ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" квітня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/678/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/678/25

За позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; )

До відповідача: Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14) (65059, м. Одеса, вул. Краснова, буд. 2 А; )

Про стягнення 700121,53 грн.

Представники:

Від позивача: Музика С.М., довіреність

Від відповідача: не з`явився

Встановив Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14) про стягнення 700121,53 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2025р. прийнято позовну заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до розгляду та відкрито провадження у справі №916/678/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "31" березня 2025 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 31.03.2025р. о 10:00.

26.03.2025р. до суду від відповідача надійшла заява, відповідно до якої було зазначено суду, що наказом №2076/5 від 10.07.2024 року Міністерства Юстиції України «Про припинення державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)» шляхом ліквідації прийнято рішення припинити шляхом ліквідації юридичну особу державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)» (код згідно ), розташоване за адресою: вул. Краснова, будинок 2а, місто Одеса, Одеська область, 65059. Утворено комісію з припинення державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)» шляхом ліквідації у складі: голова комісії Коренчук Сергій Анатолійович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) виконуючий обов`язки директора державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)» - заступника начальника державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» з виробництва, начальник відділу маркетингу, збуту та матеріально-технічного постачання «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)»; члени комісії: Копачинський Василь Дмитрович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) організатор із збуту відділу збуту (маркетингу) державного підприємств

На підставі вказаного наказу, було повідомлено орган, що здійснює державну реєстрацію про початок процедури ліквідації Також, 06.08.2024 року було опубліковано оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» про припинення державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)».

31.03.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.04.2025р. о 12:00.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем відзиву до суду надано не було.

У судовому засіданні 14.04.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 15.04.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є постачальником природного газу, який відповідно до умов укладеного з відповідачем договору здійснив постачання природного газу в обумовленому договорами обсязі, але відповідач в порушення умов договорів розрахувався з позивачем несвоєчасно та позивач вважає свої права порушеними та вимагає стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 700121,53 грн за договором постачання природного газу від 21.09.2020 №20/21-3221-ТЕ-23.

У вересні 2020 року сторони уклали договір від 21.09.2020 №20/21-3221-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Умовами зазначеного договору передбачено, що: впродовж строку дії договору постачальник кожного місяця (розрахунковий період) передає споживачу замовлений обсяг природного газу (п. 2.1 Договору); приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.8 Договору); оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 5.1 Договору); у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 13,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 7.2 Договору в редакції додаткової угоди від 26.03.2021 №4).

Як було зазначено позивачем, на виконання умов зазначеного Договору постачальник передав споживачу природний газ у загальному об`ємі 761,22600 тис. куб. м на загальну суму 6012147,92 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2020, 31.12.2020, 31.01.2021, 28.02.2021, 31.03.2021.

За посиланням позивача, споживач (боржник) свої зобов`язання за згаданим договором виконував неналежним чином, розрахунки за поставлений природний газ здійснював несвоєчасно, з порушенням строків визначених договором.

Також позивачем було зазначено суду, що у травні 2023 року він звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за поставлений природний газ, 3% річних, інфляційних втрат, що виникли від дати укладення договору по 31.03.2023 та Господарський суд Одеської області рішенням від 30.08.2023 у справі №916/1848/23 стягнув з Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14) заборгованість у сумі 4516925,07 грн, з яких: - 2902849,73 грн заборгованість за основним зобов`язанням; - 211296,29 грн 3% річних; - 1336026,47 грн інфляційні втрати; - 66752,58 грн витрати на сплату судового збору.

Як вказує позивач, на день пред`явлення цієї позовної заяви боржник зазначене судове рішення виконав частково, сплатив кошти у сумі 573000,00 грн, залишок заборгованості станом на 31.01.2025 становить 3943925,07 грн, з яких: 2372849,73 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 211296,29 грн 3% річних; 1336026,47 грн інфляційні втрати; 23752,58 грн витрати на сплату судового збору.

Отже, у зв`язку з тривалим неналежним виконанням зобов`язань з оплати за природний газ згідно з умовами договору постачання природного газу від 21.09.2020 №20/21-3221-ТЕ-23 боржник має додатково сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 146101,12 грн, інфляційні втрати у загальному розмірі 554020,41 грн (за період з 01.04.2023 по 31.01.2025, що не охоплений зазначеним судовим рішенням), з яких: - 146 101,12 грн 3% річних; - 554 020,41 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги у даній справі направлені на стягнення з відповідача нарахувань зі сплати 3% річних та інфляційних втрат за період за період з 01.04.2023 по 31.01.2025, що не охоплений судовим рішенням, що виникли на підставі договору від 21.09.2020 №20/21-3221-ТЕ-23 постачання природного газу, у сумі 700121,53 грн, з яких: - 146101,12 грн 3 % річних; - 554020,41 грн інфляційні втрати.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як з`ясовано судом, між 21.09.2020р. між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Державним підприємством Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14) було укладено Договір постачання природного газу №20/21-3221-ТЕ-23.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як з`ясовано судом, рішенням Господарського суду Одеської області від 30.08.2023р. по справі №916/1848/23 позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України було задоволено, стягнуто з Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2902849,73 грн. основного боргу, 211296,29 грн. 3% річних, 1336026,47 грн. інфляційних витрат та 66752,58грн. витрат по сплаті судового збору.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що постачальником, виконано належним чином взяті на себе зобов`язання за договором №20/21-3221-ТЕ-23 та поставлено відповідачу природний газ в період з листопада 2020 по березень 2021 на загальну суму 6012147,92 грн., на підтвердження чого між сторонами було складено акти приймання-передачі природного газу: від 30.11.2020 за листопад 2020 на суму 723298,19 грн; від 31.12.2020 за грудень 2020 на суму 1264681,78 грн; від 31.01.2021 за січень 2021 на суму 1446427,10 грн; від 28.02.2021 за лютий 2021 на суму 1403746,79 грн; від 31.03.2021 за березень 2021 на суму 1173994,06грн. Зазначені акти підписано сторонами та скріплено печатками останніх. Відповідач за спожитий протягом листопада 2020 - березня 2021 природний газ розрахувався лише частково та з порушенням строків оплати на загальну суму 3 109298,19 грн., на підтвердження чого позивачем надано банківські виписки АТ Ощадбанк. Отже, заборгованість відповідача за отриманий в зазначений період природний газ склала 2902849,73 грн та залишилась несплаченою.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати вартості спожитого природного газу в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим вимоги по сплаті основного боргу у розмірі 676888,21 грн. підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку з тривалим неналежним виконанням зобов`язань з оплати за природний газ згідно з умовами договору постачання природного газу від 21.09.2020 №20/21-3221-ТЕ-23 позивачем здійснено нарахування 3% річних у розмірі 146101,12 грн, інфляційні втрати у загальному розмірі 554020,41 грн (за період з 01.04.2023 по 31.01.2025, що не охоплений зазначеним судовим рішенням, оскільки, як встановлено судом, у рішенні суду по справі №916/1848/23 нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснювались за період по 31.03.2023р.

Суд перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, вважає такі розрахунки правильними, а вимоги про стягнення - правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 8401,46 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14) (65059, м. Одеса, вул. Краснова, буд. 2 А; ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 3% річних у розмірі 146101 (сто сорок шість тисяч сто одну) грн. 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 554020 (п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі двадцять) грн. 41 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8401 (вісім тисяч чотириста одну) грн. 46 коп.

Повне рішення складено 15 квітня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко