ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 квітня 2025 року м.Тернопіль Справа № 921/476/24(951/823/24)
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , с.Геленки Тернопільського району Тернопільської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД", с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області

про стягнення 114 200 грн 09коп.

в межах справи

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД", с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області,

за участю представників:

позивача: Прийдун В.М., адвокат, ордер серії ВО №1092540 від 14.03.2025;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 , с.Геленки Тернопільського району Тернопільської області звернувся 20.11.2024 (згідно з відтиском штампу вхідної кореспонденції суду за №3344/24) до Козівського районного суду Тернопільської області з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД", село Настасів Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення 76 000,09грн невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, 18 200грн середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та 20 000грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він з 08.05.2021 до 21.08.2024 працював у ТОВ "БМБУД" на посаді водія автотранспортних засобів. На підставі наказу №77/3К від 21 серпня 2024 року його звільнено за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України. Однак, після звільнення відповідач не здійснив розрахунку та не виплатив йому заборгованості по заробітній платі за 4 місяці; не виплатив суму компенсації за невикористані дні основної відпустки; трудову книжку видав лише 21.10.2024.

Оскільки при звільненні товариство не провело з позивачем остаточного розрахунку та виплат, які належать працівнику при звільненні, тому ОСОБА_1 також заявлено до стягнення 18 200грн 00коп. (2місяці х 9100грн) середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та 20 000грн 00коп. моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок затримки у виплаті заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та невчасного повернення трудової книжки, що виразилось у погіршенні взаємовідносин у сім`ї, втрату спокою та сну, нормальних життєвих зв`язків.

Заперечення відповідача.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався; 05.03.2025 надав додаткові пояснення (вх.№1606), у яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що такий документально не підтверджений, а вимоги про стягнення моральної шкоди жодним чином не обґрунтовано та не доведено, зокрема, що моральну шкоду завдано саме через дії/бездіяльність відповідача у справі. Вважає заявлений розмір моральної шкоди надмірно великим.

Щодо затримки у виплаті заробітної плати відповідач пояснив, що така має місце через складну фінансово-економічну ситуацію, наявністю затримки розрахунків між підприємствами, на що також вплинуло відкриття 08.10.2024 провадження у справі про банкрутство ТОВ "БМБУД".

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України, з урахуванням висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору в частині позовної заяви про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 13.12.2024 (суддя Лавренюк О.М.) відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження (справа №951/823/24).

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122272158) відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства; введено процедуру розпорядження майном боржника; на офіційному вебпорталі судової влади України 10.102024 опубліковано повідомлення №74270 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "БМБУД". На даний час у справі №921/476/24 про банкрутство ТОВ "БМБУД" триває процедура розпорядження майном.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 08.01.2025 цивільну справу №951/823/24 передано за підсудністю до Господарського суду Тернопільської області для розгляду в межах справи №921/476/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю БМБУД (супровідний лист №921/823/24/135/2025 від 27.01.2025).

На підставі Протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 29.01.2025 справу №951/823/24 передано судді Андрусик Н.О., в провадженні якої перебуває справа №921/476/24 про банкрутство ТОВ "БМБУД".

Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року справу №921/476/24(951/823/24) прийнято до провадження суддею Андрусик Н.О. за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 06.03.2025, яке відкладалося на 25.03.2025, та пізніше на 08.04.2025.

Ухвалою суду від 25 березня 2025 року задоволено клопотання позивача без номера від 07.01.2025 (вх.№1895 від 17.03.2025) про витребування доказів; в порядку ст.81 ГПК України витребувано у ТОВ "БМБУД" докази на підтвердження розміру заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 01.04.2024 по 21.08.2024 (часу звільнення) станом на 01.04.2025, розміру компенсації за 99 днів невикористаної щорічної відпустки за період з 08.05.2020 по 21.08.2024 та відпустки за особливий характер праці, розміру нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за два останніх місяці перед звільненням та утриманих податків та зборів, розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за один робочий день.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов з підстав, наведених у позовній заяві та з посиланням на долучені до справи докази.

У судове засідання представник відповідача жодного разу не з`явився; про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом доставлення судової кореспонденції до електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" ЄСІКС.

