ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м.Дніпро Справа № 908/2220/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2024 (суддя Азізбекян Т.А.)

у справі № 908/2220/23

за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

до відповідача-1 Селянського (фермерського) господарства «Злагода»

до відповідача-2 ОСОБА_1

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 ОСОБА_2

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2024 у справі № 908/2220/23, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 - ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення у цій частині, а саме: стягнути з ОСОБА_1 в солідарному порядку з СЕЛЯНСЬКИМ (ФЕРМЕРСЬКИМ) ГОСПОДАРСТВОМ «ЗЛАГОДА» на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» в солідарному порядку прострочену заборгованість за кредитним договором № 221121-КЛН/1 від 22.11.2021 року в розмірі 796 657 (сімсот дев`яносто шість тисяч шістсот п`ятдесят сім) гривень 53 копійки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала прийнята при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- місцезнаходженням Відповідачів у цій справі - тимчасово окупованій території України. Так, місцезнаходженням Відповідачів є Запорізька область, Василівський район, Великобілозерська сільська об`єднана територіальна громада, село Гюнівка, вулиця Калинова, б. 14. Тобто, Позивач з об`єктивних та незалежних від нього причин не міг надіслати засобами поштового зв`язку будь-яке повідомлення на адресу Відповідача2;

- відповідно до частин 1, 2 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом. Дане положення норми Закону кореспондується (знайшло відображення) із п. 2.1 Договорів поруки: Банк має право у разі порушення Боржником будь-якого Основного зобов`язання за Основним Договором або невиконання Боржником зобов`язання, встановленого рішенням суду щодо визнання Основного договору недійсним, звернутися до Поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань, а Поручитель зобов`язується виконати їх за Боржника у порядку та строки, зазначені у вказаній вимозі. Таким чином, звернення до Поручителя із вимогою про виконання основного зобов`язання є правом, а не обов`язком Кредитора;

- направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів та є правом, а не обов`язком кредитора;

- суд мав застосувати при ухваленні рішення висновок, зроблений у рішенні Конституційного суду України від 09.07.2022 у справі №1-2/2002, згідно з яким у силу приписів ст.124 Конституції України кожен з суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору, може звернутися до суду за його вирішенням і у цій статті не міститься застережень щодо допустимості судового захисту лише після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування, отже обрання досудового врегулювання спору є правом , а не обов`язком позивача;

Також скаржник посилається на висновки Великої Палати Верховного суду, викладені у постанові від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц, відповідно до якого: «враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову».

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

10.06.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

19.02.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він додатково заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

08.04.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він вказав на необґрунтованість доводів скаржника.

Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 08.04.2025 брали участь представники позивача (апелянта) та відповідача-2. Відповідач-1 та третя особа, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків провадження, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без представника відповідача-1 та третьої особи.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник позивача (апелянта) підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, судове рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві та поясненнях, наполягав на необхідності залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (Банк) та Селянським (фермерським) господарством «Злагода» (позичальник) укладений кредитний договір № 221121-КЛН/1, відповідно до предмету якого на умовах, викладених в договорі, Банк зобов`язується надати позичальнику кредит (грошові кошти) одним або кількома траншами в національній валюті України в загальній сумі 700 000,00 грн та в межах встановленого строку кредиту (до кінцевої дати погашення, визначеної пунктом 2.5.2 договору), а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату (проценти та комісії за договором) за кредит у порядку та на умовах цього договору.

