УХВАЛА

10 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/7783/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А. А. - головуючого, Бенедисюка І. М., Колос І. Б.,

за участю секретаря судового засідання Іщука В. В.,

представників учасників справи:

позивача - Мітченко К. В.,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 (суддя Мудрий С. М.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 (колегія суддів: Андрієнко В. В. - головуючий, Буравльов С. І., Шапран В. В.)

у справі за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шеннон Еір Україна»

про стягнення грошових коштів та зобов`язання виконати зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - Підприємство) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шеннон Еір Україна» (далі - Товариство) про: стягнення 140 404,34 грн, з яких 12 474,00 грн основного боргу, 1 364,86 грн пені, 140,89 грн 3 % річних, 176,59 грн інфляційних втрат, 648,00 грн штрафу в розмірі 5 % від суми несвоєчасно сплачених рахунків та 125 600,00 грн штрафу за ненадання довідок про кількість рейсів; зобов`язання відповідача виконати зобов`язання, встановлені у підпункті 2.2.24 пункту 2.2 генеральної угоди про умови здійснення господарської діяльності від 01.11.2019 № 02.1-14/4-18 (з урахуванням внесених змін; далі - Угода), - надати позивачу довідки про кількість рейсів за звітні місяці: з вересня 2023 року по квітень 2024 року.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Угодою у частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги з наземного адміністрування за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року (з 01.04.2024 по 21.04.2024), а також в частині надання довідки про кількість рейсів за звітні місяці: вересень 2023 - квітень 2024 року, що передбачено підпунктом 2.2.24 пункту 2.2 Угоди.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Господарський суд міста Києва рішенням від 12.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025, позовні вимоги задовольнив частково: зобов`язав Товариство виконати зобов`язання, встановлені підпунктом 2.2.24 пункту 2.2 Угоди - надати Підприємству довідки про кількість рейсів за звітні місяці: з вересня 2023 року по квітень 2024 року; стягнув з Товариства на користь Підприємства 12 474 грн основного боргу, 1 364,86 грн пені, 140,89 грн 3 % річних, 176,59 грн інфляційних втрат, 648 грн штрафу у розмірі 5 % від суми несвоєчасно сплачених рахунків, 6 280 грн неустойки у розмірі 100 грн за кожен день ненадання довідок про кількість рейсів; в іншій частині позову відмовив.

2.2 Судові рішення мотивовані тим, що позивач довів обставини неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості послуг за договором у розмірі 12 474,00 грн, строк оплати яких настав. Також суди визнали правомірним нарахування позивачем інфляційних, 3 % річних, пені, штрафу та неустойки. Водночас на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку про зменшення розміру неустойки на 95 %.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція учасників справи

3.1 Підприємство у касаційній скарзі (у новій редакції) просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 119 320 грн й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

3.2 Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач зазначає, що у вирішенні питання про зменшення розміру пені та штрафу суди не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, від 20.12.2023 у справі № 910/1039/23, від 16.11.2023 у справі № 916/3233/22, від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 01.08.2019 у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 у справі № 923/142/19.

4. Мотивувальна частина

4.1 Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2 Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 300 ГПК України).

4.3 Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.4 При цьому сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підставу, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

4.5 Дослідивши викладені у касаційній скарзі доводи, зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 910/7783/24 на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України з огляду на таке.

4.6 Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.7 Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.8 Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

4.9 Отже, відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

4.10 Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

4.11 При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

4.12 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 виклала правову позицію, відповідно до якої на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями, відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

4.13 Як убачається зі змісту касаційної скарги, доводи скаржника узагальнено зводяться, зокрема, до неправильного застосовування судами попередніх інстанцій приписів частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, а висновки судів попередніх судових інстанцій в частині зменшення розміру неустойки не відповідають приписам наведених норм та винесені без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду.

4.14 Надаючи оцінку наведеним доводам Підприємства, Верховний Суд виходить з такого.

4.15 Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

4.16 У статті 233 ГК України також передбачено, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

4.17 Отже, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

4.18 Висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом.

4.19 Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, враховуючи інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

4.20 При цьому Суд зазначає, що ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарський суд може зменшити неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

4.21 Зокрема, Верховний Суд зазначав, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії / бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

4.22 В аспекті порушених у касаційній скарзі питань Суд звертається до правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22, на яку, зокрема, посилається скаржник у касаційній скарзі.

4.23 Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положенням статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

4.24 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22 зазначила, що, враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

4.25 Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

4.26 Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

4.27 Що стосується інших наведених скаржником справ, слід зазначити, що у справі № 910/1039/23 нараховані штрафні санкції за порушення строків поставки товару були зменшені судом на 70 %, зважаючи на встановлені фактичні обставини (зокрема, збільшення ракетних обстрілів території, на якій знаходяться виробничі потужності відповідача, надсилання відповідачем листів, які свідчать, що товариство вживало всіх можливих заходів з виконання свого зобов`язання за договором перед позивачем, наявність у відповідача значної заборгованості перед контрагентами у розмірі 73 830 846,61 грн). У той же час у справі № 916/3232/22, про яку згадує скаржник, суди дійшли висновку про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій, зважаючи на те, що заборгованість за договором постачання природного газу виникла у лютому-квітні 2021 року та попередньо вже була реструктуризована.

4.28 Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у справах, на які також посилався позивач (висновки, викладені Верховним Судом у справах № 910/14591/21, № 922/2932/18, № 923/142/19), свідчить, що з них не можна виокремити умов їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ.

4.29 У справі № 910/7783/24, що переглядається, суд першої інстанції, вирішуючи питання про зменшення неустойки за ненадання довідок про кількість рейсів на підставі пункту 3.8 Угоди, вирішив зменшити розмір неустойки на 95 %, тобто до 6 280,00 грн. При цьому суди попередніх інстанцій виходили з того, що обґрунтований розмір основного боргу, який підлягає стягненню з відповідача, становить 12 474,00 грн, натомість неустойки - 125 600,00 грн. Отже, суди констатували, що вказана неустойка перевищує розмір основної заборгованості більше як у 10 разів, що є порушенням принципів верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності.

4.30 За таких обставин суд першої інстанції виснував, що заявлений позивачем до стягнення розмір неустойки є занадто великим, тоді як доказів понесення ним збитків чи погіршення фінансового стану, зумовлених порушенням відповідачем господарських зобов`язань, Підприємство не надало.

4.31 З таким висновком погодився апеляційний господарський суд, зазначивши що таке зменшення є розумним та оптимальним балансом наслідків як для позивача, так і відповідача, а також звернувши увагу, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірного збагачення кредитора за рахунок боржника.

4.32 З урахуванням наведеного вище та доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення у справі, яка переглядається, дослідивши та оцінивши відповідні аргументи щодо суті спору і докази сторін відповідно до положень статей 86, 210 ГПК України, встановивши обставини справи щодо наявності підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій у зв`язку з порушенням ним договірних зобов`язань та зменшення суми неустойки, виходили з мотивів і аргументів, які містяться в оскаржуваних судових рішеннях.

4.33 Суд, ураховуючи підстави касаційного оскарження, виходить з того, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджувалися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

4.34 Отже, проаналізувавши зміст наведених скаржником постанов Верховного Суду за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, з огляду на відмінність фактичних обставин справи, доказової бази, хоч і за однакового правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку про неподібність означених скаржником справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

4.35 За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

4.36 Інших підстав для перегляду справи у суді касаційної інстанції, крім пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, позивач у касаційній скарзі не наводить.

4.37 У зв`язку з тим що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300, 301 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі № 910/7783/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ємець

Судді І. Бенедисюк

І. Колос