Оскільки неявка учасника справи, належним чином повідомленого про судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи, а брати участь в судовому засіданні є правом сторони, суд вважає за можливе розглянути спір у даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення представника позивача та досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі наявних у справі доказів та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 на підставі наказу №5 від 07.05.2018 прийнятий у Товариство з обмеженою відповідальністю "БМБУД" на посаду водія автотранспортних засобів в порядку переведення з Філії "Бережанський райавтодор", що підтверджується відповідними записами у Трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 21.01.1985 (копія ст.1, 20, 21 знаходиться у справі).

21.08.2024 ОСОБА_1 подано директору ТОВ "БМБУД" ОСОБА_2 заяву про звільнення з роботи за згодою сторін з 21.08.2024.

На підставі поданої заяви, позивача звільнено згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що видано наказ №77/3К від 21.08.2024, а до трудової книжки цього ж дня внесено відповідний запис за порядковим номером 32.

У пункті 2 наказу №77/3К від 21.08.2024 "Про звільнення ОСОБА_3 " наказано бухгалтерії виплати ОСОБА_1 компенсацію за 99 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки (в тому числі 20 календарних днів за робочий рік з 8 травня 2020 року по 7 травня 2021 року, 24 календарних дні за робочий рік з 8 травня 2021 року по 7 травня 2022 року, 24 календарних дні за робочий рік з 08.05.2022 по 7 травня 2023 року) та 16 календарних дні за робочий період з 8 травня 2023 року по 31 грудня 2023 року, 15 календарних дні за робочий період з 1 січня 2024 року по 21 серпня 2024 року) та 16 календарних дні за невикористану додаткову відпустку за особливий характер праці (4 календарних дні за 2021 рік, 4 календарних дні за 2022 рік, 4 календарних дні за 2023 рік та 4 календарних дні за 2024 рік).

З наказом позивач ознайомлений 21.08.2024, про що свідчить його власноручний підпис на наказі.

04.10.2024 (згідно з фіскальним чеком ВПЗ "Бережани 1" оператора поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА" на поштове відправлення №537) позивач звернувся до ТОВ БМБУД з претензією від 02.10.2024, у якій вимагав провести з ним повний розрахунок по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та суми моральної шкоди, а також видати трудову книжку.

У листі-відповіді №17/10/2024-01 від 17.10.2024 ТОВ БМБУД повідомлено про можливість отримання трудової книжки безпосередньо за місцем знаходження товариства за адресою: АДРЕСА_1 , у робочі години; про можливість отримання трудової книжки шляхом здійснення поштового відправлення.

Відповідно до довідки №12/11/2024-02 від 12 листопада 2024 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю БМБУД, ОСОБА_1 на посаді водія мав нараховану заробітну плату з 1 січня 2024 року по 21 серпня 2024 року в розмірі 102 850 грн 09 коп. в тому числі: в січні 2024 року - 8950 грн; в лютому 2024 року - 8950 грн; в березні 2024 року - 8950 грн; в квітні 2024 року - 9100 грн; в травні 2024 року - 9100 грн; в липні 2024 року - 9100 грн; в серпні 2024 року нараховано до сплати 39600 грн 09 коп. (в тому числі заробітної плати за серпень 2024 року та компенсація за невикористані дні відпустки).

Як вбачається з Оборотно-сальдової відомості по рахунку № НОМЕР_2 за період з січня 2024 року по грудень 2024 року заборгованість товариства з виплати 102 850 грн 09 коп. (без утримання податків та зборів), нарахованих за період з 1 січня 2024 року по 21 серпня 2024 року, перед ОСОБА_1 склала 99 719 грн 18 коп. (без утримання податків та зборів).

Згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) від 25.10.2024 період трудової діяльності ОСОБА_1 у ТОВ БМБУД зараховано до страхового стажу, що дає право для нарахування пенсії.