Сторонами погоджено (пункт 2.3 кредитного договору), що надання траншу здійснюється з одночасним виконанням всіх наступних умов : - Банк отримав належним чином складену та підписану позичальником Заяву на видачу Траншу відповідно до умов цього договору (додаток № 1); - сума запитуваного траншу не перевищить загальну суму з урахуванням заборгованості по раніше отриманим траншам; - строк запитуваного траншу не перевищить строк кредиту; - на дату подання заяви позичальник належним чином виконує умови цього договору; - на дату подання заяви на видачу траншу гарантії, надані позичальником є дійсними; - на дату подання заяви не мала місця подія, зазначена в пункті 2.12 цього договору; - на дату надання траншу еквівалент ( якщо сума траншу відрізняється від валюти кредиту), що запитується позичальником в базовій валюті, не перевищує доступну суму в межах загальної суми. При цьому еквівалент суми траншу у базовій валюті кредиту за курсом НБУ на дату надання траншу з урахуванням сум раніше наданих траншів, перерахованих в базову валюту на дату їх видачі не перевищує загальну суму.

Пунктом 2.4 кредитного договору закріплено, що банк акцептує заяву на видачу траншу шляхом надання траншу в дату надання траншу, зазначену в заяві на видачу траншу.

Сторони за кредитним договором домовились, що позичальник зобов`язаний повернути кредит/транш в терміни, встановлені в заяві на видачу траншу та в дати, встановлені графіком погашення/ зниження загальної суми кредиту, що є Додатком 2 до цього Договору, але в будь якому випадку не пізніше Кінцевої дати погашення - 24 березня 2023 року (включно), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту / траншу, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або іншого терміну відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.6 кредитного договору закріплений розмір процентної ставки за користування кредитом/траншем у межах строку користування 14,0% процентів річних, якщо інший розмір процентної ставки не застосовується згідно умов цього договору.

У відповідності до положень пункту 2.6.2 кредитного договору, проценти підлягають сплаті у валюті відповідно до наданого кредиту/траншу та сплачуються позичальником в період з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти, а в місяці повного погашення заборгованості за кредитом/ траншем (достроково або при настанні строку погашення) в день їх нарахування але у будь якому випадку не пізніше дати погашення кредиту/ траншу, вказаної в пункті 2.5.2 цього договору.

Згідно пункту 2.7 кредитного договору позичальник оплачує банку комісію за встановлення ліміту кредитування у розмірі 1,0% від загальної суми кредиту.

Сторони за кредитним договором домовились, що цільове призначення кредиту погашення заборгованості за кредитним договором № 5-07/2019 АМК-UAH -1 від 25.11.2020 року (укладений СФГ Злагода» в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій № ГД-5-07/2019 від 12.09.2019 року з АТ «МегаБанк»), в загальній сумі не більше 700000,00 грн.

За умовами кредитного договору кредит надається шляхом зарахування кредитором коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Розділом 5 кредитного договору зафіксовано, що позичальник зобов`язується використовувати кредитні кошти за цільовим призначенням і повернути отриманий кредит/транш та сплатити нараховані проценти та інші платежі у терміни (строки) та в порядку, які встановлені цим договором.

Із змісту кредитного договору № 221121- КЛН/1 від 22 листопада 2021 року слідує , що документ підписаний уповноваженими представниками Банку та СФГ, та скріплений печаткою сторін.

Сторонами за кредитним договором оформлені наступні додатки : - № 1 - форма заяви на видачу кредитування; - № 2 Графік зниження ліміту кредиту / траншу згідно кредитного договору 24.02.2023 року 350 000,00 грн., 24.03.2023 року 350 000,00 грн.

З матеріалів позовної заяви слідує, що 22.11.2021 року Селянським (фермерським) господарством «Злагода» оформлена заява на видачу кредиту/ траншу за кредитним договором № 221121-КЛН/1 в сумі 700 000,00 грн., на строк з 22.11.2021 року по 24.03.2023 року, які підписана особисто керівником СФГ «Злагода» - ОСОБА_1 та скріплена печаткою позичальника.

Для оформлення кредитного договору СФГ «Злагода» до банківської установи надані такі документи : - Довідка про установчі документи та органи управління, підписана особисто головою СФГ «Злагода» - ОСОБА_1 ; - Рішення СФГ «Злагода» від 22 листопада 2021 року про укладення з АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитного договору; - опитувальник клієнта юридичної особи; - паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; - картка платника податків.

