РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2025Справа № 925/1147/24

За позовомЧеркаської міської ради
доПівнічного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
провизнання незаконним та скасування рішення
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ігнатов Н.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 925/1147/24 за позовом Черкаської міської ради (далі також - позивач) до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі також - відповідач, Відділення) про визнання незаконним та скасування рішення адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.07.2024 № 60/88-р/к по справі № 128/60/134-рп/к.21 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

31.12.2024 відповідач подав відзив на позов.

З огляду на строки розгляду справи та на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 03.04.2025.

02.04.2025 позивачем подано заяву про проведення засідання за відсутності його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.04.2025 проти позовних вимог заперечував у повному обсязі та не був проти розгляду по суті за відсутності представника позивача.

Керуючись положеннями ч. 6 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив стислий зміст позовної заяви.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Адміністративна колегія Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи № 128/60/134-рп/к.21 про порушення Черкаською міською радою законодавства про захист економічної конкуренції та подання Відділу досліджень і розслідувань в Черкаській області від 14.05.2024 № 60-03/137п постановила Рішення № 60/88-р/к від 11.07.2024 (далі також - Рішення № 60/88-р/к), яким вирішила:

1. Визнати дії Черкаської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 05.04.2012 № 3-753 «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд в м. Черкаси та внесення змін до рішень Черкаської міської ради», яким передбачено заборону суб`єктам господарювання здійснювати торгівлю тютюновими виробами, алкогольними та слабоалкогольними напоями у тимчасових спорудах, які розміщені у пішохідній доступності менше ніж 200 м від території дошкільних, лікарняних та навчальних закладів, в той час коли така заборона не поширюється на здійснення аналогічної діяльності у стаціонарних спорудах, порушенням, передбаченим п. 3 ст. 50 та абз. 8 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим групам суб`єктів господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

2. Зобов`язати Черкаську міську раду у двомісячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в п. 1 резолютивної частин цього рішення, про що письмово повідомити Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів.

Доводи Відділення щодо вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції зводяться здебільшого до того, що прийняття радою рішення з положеннями, що обмежують діяльність окремим групам суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території Черкаської міської територіальної громади, є дискримінаційними відносно учасників ринку реалізації тютюнових виробів, алкогольних та слабоалкогольних напоїв, які здійснюють свою діяльність в капітальних спорудах (в тому числі у магазинах, які розташовані на перших поверхах житлових будинків) на території Черкаської міської територіальної громади, та мають негативний вплив на конкуренцію на вказаному ринку.

Обґрунтовуючи заявлений позов Черкаська міська рада наголошує, що з Рішенням № 60/88-р/к не погоджується та вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням обставин у справі, з огляду на наступне:

- рада, приймаючи рішення № 3-753 діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, з урахуванням положень ст. 15-1 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тат тютюнових виробів», у редакції станом на час прийняття рішення;

- реалізація Черкаською міською радою на території м. Черкаси такого повноваження, як встановлення режиму роботи підприємств на відповідній території шляхом прийняття відповідного рішення, об`єктивно не може призводити до обмеження реалізації певних товарів підприємствами на яких буде поширюватися дія вказаного рішення, тому обмеження роботи суб`єктам торгівлі, в частині встановлення заборони здійснення торгівлі тютюновими виробами, алкогольними та слабоалкогольними напоями, якщо пішохідна доступність до об`єкту торгівлі менша 200 м від території дошкільних, лікарняних і навчальних закладів - не вважається незаконним втручанням у підприємницьку діяльність чи порушення принципу свободи підприємницької діяльності, оскільки обмеження є таким, що ґрунтується на законі;

- Черкаська міська рада, як орган місцевого самоврядування, наділена повноваженнями на встановлення заборони здійснення торгівлі тютюновими виробами, алкогольними та слабоалкогольними напоями, якщо пішохідна доступність до об`єкту торгівлі менша 20 м від території дошкільних, лікарняних і навчальних закладів, у тих місцях, які орган місцевого самоврядування визначає самостійно;

- листами від 01.03.2012 № 04/603 та від 19.03.2015 № 03/654 Черкаським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України було розглянуто та погоджено проекти рішень міської ради «Про затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд в м. Черкаси та внесення змін до рішення Черкаської міської ради» та «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 05.04.2013 № 3-753 «Про затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд в м. Черкаси та внесення змін до рішення Черкаської міської ради» та повідомлено, що ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в них не вбачається.

Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі, наголошував, що оскаржуване рішення було прийнято в межах наданих Відділенню повноважень та з урахуванням чинного на момент прийняття законодавства. Свої доводи відповідач виклав у письмовому відзиві та надавши усні пояснення, безпосередньо в судових засіданнях.

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60/88-р/к від 11.07.2024.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дія, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, суд вважає за необхідне наголосити, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (частина третя статті 140 Конституції України).

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Повноваження та порядок діяльності міської ради визначений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Частиною третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, рішення Черкаської міської ради, прийняті в межах своєї компетенції, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на території підприємствами, організаціями і установами, кооперативними та іншими громадськими організаціями, їх органами, а також посадовими особами і громадянами.

Відповідно до пункту 44-1 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений час доби в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці належать до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. В той же час, участь у здійсненні державної регуляторної політики в межах та у спосіб, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» належить до делегованих повноважень місцевого самоврядування відповідно до підпункту 1 пункту «б» статті 27 вказаного Закону.

Відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією регулюються Законом України «Про захист економічної конкуренції», який відповідно до статті 2 застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України, а також главою 3 Господарського Кодексу України.

Суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 18 Господарського кодексу України органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють окремим конкурентам у підприємницькій діяльності, чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством. Законом можуть бути встановлені винятки з цього правила з метою забезпечення національної безпеки, оборони чи інших загальносуспільних інтересів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 23 Господарського Кодексу України незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб`єктів господарювання забороняється. Не допускається видання правових актів органів місцевого самоврядування, якими встановлюються не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих товарів (послуг) на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Частиною другою статті 25 Господарського кодексу України передбачено, що органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції. У разі порушення цієї вимоги органи державної влади, до повноважень яких належить контроль та нагляд за додержанням антимонопольно-конкурентного законодавства, а також суб`єкти господарювання можуть оспорювати такі акти в установленому законом порядку.

Відповідно до приписів статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію; органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти органам Антимонопольного комітету України у здійсненні його повноважень у сфері підтримки й захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму та контролю за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, вчиняючи певні дії (ухвалюючи відповідні рішення), органи державної влади і органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень (дискреційних повноважень) повинні враховувати положення статті 25 Господарського кодексу України та сприяти розвитку конкуренції, не допускаючи порушення антимонопольного законодавства.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі також - Закон).

Положеннями статті 1 Закону закріплено, що роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року № 854 (далі також - Правила), в частині визначення основних понять і термінів визначено:

- роздрібна торгівля алкогольними напоями - це діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства.

Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів (стаття 153 Закону).

Відповідно до наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 219 «Про затвердження Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства» роздрібна торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами в закладах (підприємствах) ресторанного господарства здійснюється суб`єктами господарської діяльності за наявності відповідних ліцензій.

Згідно зі статтею 3 Закону: Ліцензії на виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, видаються та анулюються органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України. Ліцензії на виробництво коньяку та алкогольних напоїв за коньячною технологією видаються лише тим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які мають повний технологічний цикл виробництва, включаючи викурку і витримку. Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), який отримав ліцензію на виробництво коньяку та алкогольних напоїв за коньячною технологією, має право здійснювати оптову торгівлю спиртом коньячним без отримання окремої ліцензії на таку оптову торгівлю.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), який отримав ліцензію на виробництво алкогольних напоїв (вин виноградних, у тому числі ігристих, газованих, вин плодово-ягідних або напоїв медових) та виробляє їх з виноматеріалів (виноградних, плодово-ягідних або медових) виключно власного виробництва (не придбаних), має право здійснювати оптову торгівлю зазначеними алкогольними напоями без отримання окремої ліцензії на таку оптову торгівлю.

Ліцензії на виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, видаються та анулюються органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України. Ліцензії на виробництво коньяку та алкогольних напоїв за коньячною технологією видаються лише тим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які мають повний технологічний цикл виробництва, включаючи викурку і витримку.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), який отримав ліцензію на виробництво коньяку та алкогольних напоїв за коньячною технологією, має право здійснювати оптову торгівлю спиртом коньячним без отримання окремої ліцензії на таку оптову торгівлю.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), який отримав ліцензію на виробництво алкогольних напоїв (вин виноградних, у тому числі ігристих, газованих, вин плодово-ягідних або напоїв медових) та виробляє їх з виноматеріалів (виноградних, плодово-ягідних або медових) виключно власного виробництва (не придбаних), має право здійснювати оптову торгівлю зазначеними алкогольними напоями без отримання окремої ліцензії на таку оптову торгівлю.

Частина 23 статті 15 Закону передбачає, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин, а для малих виробників виноробної продукції алкогольних напоїв без додавання спирту: вин виноградних, у тому числі ігристих, газованих, вин плодово-ягідних, напоїв медових), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Стаття 153 Закону встановлює вичерпний перелік обмежень щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів, а саме, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів:

1) особами, які не досягли 18 років;

2) особам, які не досягли 18 років;

3) у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоров`я (крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв);

4) у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій;

5) у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі);

6) з торгових автоматів;

7) на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива);

8) поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар);

9) з рук, лотків;

10) у одиничних пачках, що містять менше 20 сигарет;

11) у невизначених для цього місцях торгівлі.

При цьому частина третя статті 15-3 Закону в редакції з 2021 року встановлює прямо єдине можливе обмеження органами місцевого самоврядування і частині заборони та обмеження продаж відповідної продукцією: виключно на час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть заборонити або обмежити споживання пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, куріння тютюнових виробів, використання електронних сигарет та пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння.

Отже, спеціальним нормативним актом регулювання діяльності суб`єктів господарювання на відповідному ринку товарів не передбачено повноваження органів місцевого самоврядування щодо можливості встановлення заборони торгівлі тютюновими виробами, алкогольними напоями в місцях їх продажу за такими ознаками, як характеристика споруд (капітальні та/або тимчасові).

Тому, посилання ради виключно на реалізації нею власних повноважень відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є помилковим, оскільки згаданий Закон прямо зазначає про врахування радою законодавства в тій чи іншій правовій площині регулювання, в даному випадку, регулювання здійснення торгівлі суб`єктами господарювання в межах територіальної одиниці тютюновими виробами, алкогольними та слабоалкогольними напоями.

Натомість, заборона на торгівлю тютюновими виробами, алкогольними та слабоалкогольними напоями лише суб`єктам господарювання, які здійснюють таку діяльність у тимчасових спорудах, які розміщені в пішохідній доступності до об`єкту торгівлі менше 200м, по суті є втручанням в обсяг прав, наданих ліцензією уповноваженим органам таким суб`єктам господарювання, від території або приміщень дошкільних, лікарняних і навчальних закладів може призвести до обмеження конкуренції на відповідному ринку.