Зокрема ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 7750 грн за травень 2020 року, 7750 грн за червень 2020 року, 7850 грн за липень 2020 року, 7850 грн за серпень 2020 року, 7934 грн 70 коп. за вересень 2020 року, 7950 грн за жовтень 2020 року, 7950 грн за листопад 2020 року, 7950 грн за грудень 2020 року, 6000 грн за січень 2021 року, 8 050 грн за лютий 2021 року, 8 050 грн за березень 2021 року, 8150 грн за квітень 2021 року, 8150 грн за травень 2021 року, 8150 грн за червень 2021 року, 8250 грн за липень 2021 року, 8250 грн за серпень 2021 року, 8308 грн 70 коп. за вересень 2021 року, 8350 грн за жовтень 2021 року, 8350 грн за листопад 2021 року, 8350 грн за грудень 2021 року, 8450 грн за січень 2022 року, 7865 грн 25 коп. за лютий 2022 року, 8650 грн за травень 2022 року, 8650 грн за червень 2022 року, 8650 грн за липень 2022 року, 8750 грн за серпень 2022 року, 8750 грн за вересень 2022 року, 8750 грн за жовтень 2022 року, 8399 грн 22 коп. за листопад 2022 року, 8561 грн 29 коп. за грудень 2022 року, 8850 грн за січень 2023 року, 8850 грн за лютий 2023 року, 8850 грн за березень 2023 року, 8850 грн за квітень 2023 року, 8850 грн за травень 2023 року, 8850 грн за червень 2023 року, 8850 грн за липень 2023 року, 8850 грн за серпень 2023 року, 8675 грн 83 коп. за вересень 2023 року, 8850 грн за жовтень 2023 року, 8850 грн за листопад 2023 року, 8653 грн 43 коп. за грудень 2023 року, 8950 грн за січень 2024 року, 8950 грн за лютий 2024 року, 8950 грн за березень 2024 року, 9100 грн за квітень 2024 року, 9100 грн за травень 2024 року, 9100 грн за червень 2024 року.

Як зазначає позивач у позові, йому не виплачено заробітну плату за період з квітня по липень 2024 року в розмірі 36 400грн 00коп. та 39 600грн 09коп. заробітної плати за 21 календарних дні серпня 2024 року разом з компенсацією за невикористані дні відпустки.

Належних та допустимих доказів виплати позивачу заробітної плати відповідачем не надано.

Наявність заборгованості по заробітній платі та компенсація за невикористані дні відпусток є підставою, в силу положень ч.1 ст.117 КЗпП України, для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З огляду на наведене позивачем нараховано та заявлено до стягнення 18 200грн компенсації за два місяці (21.08.2024-21.10.2024).

Такі доводи позивача жодним чином відповідачем не спростовано та не заперечено у встановленому процесуальним законом порядку.

Окрім того, позивач просить стягнути 20 000грн 00коп. моральної шкоди, завданої відповідачем через невиплату заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки. Вказує, що через протиправну бездіяльність товариства він змушений був брати в позику кошти на проживання, у його сім`ї та родині погіршилися взаємовідносини, що також вплинуло на нормальний ритм життя.

З метою відновлення своїх порушених майнових прав, позивач звернувся з даним позовом про примусове стягнення з відповідача належних виплат та моральної шкоди.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД" за заявою ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т. СМАРТ ТРЕЙДИНГ"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства; введено процедуру розпорядження майном боржника; на офіційному вебпорталі судової влади України 10.10.2024 опубліковано повідомлення №74270 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "БМБУД".

На даний час у справі №921/476/24 триває процедура розпорядження майном в межах якої суд здійснює розгляд грошових вимог кредиторів до боржника.

Враховуючи викладені вище обставини у сукупності, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду спору за вимогою до боржника щодо виплати заробітної плати шляхом його розгляду за правилами позовного провадження у межах справи про банкрутство.

Мотиви та норми закону, з яких суд виходить ухвалюючи рішення.

За змістом частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

У відповідності до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2023 року у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) вирішуючи спір про наявність обов`язку сплатити нараховану, але невиплачену заробітну плату, звертає увагу на зміст поняття заробітної плати, який узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідачем не доведено суду про відсутність заборгованості щодо невиплаченої заробітної платі перед позивачем.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до норм статей 115,116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Докази, витребувані ухвалою суду від 25.03.2025 року відповідач не надав, тому суд бере до уваги суму невиплачених коштів, зазначену відповідачем у довідці №12/11/2024-02 від 12 листопада 2024 року.

Довідкою №12/11/2024-02 від 12 листопада 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 за період з 1 січня 2024 року по 21 серпня 2024 року нараховано відповідачем до сплати 102 850 грн 09 коп. (за січень 2024 року - 8950 грн, за лютий 2024 року - 8950 грн, за березень 2024 року - 8950 грн, за квітень 2024 року - 9100 грн, за травень 2024 року - 9100 грн; за липень 2024 року - 9100 грн за серпень 2024 року нараховано до сплати 39600 грн 09 коп. в тому числі заробітної плати за серпень 2024 року та компенсації за невикористані дні відпустки); утримано 20 055грн 77 коп., всього до виплати належить за зазначений період 82 794грн 32коп.

Також матеріалами справи підтверджено право позивача на 99 календарних днів відпустки, які, станом на дату звільнення, ним не використані.

Щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпустки.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України Про відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за попередні роки визначається, виходячи із середнього заробітку, який працівник мав на час її проведення.

Окрім того, право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці мають окремі категорії працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про відпустки», Порядку застосування Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30.01.1998 №16 «Про затвердження Порядків застосування Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.06.2003 №150, наказом Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 №1103), додатком 2 «Список виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці» до постанови Кабінету міністрів України від 17.11.1997 №1290.

Тривалість додаткової відпустки за особливий характер праці не перевищує 35 календарних днів. Конкретна тривалість встановлюється колективним договором залежно від зайнятості працівника в зазначених у Списку виробництвах, роботах, професіях і посадах.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що грошова компенсація за невикористану відпустку відноситься до сум, які належать до виплати працівникові при звільненні відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

На підставі наявних матеріалів, Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5від 25.10.2024, з`ясовано, що ОСОБА_1 нараховано заробітної плати в розмірі 7750 грн за травень 2020 року, 7750 грн за червень 2020 року, 7850 грн за липень 2020 року, 7850 грн за серпень 2020 року, 7934 грн 70 коп. за вересень 2020 року, 7950 грн за жовтень 2020 року, 7950 грн за листопад 2020 року, 7950 грн за грудень 2020 року, 6000 грн за січень 2021 року, 8 050 грн за лютий 2021 року, 8 050 грн за березень 2021 року, 8150 грн за квітень 2021 року, 8150 грн за травень 2021 року, 8150 грн за червень 2021 року, 8250 грн за липень 2021 року, 8250 грн за серпень 2021 року, 8308 грн 70 коп. за вересень 2021 року, 8350 грн за жовтень 2021 року, 8350 грн за листопад 2021 року, 8350 грн за грудень 2021 року, 8450 грн за січень 2022 року, 7865 грн 25 коп. за лютий 2022 року, 8650 грн за травень 2022 року, 8650 грн за червень 2022 року, 8650 грн за липень 2022 року, 8750 грн за серпень 2022 року, 8750 грн за вересень 2022 року, 8750 грн за жовтень 2022 року, 8399 грн 22 коп. за листопад 2022 року, 8561 грн 29 коп. за грудень 2022 року, 8850 грн за січень 2023 року, 8850 грн за лютий 2023 року, 8850 грн за березень 2023 року, 8850 грн за квітень 2023 року, 8850 грн за травень 2023 року, 8850 грн за червень 2023 року, 8850 грн за липень 2023 року, 8850 грн за серпень 2023 року, 8675 грн 83 коп. за вересень 2023 року, 8850 грн за жовтень 2023 року, 8850 грн за листопад 2023 року, 8653 грн 43 коп. за грудень 2023 року, 8950 грн за січень 2024 року, 8950 грн за лютий 2024 року, 8950 грн за березень 2024 року, 9100 грн за квітень 2024 року, 9100 грн за травень 2024 року, 9100 грн за червень 2024 року.

Відповідно до наказу ТОВ "БМБУД" №77/3К від 21.08.2024 "Про звільнення Мирослава Костіва" позивачу належить до виплати компенсація за 99 календарних днів невикористаної відпустки, а саме: 20 календарних днів за відпрацьований період з 8 травня 2020 року по 21 серпня 2024 року; 16 календарних днів за особливий характер праці по 4 календарних днів щороку за 2021-2024 роки.

Оскільки із заробітної плати працівника утримується 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору, то за один відпрацьований місяць (квітень-липень 2024 року) позивачу підлягала до виплати заробітна плата в розмірі 29 302грн (9 100грн в місяць-19,5%х 4міс).

А заробітна плата за 15 робочих дні серпня 2024 року та компенсація за невикористані 99 дні відпустки склала 31 878грн 07 коп. (39 600грн 09коп.-19,5%).

З урахуванням вищевикладеного, з огляду на наявність належних письмових доказів щодо нарахованих позивачу до виплати сум, суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за попередні роки відтак, як правомірні та не спростовані відповідачем, такі вимоги підлягають задоволенню в розмірі 61 180грн 07коп. (29 302+31 878,07).

Щодо позовної вимоги про стягнення 18 200грн за затримку розрахунку по заробітній платі та невидачу трудової книжки.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц (14-623цс18) враховує, що метою ст.ст.116,177КЗпП України є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченомустаттею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Матеріалами справи підтверджується, що в день звільнення (21.08.2024) заробітна плата ОСОБА_1 не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який на час ухвалення рішення позивачу не здійснено, іншого суду не доведено.

Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно із ч.5 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Саме на роботодавця покладений обов`язок забезпечити видачу працівнику належним чином оформлену трудову книжку у день звільнення.

Для застосування положень ч.5 ст.235 КЗпП України необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки: вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

З матеріалів справи вбачається, що наказу про звільнення позивача видано 21.08.2024, а про необхідність отримання трудової книжки відповідач повідомив позивачу лише в жовтні 2024 року (лист №17/10/2024-01 від 17.10.2024). Отже, доводи позивача про невидачу йому трудової книжки ні особисто, ні через засоби поштового зв`язку в період з 21.08.2024 по 17.10.2024 знаходять своє підтвердження матеріалами справи, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та наявність підстав для стягнення з нього середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці", визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вже зазначалося, позивача звільнено 21.08.2024.

Згідно довідки відповідача №12/11/2024-02 від 12 листопада 2024 року середньомісячна зарплата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи (червень та липень 2024 року) склала 9100грн в місяць.

Позивачем з дати звільнення (21.08.2024) до дати отримання трудової книжки (21.10.2024) за 2 календарних місяці нараховано та заявлено до стягнення 18200 грн середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Стосовно визначення дати, з якої повинно бути обраховано середній заробіток, суд виходить з того, що оскільки виплата середнього заробітку настає за умови невиплати з вини підприємства належних сум при звільненні, а такий факт встановлений судом, то обрахування суми середнього заробітку проводиться з наступного дня після дня звільнення, тобто у даному випадку з 22.08.2024.

Отже, оскільки усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, тому з огляду на нараховану позивачу заробітну плату в місяць в розмірі 9100грн (з червень-серпень 2024), слід вважати правомірними та обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача 18200 грн середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум (за заявлений період-2 місяці). Відповідачем не заявлено про зменшення розміру відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Визначення розміру моральної шкоди є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей особи та інших істотних обставин.

Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц та Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 у справі № 299/4842/21.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведеному у постанові від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

При визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

У даному випадку позивачем жодним чином не підтверджено характеру та обсягу страждань, яких він міг зазнати у зв`язку із порушенням його прав, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, не доведено здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку із невиплатою заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки. Натомість позивач обмежився загальними, не підтвердженими твердженнями про погіршення стосунків у його сім`ї та родині в період невиплати зарплати та компенсації за невикористані дні, і такі доводи не можуть підтверджувати моральні страждання та їх причинний зв`язок, у зв`язку з чим суд відмовляє у даній частині позовних вимог за недоведеністю.

Висновки господарського суду.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також, визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є таким, що передбачений положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, та є таким, що забезпечить відновлення порушеного права Позивача.

Згідно частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, в розмірі 79380,07 грн. В решті вимог -суд відмовляє за безпідставністю та необґрунтованістю.

Розподіл судового збору.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України, з урахуванням висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору в частині позовної заяви про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Позивачем в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сплачено судовий збір в розмірі 1 211грн 20коп., що вбачається з квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від 10.12.2024, які зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується Випискою від 11.12.2024.

Водночас, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір, що складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з 1 січня 2024 року становить 3028грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, розподілу підлягає різниця між сплаченою позивачем сумою судового збору і необхідною (мінімальною) сумою, визначеною законом за розгляд господарським судом майнового спору, що становить 1 816грн 80коп.

Оскільки позов в частині стягнення заробітної плати задоволено частково, то на відповідача покладається судовий збір в розмірі 2 229грн 87коп. та, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в частині стягнення заробітної плати, у відповідності до положень ч. 2 ст.129 ГПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає судовий збір в розмірі 1 652грн 81коп.; а судовий збір в розмірі 577грн 06коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46,73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 195, 216, 219, 220, 222, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД" (вул.Плебанівка, будинок 712/9, с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області,ідентифікаційний код 41037833) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 03.02.2000 Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) 61 180грн 07коп. невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, 18 200грн 00коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та 557грн 06коп. в повернення сплаченого судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД" (вул.Плебанівка, будинок 712/9, с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області,ідентифікаційний код 41037833) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у Терн.обл./тг м.Терноп./22030101, код отримувача 37977599, банк отримувача Казначейство України(ел.адм. подат.), рахунок отримувача UA3019751 код класифікації доходів бюджету 22030101) 1 652грн 81коп. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 11.04.2025.

Суддя Н.О. Андрусик