Також, з матеріалів позовної заяви слідує, що 22 листопада 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» (Банк) та Громадянином України ОСОБА_1 (поручитель) укладений договір поруки № 221121-П/1, відповідно до предмету договору поручитель поручається перед банком за виконання боржником основного зобов`язання 1 та основного зобов`язання 2 за основним договором.

Порукою, що надається згідно з цим договором, забезпечуються усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника, що становлять основні зобов`язання, термін виконання яких настав або настане у майбутньому.

У відповідності до пункту 1.4 договору поруки, відповідальність поручителя і боржника щодо виконання основних зобов`язань є солідарною.

Розділом 2 договору поруки передбачено, що банк має право у разі порушення боржником будь якого основного зобов`язання за основним договором або невиконання боржником зобов`язання, встановленого рішенням суду щодо визнання основного договору недійсним, звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань, а поручитель зобов`язується виконати їх за боржника у порядку та строки , зазначені у вказаній вимозі.

У випадку невиконання поручителем вимоги банку у вказаній строк (термін), заборгованість поручителя за цим договором вважається простроченою з наступного робочого дня після закінчення зазначеного строку (настання зазначеного терміну).

За умовами розділу 3 строк дії договору поруки, а саме строк протягом якого банк має право пред`явити вимоги до поручителя становить 7 років з дати укладення цього договору

Сторонами за договором поруки зафіксовано, якщо у випадку пред`явлення банком вимоги поручитель не виконає будь яке основне зобов`язання в терміни (строки), встановлені у зазначеній вимозі, банк має право вимагати, а поручитель зобов`язаний сплатити банку проценти за порушення грошового зобов`язання (як спеціальний вид відповідальності згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) в розмірі 19,0%, за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості.

Розділом 8 договору передбачено, що договір набуває законної сили з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками (у разі якщо вони використовуються сторонами) і діє протягом строку дії поруки, зазначеного в пункті 3.1 договору, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Порядок надання сторонами письмових повідомлень зафіксований в розділі 9 договору поруки, сторони домовились, що поручитель вважається належним чином письмово повідомленим та таким, що отримав відповідні повідомлення та/або вимогу банку у випадках встановлених договором, у разі здійснення банком однієї або кількох дій, а саме: - вручення поручителю письмового повідомлення/вимоги особисто або його представником; - направлення поручителю повідомлення/вимоги у вигляді SMS-повідомлень на номер мобільного телефону, вказаного в цьому договорі; - передачі письмового повідомлення / вимоги рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про отримання або доставкою кур`єрською службою на адресу, зазначену в цьому договорі, або на ту адресу, яка була повідомлена поручителем письмово; - надіслання письмового повідомлення /вимоги на адресу електронної пошти, вказаної в цьому договорі, та/або на ту адресу електронної пошти, які будуть повідомлені поручителем письмово; - розміщення інформації на сайті банку (виключно для загальних повідомлень).

Поручитель вважається повідомленим / таким, що отримав повідомлення/вимогу, навіть у тому випадку, коли письмове повідомлення/вимога, надіслане на його останню адресу (яка зазначена в договорі та /або письмово повідомлена поручителем) не було йому доставлено (вручено) незалежно від причин.

Договір поруки № 221121-П/1 від 22 листопада 2021 року підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою банку.