Щодо зазначення позивачем на обґрунтування вимог, що листами від 01.03.2012 №04/603 та від 19.03.2015 №03/654 Черкаським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України було розглянуто та погоджено проєкти рішень міської ради «Про затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд в м. Черкаси та внесення змін до рішення Черкаської міської ради» та «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 05.04.2012 №3-753 «Про затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд в м. Черкаси та внесення змін до рішення Черкаської міської ради» та повідомлено, що ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в них не вбачається, необхідно наголосити на наступному.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», органи влади, органи місцевого самоврядування беруть участь у розробленні та реалізації конкурентної політики, взаємодіють з Антимонопольним комітетом України в питаннях розвитку конкуренції, розроблення регіональних програм економічного розвитку та інформують Антимонопольний комітет України про виконання заходів, пов`язаних з реалізацією конкурентної політики. Органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб`єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктами 6 та 7 Положення про порядок погодження з органами Антимонопольного комітету України рішень органів державної влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, органів місцевого самоврядування щодо демонополізації економіки, розвитку конкуренції та антимонопольного регулювання, затвердженим розпорядженням Антимонопольного комітету України від 01.04.1994 № 4-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.1994 за № 78/287 (із змінами), проєкти рішень / розпоряджень органів місцевого самоврядування розглядаються, виходячи з наявних документів.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає, зокрема, відстеження результативності регуляторних актів та перегляд регуляторних актів. Відповідно до статті 10 вказаного Закону стосовно кожного регуляторного акту здійснюються періодичні відстеження результативності раз на кожні три роки. У разі наявності підстав, визначених у частині першій статті 11 вказаного Закону, регуляторний орган, який прийняв відповідний акт, а у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, - інший орган може приймати рішення про зупинення дії регуляторного акту, визнання його неконституційним, про скасування або про необхідність його перегляду. Крім того, у 2020-2021 роках вносились зміни до статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», якою встановлено обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, що також вплинуло на оцінку стану впровадження регуляторного акту.

Таким чином, органи Антимонопольного комітету України можуть провести оцінку стану впровадження регуляторного акту та досягнення цим актом цілей, задекларованих при його прийнятті. Більше того, сам регуляторний орган, який прийняв відповідний регуляторний акт має здійснювати періодичне відстеження його результативності та переглядати у разі наявності підстав, зокрема і з підстав рішення органу Антимонопольного комітету України, реалізуючи положення статті 3 Європейської Хартії місцевого самоврядування.

Прийняття органами місцевого самоврядування нормативно-правових актів та інших рішень, що містять положення, які мають негативний вплив на конкуренцію, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, вчинення якого тягне за собою відповідальність, встановлену Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Більше того, у даному випадку погодження конкретних НПА були здійсненні іншою юридичною особою, аніж тією, Рішення якої є предметом оскарження в рамках даної справи, що виключає можливість застосування доктрини «venire contra factum proprium», оскільки Рішення Ради від 30.08.2012 № 26-15/VI не було погоджено Київським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України (перейменоване у Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у 2020 році).

Отже, не може вважатись суперечливою або непослідовною поведінкою суб`єкта владних повноважень - Відділення, оскільки Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України та Черкаське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України є різними юридичними особами, які не могли відповідати за дії один одного у період 2012-2013 років.

Зміст позовної заяви не спростовує висновків та фактів, викладених в Рішенні № 60/88-р/к, оскільки не підтверджуються доказами у розумінні статті 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Таким чином, Відділення доведено, а позивачем належними та допустимими доказами не спростовано висновки, викладені в Рішення № 60/88-р/к, що дії Черкаської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 05.04.2012 № 3-753 «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд в м. Черкаси та внесення змін до рішень Черкаської міської ради», яким передбачено заборону суб`єктам господарювання здійснювати торгівлю тютюновими виробами, алкогольними та слабоалкогольними напоями у тимчасових спорудах, які розміщені у пішохідній доступності менше ніж 200 м від території дошкільних, лікарняних та навчальних закладів, в той час коли така заборона не поширюється на здійснення аналогічної діяльності у стаціонарних спорудах, є порушенням, передбаченим пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим групам суб`єктів господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що Черкаською міською радою не доведено підстав для визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії від 11.07.2024 № 60/88-р/к у справі № 128/60/134-рп/к.21 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції». Позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Черкаської міської ради відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2025 року.

Суддя Ю.О.Підченко