ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5002/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого судді): Романенко Д.С.;

Від Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни - Поваляєв О.Б.;

Від Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни - Казарновський О.Л.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 (повний текст складено 15.01.2025)

по справі №916/5002/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни

до Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Федерація профспілок Одеської області

про стягнення 682 947,65 грн,

(суддя першої інстанції: Степанова Л.В., дата та місце ухвалення додаткового рішення: 14.01.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

Фізична особа-підприємець Баранова Людмила Володимирівна звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни про стягнення 682947,65грн у тому числі 540000,00 грн заборгованості з орендної плати за період листопад 2022 року - жовтень 2023 року, 142 947,65 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.12.2024 позов Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни задоволено та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни на користь Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни 540 000,00 грн заборгованості з орендної плати за період листопад 2022 року - жовтень 2023 року, 142 947,65грн штрафу, 8 195,38грн судового збору.

05.12.2024 Фізична особа-підприємець Баранова Людмила Володимирівна звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просила стягнути з Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни 61 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 заяву Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни від 05.12.2024 про ухвалення додаткового рішення по справі №916/5002/23 задоволено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни на користь Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 61 500,00 грн.

Суд дійшов висновку про правомірність заявлених до стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 61 500,00 грн. При цьому відхилив заперечення відповідача, зазначаючи, що ціна позову у справі №916/5002/23 становить 682 947,65 грн, адвокатські витрати становлять 61 500,00 грн, що є меншим ніж 10% від ціни позову, що не є надмірно високим у порівнянні із ціною позову.

Не погодившись із таким додатковим рішенням, Фізична особа-підприємець Лавріненко Ірина Борисівна звернулась з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 по справі №916/5002/23 та постановити нове рішення, яким у задоволення заяви про стягнення судових витрат відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що заявлені витрати є непропорційними з реальним часом засідань, оскільки всі судові засідання тривали не більше 30 хвилин, а витрати на дорогу не є прямими судовими витратами, які підлягають компенсації відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вивчення представником документів і підготовка процесуальних документів (17 годин) апелянт стверджує, що розрахунок включає 4 години на вивчення договору, 3 години на аналіз законодавства, 5 годин на складання позовної заяви та розрахунків, а також 5 годин на підготовку пояснень і заперечень. Зазначені дії є типовими завданнями адвоката, які мали бути враховані в загальній сумі гонорару за представництво. Таким чином, окреме включення таких витрат до компенсації судових витрат є необґрунтованим та завищеним.

З огляду на зазначене, посилаючись на принцип розумності та справедливості витрат, апелянт просить скасувати додаткове рішення та постановити нове рішення, яким у задоволення заяви про стягнення судових витрат відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 по справі №916/5002/23 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/5002/23.

12.02.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/5002/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху; встановлено апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів надсилання Федерації профспілок Одеської області копії апеляційної скарги і доданих до неї документів протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

18.02.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги до якого апелянт надав докази надсилання Федерації профспілок Одеської області копії апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 по справі №916/5002/23.

11.03.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач посилається на пп. 3.45- 3.50 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 у якій, між іншим, зазначено, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Крім того, у зазначеній постанові зроблено висновок, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

Так, позивач стверджує, що саме з урахуванням зазначеної правової позиції Верховного Суду в розрахунку часу, який витрачено адвокатом на виконання доручення ФОП Баранова Людмила Володимирівна, на підставі Договору № 10.10/22 від 10.10.2022 у справі №916/5002/23 по кожному з 9 судових засідань, які відбулись у даній справі, зазначено «2 години». Цей час включає час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, очікування судового засідання та безпосередню участь у судовому засіданні.

Позивач також посилається на умови укладеного договору про надання правової допомоги від 10.10.2022 №10.10/22 відповідно до умов якого «загальна сума гонорару» взагалі не передбачена, а передбачена лише погодинна оплата. При цьому кількість часу, який витрачено адвокатом на виконання доручення, визначається на підставі розрахунку витраченого часу, який підписується адвокатом та клієнтом. Саме такий розрахунок витраченого часу, підписаний адвокатом Казарновським О.Л. та ФОП Баранова Л.В. і було надано суду разом з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Отже, позивач вважає, що апеляційна скарга не містить правових доводів на користь скасування оскаржуваного додаткового рішення. Відповідно, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/5002/23 поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/5002/23 призначено на 14.04.2025 року о 12-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

14.04.2025 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явилися представники сторін, які підтримали вимоги та доводи викладені ними письмово. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Судова колегія вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності представника третьої особи, оскільки явка учасників справи обов`язковою не визнавалася, і нез`явлення представника третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає здійсненню апеляційного перегляду.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

За приписами статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено види адвокатської діяльності, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Складання та подання стороною документів, які пов`язані із представництвом інтересів у суді, без наявності відомостей щодо їх явної безпідставності, може бути предметом розподілу витрат за результатом розгляду справи, з огляду на те, що такі дії в повній мірі слугуватимуть можливості надати правничу допомогу (відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 910/19650/20).

Тож, вибір форми та суб`єкта надання правової допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення -при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Згідно із частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлену правову позицію, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2021 у справі №907/746/17 зазначено, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Отже, як зазначалось раніше, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.

Колегія суддів враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою. Колегія суддів зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.10.2022 між адвокатом Казарновським О.Л. (Адвокат) та ФОП Барановою Л.В. (Клієнт) було укладено Договір №10.10/22 ( далі- Договір) про надання правової допомоги відповідно до умов якого Адвокат зобов`язується надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами (п.1.1. Договору).

Пунктами 1.2. 1.5. Договору узгоджено права та обов`язки сторін Договору.

Розділом 2 Договору встановлено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання доручення.

Документ підписано сторонами та скріплено печаткою ФОП Баранової Л.В.

Відповідно до Додатку до Договору №10.10/22 про надання правової допомоги від 10.10.2022 Адвокат та Клієнт домовились, що розмір адвокатської винагороди за виконання доручень, передбачених Договором складає: в) погодинна оплата 1500 грн. При визначенні погодинної оплати кількість часу, витраченого адвокатом на виконання доручення, визначається на підставі розрахунку витраченого часу, який підписується Адвокатом та Клієнтом.

Згідно розрахунку часу, витраченого Адвокатом на виконання доручення ФОП Баранової Л.В. на підставі Договору №10.10/22 від 10.10.2022 у справі №916/5002/23 кількість витраченого часу становить 41 годину вартість якого складає 61 500,00 грн.

У деталізації до вказаного рахунку наведено перелік виконаних адвокатом робіт.

Згідно з вимогами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При розгляді заяви про розподіл судових витрат колегія суддів також наголошує, що частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина 2 статті 124 ГПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при зверненні з позовною заявою позивачем заявлено орієнтовний попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 30 000,00 грн.

При цьому, у заяві про ухвалення додаткового рішення позивачем було зазначено, що перевищення суми витрат на професійну правничу допомогу у порівнянні із сумою, яку було зазначено в позовній заяві, пов`язана з суттєво збільшеним обсягом роботи у порівнянні з очікуваним, необхідністю готувати письмові заперечення, а також у зв`язку з участю у 9 судових засіданнях.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначалось раніше, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказаний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подані заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №916/5002/23, в яких останній просив відмовити позивачу у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Детально дослідивши розрахунок часу, витраченого Адвокатом на виконання доручення ФОП Баранової Л.В. на підставі Договору №10.10/22 від 10.10.2022 у справі №916/5002/23, колегією суддів встановлено, що заявник двічі вказує участь у судовому засіданні 06.08.2024, з огляду на що суд розглядає участь адвоката у 8 судових засіданнях, які тривали: 29.02.2024 - 11 хвилин; 11.04.2024 49 хвилин; 14.05.2024 12 хвилин; 18.06.2024 16 хвилин; 18.07.2024 38 хвилин; 06.08.2024 36 хвилин; 19.11.24 6 хвилин; 05.12.2024 42 хвилини.

Отже, загальний час витрачений Адвокатом на участь у судових засіданнях становить 210 хвилин (3 години 30 хвилин).

Колегія суддів при цьому враховує, що час необхідний на прибуття представника заявника до суду та повернення у зворотному напрямку складає одну годину. Отже, враховуючи участь адвоката у 8 судових засіданнях, загальний час витрачений адвокатом на дорогу при розгляді справи складає не більше 8 годин.

Крім того, у розрахунку Адвокат виокремлює вивчення договору №13, який складається з 4 аркушів, вивчення релевантного законодавства, складання позовної заяви, складання ціни позову та підготовку документів для подачу до суду та направлення відповідачу, що загалом становить 14 годин.

Колегія суддів звертає увагу, що всі ці дії є однією стадією підготовки позовної заяви та її подання, яка, на переконання суду, у зв`язку зі складністю справи та обсягом позовної заяви на трьох аркушах не може становити заявлений у розрахунку час.

У розрахунок також включено час на підготовку двох письмових заперечень та одного письмового пояснення, обсяг яких складає не більше 4 аркушів кожне.

З огляду на зазначене, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу обсягу виконаної роботи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку слід керуватися також принципом пропорційності - загальноправовим принципом, спрямованим на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Принцип пропорційності є загальним, універсальним принципом права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей. Отже, нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Про відповідне зазначено Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 16.11.2023 у справі № 904/8715/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №926/2551/23, у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 909/130/23 тощо.

За висновком суду, враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума витрат на правову допомогу адвоката не є обґрунтованою, пропорційною до предмета спору.

Судом враховано, що додані до матеріалів позову додатки не обтяжені великим обсягом документів та даний спір не є складним, є «розрахунковим», відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договорів і регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу становить 30000 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на зазначене, з урахуванням розумного балансу між інтересами сторін (якого місцевим господарським судом не було повною мірою дотримано), колегія суддів дійшла висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги та зменшення заявлених до стягнення позивачем витрат на правову допомогу з 61500 грн, заявлених позивачем до стягнення, до 30000 грн - у зв`язку з чим оскаржуване додаткове рішення підлягає частковому скасуванню із прийняттям відповідного нового рішення в цій частині.

З огляду на те, що Законом України Про судовий збір не передбачено сплати судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення, відповідно, судовий збір за подання апеляційної скарги не розподіляється.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 по справі №916/5002/23 задовольнити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 по справі №916/5002/23 скасувати частково.

Викласти резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2025 по справі №916/5002/23 в наступній редакції:

Заяву Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) за вх.суду№2-1846/24 від 05.12.2024 про ухвалення додаткового рішення по справі №916/5002/23 задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн. В іншій частині в заяві відмовити..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.04.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош