Електронний суд").

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 961260,00 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області (67500, Одеська область, Одеський район, селище Доброслав, проспект Свободи, буд. 1; ) заборгованість з орендної плати в сумі 601838/шістсот одна тисяча вісімсот тридцять вісім/грн. 59 коп., пеню в сумі 39857/тридцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят сім/ грн. 83 коп., інфляційні втрати в сумі 271108/двісті сімдесят одна тисяча сто вісім/грн. 13 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 10953/десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три/ грн. 65 коп.

3. У задоволенні решти частини позовних вимог Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області до фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07 квітня 2025 р.

Суддя В.С. Петров