Позивачем до матеріалів позовної заяви надані: - розрахунок заборгованості Селянського (Фермерського) господарства «Злагода» за кредитним договором № 221121-КЛН/1 від 22.11.2021 року, за яким станом на 27.03.2023 року залишок простроченого кредиту становить 700 000,00 грн., а залишок прострочених відсотків становить 96 657,53 грн.; - меморіальний ордер № 55941 від 22 листопада 2021 року про надання кредитних коштів згідно кредитного договору № 221121-КЛН/1 від 22.11.2021 року на суму 700 000,00 грн.; - меморіальний ордер № 14949 від 01 грудня 2021 року на погашення нарахованих відсотків згідно кредитного договору в сумі 2 416,44 грн.; - меморіальний ордер № 34930 від 04 січня 2022 року в сумі 8 323,29 грн.; - № 15624 від 01 лютого 2022 року в сумі 8 323,29 грн.; - № 12076 від 23 березня 2022 року в сумі 7 517,81 грн.; - № 13074 від 15 квітня 2022 року в сумі - 8 323,29 грн.; - № 28654 від 27 березня 2023 року в сумі - 95,89 грн.; - № 28655 від 27 березня 2023 року в сумі - 95,89 грн.; - виписка по особовому рахунку за період з 22.11.2021 по 27.03.2023 (дата формування 20.06.2023 року).

Відповідачем (Селянським (Фермерським) господарством «Злагода» до письмового відзиву на позовну заяву подані такі докази: - договір застави рухомого майна № 221121-ЗО/1 від 22 листопада 2021 року, укладений між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (заставодержатель) та Селянським (Фермерським) господарством «Злагода» (заставодавець); - договір застави рухомого майна № 221121-ЗО/2 від 22 листопада 2021 року; - договір застави рухомого майна № 221121-ЗАВ/1 від 22 листопада 2021 року; - договір застави рухомого майна № 221121-ЗАВ/2 від 22 листопада 2021 року; - Додаток № 2 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Спрощена фінансова звітність» Фінансова звітність мікропідприємства; - Звіт про фінансові результати за рік 2022 форма № 2-мс; - Рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку № 32181/6/08-01-04-05-03 від 14 грудня 2022 року; - Висновок Торгово Промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку що відповідач-1 (СФГ «Злагода»), документально не довів свою правову позицію стосовно можливості звільнення СФГ «Злагода» від виконання зобов`язань за кредитним договором № 221121-КЛН/1 від 22 листопада 2021 року, у зв`язку із наявними форс мажорними обставинами. Крім того, відповідачем (СФГ «Злагода») не вказано жодної норми матеріального права за якою, господарство може бути звільнено від виконання кредитних зобов`язань, у зв`язку з введенням воєнного стану та окупацією села Гюнівка Великобілозерського району Запорізької області. Суд прийняв до уваги, що банк звернувся з вимогами про стягнення суми основного боргу та прострочених нарахованих процентів, без застосування відповідальності у вигляді стягнення штрафних санкцій. Оцінюючи позовні вимоги позивача до відповідача ( СФГ «Злагода») про стягнення суми заборгованості за простроченим кредитом 700 000,00 грн. та суми заборгованості за простроченими відсотками 96 657,53 грн., суд дійшов висновку що вказані вимоги документально доведені, нормативно обґрунтовані, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог до відповідача (фізичної особи ОСОБА_1 ), господарський суд виснував, що оскільки банк не направив відповідачу-2 ( ОСОБА_1 ) повідомлення про порушення боржником основного зобов`язання, розрахунок заборгованості, вимогу сплатити заборгованість, не встановив порядок і строк виконання зобов`язань, суд не може вважати що наступили обставини передбачені пунктом 2.1 договору поруки. Враховуючи викладені обставини, суд не знайшов достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача-2 ОСОБА_1 в солідарному порядку суми заборгованості за простроченим кредитом 700 000,00 грн. та суми заборгованості за простроченими відсотками 96 657,53 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апелянт оскаржує рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2024 у справі № 908/2220/23 лише в частині в частині відмови в задоволенні позову щодо відповідача-2, відтак апеляційне провадження здійснюється в межах вимог апеляційної скарги і судом не перевіряється законність та обґрунтованість рішення в іншій (неоскаржуваній) частині.

05 липня 2023 року від АТ «Банк Кредит Дніпро» надійшла позовна заява № 17-5141 з позовними вимогами до Селянського (фермерського) господарства «Злагода» та ОСОБА_1 про стягнення в солідарному порядку простроченої заборгованості за кредитним договором № 221121-КЛВ від 22.11.2021 року в загальному розмірі 796 657,53 грн.

Позивач в позовній заяві зазначив, що 22.11.2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Селянським (фермерським) господарством «Злагода» (позичальник) укладений кредитний договір № 221121-КЛН/1, за умовами якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит в національній валюті України в загальній сумі 700 000,00 грн. Сторони за кредитним договором погодили, що позичальник зобов`язаний повернути кредит в терміни встановлені в заяві на видачу траншу та в дати, встановлені Графіком зниження ліміту кредитної лінії, що є додатком № 2 до цього договору, але в будь якому випадку не пізніше кінцевої дати погашення 24 березня 2023 року (включно). З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 22.11.2021 року було укладено договір поруки № 221121-КЛН/1 відповідно до умов якого ОСОБА_1 (поручитель) поручається і солідарно відповідає перед банком за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором. За поясненнями позивача АТ «Банк Кредит Дніпро» виконало взяті зобов`язання за Кредитним договором про надання кредитних коштів, проте СФГ «Злагода» допустило прострочення виконання зобов`язання та не повернуло в обумовлений пунктом 2.5.2 договору кредитні кошти. За підрахунками позивача, станом на 24.03.2023 року позичальник не виконав умови кредитного договору № 221121- КЛН/1 від 22.11.2021 року, а відтак розмір простроченої заборгованості станом на 27.03.2023 року становить 796 657,53 грн. (залишок простроченого кредиту 700 000,00 грн., залишок прострочених відсотків 96 657,53 грн.).

Відповідач-1 заперечив проти заявленого позову, та вказує про неможливість виконання кредитних зобов`язань з причини обставин, які не залежать від волі позичальника, а саме: - окупація території, на якій знаходиться та здійснювало свою господарську діяльність СФГ «Злагода»; - втрата рухомого майна, заставою якого було забезпечено кредитні зобов`язання СФГ «Злагода»; - окупація території, на якій знаходиться майно СФГ «Злагода»; - форс мажорні обставини, які безпосередньо вплинули на неможливість виконання зобов`язань відповідачами. Відповідач також посилається на відсутність у СФГ «Злагода» доходів протягом 2022 2023 років, що підтверджується такими документами : - фінансова звітність СФГ «Злагода» за 2022 рік; - Рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 14.12.2022 року № 32181/6/08-01-04-05-03 про неможливість своєчасного виконання податкового обов`язку.

Відповідач-2 заперечив проти заявленого позову та посилаючись на пункти 1.8, 2.1 договору поруки вказує, що позивач зобов`язаний надати поручителю довідку із розрахунком заборгованості та звернутися до поручителя з вимогою про виконання зобов`язань боржника і встановити порядок і строк виконання. За поясненнями відповідача-2, Банк не звернувся до поручителя з письмовою вимогою про виконання зобов`язань, як це передбачено пунктом 2.1 договору поруки.

Третя особа в судові засідання не з`являлась та не направила до суду свої письмові пояснення стосовно правової позиції щодо позову АТ «Банк Кредит Дніпро».

Так, спірні правовідносини є господарськими та врегульовані кредитним договором.

Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 (ст.1046 1053) цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 ЦК України врегульовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 1050 ЦК України визначені наслідки порушення договору позичальником та встановлено що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.... (ч.1). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2).

За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу норми ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено факт надання відповідачу-1 кредиту та наявність заборгованості за кредитним договором за простроченим кредитом 700 000,00 грн. та суми заборгованості за простроченими відсотками 96 657,53 грн, а також порушення позичальником умов кредитного договору у частині своєчасної сплати кредиту та відсотків. Докази сплати простроченої заборгованості у матеріалах справи відсутні.

Отже, з огляду на те, що спірна заборгованість за кредитним договором позичальником не сплачена, місцевий господарський суд дійшов висновків про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача вказаних сум.

При цьому колегія суддів зазначає, що оскільки у частині задоволення позову про стягнення з відповідача-1 вказаних вище сум рішення суду не оскаржується, висновки суду у відповідній частині не переглядаються апеляційний судом у силу приписів ст. 269 ГПК України.

Разом з тим, як зазначено вище, 22.11.2021 з метою забезпечення виконання зобов`язань СФГ"ЗЛАГОДА" за кредитним договором, АТ"БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" уклав з ОСОБА_1 (поручителем) договір поруки №221121-П/1, відповідно до п.1.2 якого порукою, що надається згідно з цим договором, забезпечуються усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника, що становлять основні зобов`язання, термін виконання яких настав або настане в майбутньому.

За умовами п. 1.3 договору поруки згідно з цим договором поручитель також поручається за виконання боржником обов`язків щодо повернення суми в розмірі основних зобов`язань згідно з відповідним рішенням суду, якщо основний договір буде визнаний недійсним у судовому порядку.

Згідно з п. 1.4 договору поруки зазначено, що відповідальність поручителя і боржника щодо виконання основних зобов`язань є солідарною.

У п. 2.1 договору поруки сторонами погоджено, що банк має право у разі порушення боржником будь-якого основного зобов`язання за основним договором або невиконання боржником зобов`язання, встановленого рішенням суду щодо визнання основного договору недійсним, звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань, а поручитель зобов`язується виконати їх за боржника у порядку та строки, зазначені у вказаній вимозі.

З п. 2.2 договору поруки вбачається, що у випадку невиконання поручителем вимоги банка у вказаний строк (термін), заборгованість поручителя за цим договором вважається простроченою з наступного робочого дня після закінчення зазначеного строку (настання зазначеного терміну).

Пунктом 3.1 договору поруки визначено, що строк дії поруки, а саме: строк, протягом якого банк має право пред`явити вимоги до поручителя, становить 7 років з дати укладення цього договору.

Відповідно до п. 9.1 договору поруки сторони домовились, що поручитель вважається належним чином письмово повідомленим та таким, що отримав відповідні повідомлення та/або вимогу банку у випадках, встановлених договором, у разі здійснення банком однієї або кількох дій, а саме:

- вручення поручителю письмового повідомлення/вимоги особисто або його представникові;

- направлення поручителю повідомлення/вимоги рекомендованим листом у вигляді SMS- повідомлень на номер мобільного телефону, вказаного в цьому договорі;

- передачі письмового повідомлення/вимоги рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про отримання або доставкою кур`єрською службою на адресу, зазначену в цьому договорі, або на ту адресу, яка буде повідомлена в поручителем письмово;

- надіслання письмового повідомлення/вимоги на адресу електронної пошти, вказаної в цьому договорі, та/або на ту адресу електронної пошти, які будуть повідомлені поручителем письмово.

Поручитель вважається повідомленим/таким, що отримав повідомлення/вимогу, навіть у тому випадку, коли письмове повідомлення/вимога, надіслане на його останню відому адресу (яка зазначена в договорі та/або письмово повідомлена (поручителем), не було йому доставлено (вручено) незалежно від причин.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У даному випадку, слід враховувати погоджені сторонами умови п. 2.2 договору поруки про те, що заборгованість поручителя за цим договором вважається простроченою у випадку невиконання поручителем вимоги банка у вказаний у вимозі строк (термін) - з наступного робочого дня після закінчення строку (настання терміну).

Між тим, докази звернення Банку до відповідача-2 з вимогою про виконання зобов`язання за кредитним договором за боржника в матеріалах справи відсутні. Викладені обставини позивачем не спростовані.

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи недоведення Банком звернення до поручителя з відповідною вимогою, відсутнє прострочення виконання зобов`язання з боку поручителя, тому місцевий господарський суд, зазначивши, що строк виконання відповідачем-2 зобов`язання зі сплати спірної заборгованості на момент пред`явлення банком позову до поручителя не настав, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову до відповідача-2.

