ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025м. ДніпроСправа № 904/6044/20 (904/476/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" арбітражного керуючого Огулькової Анни Миколаївни, м.Дніпро

до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "АРЧ АРТУР", м. Миколаїв

про стягнення заборгованості у розмірі 200 000,00 грн

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" арбітражний керуючий Огулькова Анна Миколаївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "АРЧ АРТУР" стягнення заборгованості у розмірі 200 000,00 грн.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на те, що в результаті аналізу податкового кабінету ТОВ «НИВА 2014» було встановлено, що ТОВ «НИВА 2014» були надані послуги, а також поставлено на адресу ПП «АРЧ АРТУР» товар на суму 21 496 254,86 грн. Однак, у зв`язку із тим, що ліквідатор ТОВ «НИВА 2014» обмежений у коштах для сплати судового збору за стягнення всієї суми заборгованості, останній просить суд стягнути 200 000,00 грн.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 24.11.2020 Господарським судом Дніпропетровської області відносно позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" (49074, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Слобожанський, 111 А, кв.51, ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6044/20, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А. Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6044/20(904/476/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 11.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано у Державної податкової служби України (, місцезнаходження: 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8) інформацію, чи відображено ПП «АРЧ АРТУР» () (покупець) у податкових деклараціях з податку на додану вартість (Додаток №5), за період з 02.05.2018 по дату витребування документів, поставки сільськогосподарської продукції або послуг від ТОВ «НИВА 2014» () (постачальник), на які ТОВ «НИВА 2014» () були вписані податкові накладні: №1 від 02.05.2018; №2 від 07.05.2018; №3 від 11.05.2018; №6 від 18.05.2018; №7 від 18.05.2018; №8 від 18.05.2018; №9 від 21.05.2018; №10 від 21.05.2018; № 11 від 21.05.2018; №12 від 21.05.2018; №13 від 21.05.2018; №14 від 21.05.2018; № 15 від 21.05.2018; № 16 від 28.05.2018; № 17 від 29.05.2018; № 18 від 30.05.2018. Витребувано інформацію вказану у п. 8 резолютивної частини ухвали із зазначенням кожної суми та в якому місяці (періоді) відображена у податковій декларації ПП «АРЧ АРТУР» (). Витребувано копії податкових декларацій з податку на додану вартість (Додатків № 5 до них), в яких ПП «АРЧ АРТУР» () відобразило поставки товару (послуг) від ТОВ «НИВА 2014» () за період з 02.05.2018 по дату витребування документів.

26.02.2025 від Державної податкової служби України електронною поштою надійшов лист вих.№2722/5/99-00-04-02-01-05 від 27.02.2025 на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2025.

05.03.2025 від Державної податкової служби України надійшов лист вих.№2722/5/99-00-04-02-01-05 від 27.02.2025 на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2025.

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

25.02.2025 ухвала суду від 11.02.2025 про відкриття провадження у справі №904/6044/20(904/476/25), яка була направлена на адресу відповідача - ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "АРЧ АРТУР" була повернута на адресу Господарського суду Дніпропетровської області з відміткою АТ "Укрпошта" "адресат відсутній за вказано адресою".

Відповідно до ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Станом на 14.04.2025 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 14.04.2025 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

В результаті аналізу податкового кабінету ТОВ «НИВА 2014» ліквідатором було встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «НИВА 2014» були надані послуги, а також поставлено на адресу ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АРЧ АРТУР» товар на суму 21 496 254,86 грн, що підтверджується податковими накладними, а саме:

1. Податковою накладною №1 від 02.05.2018 про надання послуг «боронування по посіву» на суму 38 881,50 грн.

2. Податковою накладною №2 від 07.05.2018 про надання послуг «перша культивація» на суму 132 197,10 грн.

3. Податковою накладною №3 від 11.05.2018 про надання послуг «друга культивація» на суму 108 868,20 грн.

4. Податковою накладною №6 від 18.05.2018 про надання послуг «сівба соняшника» на суму 1 399 734 грн.

5. Податковою накладною №7 від 18.05.2018 про поставку товару «Євро-лайтінг Плюс» на суму 2 257 558,08 грн.

6. Податковою накладною №8 від 18.05.2018 про поставку товару «Пакет для вирощування соняшника» на суму 1 800 804,78 грн.

7. Податковою накладною №9 від 21.05.2018 про поставку товару «Круїзер насіння соняшника» на суму 451 836 грн.

8. Податковою накладною №10 від 21.05.2018 про поставку товару «Пакет для вирощування соняшника» на суму 5 626 512,58 грн.

9. Податковою накладною №11 від 21.05.2018 про поставку товару «КЛП насіння соняшника» на суму 1 848 455,21 грн.

10. Податковою накладною №12 від 21.05.2018 про поставку товару «КЛП насіння соняшника» на суму 1 185 052,57 грн.

11. Податковою накладною №13 від 21.05.2018 про поставку товару «КЛП насіння соняшника» на суму 1 060 310,20 грн.

12. Податковою накладною №14 від 21.05.20218 про поставку товару «КЛП насіння соняшника» на суму 453608,64 грн.

13. Податковою накладною №15 від 21.05.2018 про поставку товару «соняшника» на суму 769 692 грн.

14. Податковою накладною №16 від 28.05.2018 про поставку товару «соняшника» на суму 1 906 380 грн.

15. Податковою накладною №17 від 29.05.2018 про поставку товару «соняшника» на суму 1 132 404 грн.

16. Податковою накладною №18 від 30.05.2018 про поставку товару «соняшника» на суму 1 323 960 грн.

Позивач зазначив, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «НИВА 2014» відкритий банківський рахунок в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» № НОМЕР_1 , через який здійснювалися платежі в межах господарської діяльності.

Аналіз вказаного рахунку показав, що Відповідач будь-яких коштів ні за послуги, ні за товар не перераховував, що на думку ліквідатора вказує на наявність боргу ПП «АРЧ АРТУР» перед ТОВ «НИВА 2014» на суму 21 496 254,86 грн.

11.12.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «НИВА 2014» було направлено Відповідачу ПП «АРЧ АРТУР» вимогу вих.№ 10-12-24/1/02-02 від 10 грудня 2024 про сплату боргу.

У вказаній вимозі зазначалося, що на підставі ст. 530 Цивільного кодексу України заборгованість в сумі 21 496 254,86 грн підлягає погашенню в семиденний строк з дня отримання цієї вимоги.

Проте, станом на дату звернення з вказаним позовом до суду, відповідь на вимогу на адресу ліквідатора ТОВ «НИВА 2014» не надходила, заборгованість у розмірі 21 496 254,86 грн не погашена.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з виконанням/невиконанням сторонами прийнятих на себе зобов`язань в частині поставки й оплати за надані послуги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як передбачено ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014", ліквідатор посилається на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" на користь ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "АРЧ АРТУР" товару та надання послуг на загальну суму 21 496 254,86 грн.

У Постанові Великої палати Верховного суду від 29.06.2021 по справі 910/23097/17 зроблені наступні висновки:

"Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки. Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податку на додану вартість при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.".

Статтями 6 та 19 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діють у межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Податкова декларація з ПДВ затверджена наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року №21 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 02.12.2020 №734) не відображає інформацію щодо суми податку на додану вартість у складі податкового кредиту в розрізі окремих операцій.

Крім того, відповідно до п. 201.10 ст. 210 Кодексу при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов?язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження, за умови дотримання порядку визначення податкового кредиту встановленому ст. 198 Кодексу.

В той же час, як вбачається з листа Державної податкової служби України вих.№2722/5/99-00-04-02-01-05 від 27.02.2025, який було отримано господарським судом на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2025, згідно з даними інформаційних баз даних ДПС, відповідно до додатків 5 «Розшифровки податкових зобов?язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» до Податкової декларації з ДВ (в редакції чинній у періоді декларування) поданого ПП «АРЧ АРТУР» () задекларовано лише суми податкового кредиту від постачальника ТОВ «НИВА 2014» ():

за червень 2018 року:

- обсяг постачання (без податку на додану вартість) - 786 938,45 грн;

- суму податку на додану вартість за основною ставкою - 157 387,69 грн;

за липень 2018 року:

- обсяг постачання (без податку на додану вартість) - 883 591,83 грн;

- суму податку на додану вартість за основною ставкою - 176 718,37 грн;

за вересень 2018:

- обсяг постачання (без податку на додану вартість) - 4 970 619,00 грн

- суму податку на додану вартість за основною ставкою - 997 123,00 грн.

Отже загальна задекларована сума поставки Товариством з обмеженою відповідальністю "НИВА 2014" на користь ПП "АРЧ АРТУР" складає 6 641 149,28 грн, в той час, як позивач стверджує про загальну суму поставки 21 496 254,86 грн.

Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, згідно з принципами рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.08.2024 у справі № 910/2878/22, від 19.09.2024 у справі № 910/14394/23, від 22.08.2024 у справі № 910/14467/19, від 04.07.2024 у справі № 910/13407/23.

Тобто, з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 лютого 2025 року у справі №916/1301/24.

Суд звертає увагу на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 911/1411/19, від 30.08.2022 у справі № 925/778/19, від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Так, у позовній заяві ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" посилається на відкритий у ТОВ «НИВА 2014» банківський рахунок в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» № НОМЕР_1 , через який здійснювалися платежі в межах господарської діяльності та з аналізу якого Позивачем було встановлено, що Відповідач будь-яких коштів ні за послуги, ні за товар не перераховував, з огляду на що Позивач дійшов висновку на наявність боргу ПП «АРЧ АРТУР» перед ТОВ «НИВА 2014» на суму 21 496 254,86 грн.

В той же час, до позовної заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" не надано виписки з банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», що є перешкодою для належного встановлення судом усіх обставин справи, зокрема, щодо не здійснення перерахування від ПП «АРЧ АРТУР» грошових коштів за поставлений товар на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014".

Також, Позивачем не надано доказів, що рахунок ТОВ "Нива 2014" № НОМЕР_1 відкритий в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» є єдиним рахунком через який можливе було здійснення платежів в межах господарської діяльності Товариства.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" (49074, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Слобожанський, 111 А, кв.51, ) до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "АРЧ АРТУР" (54034, м. Миколаїв, вул. Авангардна, буд. 8, ) про стягнення заборгованості у розмірі 200 000,00 грн - відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 14.04.2025.

Суддя А.Є. Соловйова