Адже приймаючи до уваги умови договору поруки № 221121-П/1 від 22 листопада 2021 року, зокрема, розділу 2,7,9 цього договору, банк повинен був у спосіб та терміни встановлені договором поруки звернутися з вимогою до поручителя про виконання зобов`язань.

Як встановлено судом та не спростовано скаржником, банк своїх договірних зобов`язань за договором поруки № 221121-П/1 від 22 листопада 2021 року в частині належного повідомлення поручителя про порушення боржником основного зобов`язання за основним договором не виконав, та у спосіб і порядку, визначених розділом 9 договору поруки не направив відповідну вимогу.

Слід зауважити, що позов є процесуальною вимогою позивача до суду про захист порушеного права, передумовою якого є факт порушення прав позивача з боку відповідача. Пред`явлення позову до поручителя не замінює вимогу кредитора до поручителя як умови настання строку виконання зобов`язання поручителем за договором поруки, що належить до сфери матеріального права.

Тобто, поняття "пред`явлення вимоги" та "пред`явлення позову" мають різне змістовне наповнення та порядок реалізації.

Щодо тверджень скаржника про необов`язковість звернення Банку з вимогою до поручителя апеляційний суд враховує, що договором поруки № 221121-П/1 від 22.11.2021 не встановлений строк для виконання поручителем зобов`язань боржника у разі невиконання ним умов кредитного договору, між тим, такі строки та порядок виконання, згідно з п.2.1 договору, повинні встановлюватися саме у вимозі.

Отже, з викладеного слідує, що підставою для виникнення у поручителя прав та обов`язків за договором поруки є звернення до нього кредитора з вимогою виконати зобов`язання боржника за кредитним договором. При цьому ненадсилання Банком поручителю вимоги з зазначенням строку для виконання ним зобов`язань боржника та доказів на підтвердження розміру заборгованості, унеможливлюють виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором поруки.

Таким чином, з аналізу положень договору поруки можливо зробити висновок, що направляти або не направляти вимогу дійсно є передбаченим договором правом Банку, але у разі неотримання такої вимоги поручителем, у останнього не виникає зобов`язань за договором поруки.

Відтак, відповідні доводи апелянта є його суб`єктивним розумінням норм права та положень договору поруки, які не ґрунтуються на положеннях Закону.

Посилання скаржника на перебування відповідача-2 на окупованій території як на підставу ненаправлення йому вимоги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки п.9.1 договору поруки встановлює альтернативні способи повідомлення поручителя, проте позивач не скористався будь-яким з цих способів для направлення вимоги відповідачу-2 та не надав доказів на підтвердження об`єктивної неможливості виконати ці дії.

Доводи скарги про порушення судом вимог ст. 222 ГК України та неврахування рішення Конституційного Суду у справі №1-2/2002 про тлумачення ч.2 ст.124 Конституції України щодо досудового врегулювання спорів є безпідставними, оскільки у даній справі відсутнє порушення прав Банку за договором поруки з боку поручителя та не йдеться про досудове врегулювання спору, у такому випадку відсутні підстави для застосування положень статей, що визначають досудовий порядок реалізації господарсько-правової відповідальності .

Твердження банку про порушення його права на судовий захист також не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.

Посилання скаржника на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 521/21255/13-ц відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що предмет позову та обставини у наведеній справі, не є подібними до обставин та предмету позову даної справи, що тобто відповідне судове рішення приймалося за іншої фактично-доказової та матеріально-правової бази, що виключає необхідність застосування сформованих у ньому висновків до даних спірних правовідносин.

З огляду на усе вищевказане, колегія суддів відхиляє аргументи апелянта як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їх належну правову оцінку.

Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, то відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2024 у справі № 908/2220/23.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на її заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2024 у справі № 908/2220/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2024 у справі № 908/2220/23 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 15.04.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко