ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

09 квітня 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/541/25

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ільєвої Л.М., розглянувши заяву представника фізичної особи-підприємця Кривенка Миколи Сергійовича (вх. № 5293/25 від 07.04.2025 р.) про забезпечення позову у справі № 915/541/25 за позовом фізичної особи підприємця Кривенка Миколи Сергійовича до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Наш-31 про зобов`язання поновити електропостачання та визнання незаконним відключення від мережі електропостачання та відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець Кривенко Микола Сергійович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Наш-31 про зобов`язання поновити електропостачання та визнання незаконним відключення від мережі електропостачання та відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є орендарем допоміжних приміщень № 1-6 за адресою м. Південноукраїнськ, проспект Соборності, 3/Незалежності, 8. згідно договору № 5/24 від 01.11.2024, який укладено з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Наш-31. За ствердженнями позивача, 26.03.2025 р. відповідачем, своїми незаконними діями, без жодного попередження, припинено енергопостачання орендованого позивачем допоміжного приміщення, без жодних законних підстав та мотивів. На думку позивача, відповідач всупереч положенням ПКЕЕ перебрав на себе повноваження енергопостачальної організації, оскільки енергопостачання кімнати позивача було відключено не енергопостачальною організацією, а відповідачем, яким не доведено наявності безспірної заборгованості позивача перед відповідачем за спожиту електроенергію, а підставою для відключення електроенергії стала заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території. Відтак позивач, вважаючи, що такі дії відповідача є незаконними і порушують його права та інтереси як орендаря допоміжних приміщень, завдають перешкоди у користуванні майном, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Разом з позовною заявою до господарського суду від представника ФОП Кривенка М.С. - адвоката Умарової Р.Т. через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла заява про забезпечення позову у справі № 915/541/25 (вх. № 5293/25), згідно з якою заявник просить суд вжити заходів до забезпечення позову ФОП Кривенка Миколи Сергійовича до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Наш-31 про зобов`язання поновити електропостачання та визнання незаконним відключення від мережі електропостачання та відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., з метою чого просить зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Наш-31 за власний рахунок підключити до електричних мереж допоміжні приміщень № 1-6 за адресою Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, проспект Соборності, 3/Незалежності 8, яка належить на праві користування оренди ФОП Кривенко М.С. до винесення судом рішення.

В обґрунтування вказаної заяви про забезпечення позову заявник вказує, що з 26.03.2025 р. допоміжне приміщення, яке орендує заявник, знаходиться без світла. Незаконне відключення від мережі електропостачання позбавило позивача можливості повноцінно користуватися орендованим майном, якісно працювати. За ствердженням заявника, з даного приміщення ведеться управління іншими будинками міста Південноукраїнська, призупинена робота бухгалтерії, перенесені заплановані збори інших будинків та їх статутних органів. Також заявник вказує, що 04.04.2025 р. ним отримано скаргу від суборендаря ФОП Русанової О. О. щодо ускладнення введення бухгалтерського обліку через відсутність світла.

Заявник стверджує, що поновлення порушених прав, їх доказування може зайняти дуже великий проміжок часу та вважає, що голова ОСББ перевищив свої повноваження щодо відключення електропостачання без попередження, офіційного повідомлення що повністю суперечить Правилам роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. №312.

Розглянувши вказану заяву представника позивача про забезпечення позову в порядку ст. 136-140 ГПК України та матеріали позовної заяви, господарський суд дійшов наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У разі наміру звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі N 910/1040/18.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі N 915/373/20.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19.

Наразі суд зазначає, що позивачем заявлено 3 позовні вимоги, а саме 2 вимоги немайнового характеру (визнання неправомірними дій ОСББ Наш 31 щодо відключення від електропостачання допоміжних приміщень № 1-6 за адресою м. Південноукраїнськ, пр. Соборності, 3/Незалежності 8 та зобов`язання ОСББ Наш 31 за власний рахунок поновити електропостачання до вищевказаних допоміжних приміщень) та 1 вимога майнового характеру (стягнення з ОСББ Наш 31 на користь позивача моральної шкоди в сумі 20000,00 грн.)

Суд зазначає, що оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду в тому числі і з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з цим, відповідно до частини 11 статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, позов не може бути забезпечений таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Враховуючи наведені імперативні положення процесуального закону, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог. Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №925/1159/19, від 07.05.2020 у справі №910/11739/19 та від 16.04.2020 у справі №910/18680/19.

Під захистом права при розгляді справи по суті розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Так, позовна вимога про зобов`язання ОСББ Наш 31 за власний рахунок поновити електропостачання до допоміжних приміщень № 1-6 за адресою м. Південноукраїнськ, пр. Соборності, 3/Незалежності 8, фактично має своєю безпосередньою метою зобов`язати (спонукати) відповідача вчинити дії по відновленню енергопостачання в орендованих позивачем приміщеннях.

В свою чергу застосування такого заходу забезпечення позову у вигляді зобов`язання відповідача за власний рахунок підключити до електричних мереж допоміжні приміщення № 1-6 за адресою м. Південноукраїнськ, пр. Соборності, 3/Незалежності 8, які належать на праві користування оренди ФОП Кривенко М.С., має таку саме безпосередню мету, що й задоволення позовних вимог, а саме відновлення енергопостачання на орендованих позивачем об`єктах, тобто має ознаки часткового вирішення справи по суті. Відтак, вжиття такого заходу забезпечення позову фактично є тотожним частковому задоволенню заявлених позовних вимог в частині зобов`язання відповідача поновити електропостачання без вирішення спору по суті, що суперечить приписам ч. 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

За вказаних обставин суд вважає, що запропоновані позивачем у поданій заяві заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Наш-31 за власний рахунок підключити до електричних мереж допоміжні приміщення № 1-6 за адресою Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, проспект Соборності, 3/Незалежності 8, які належать на праві користування оренди ФОП Кривенко М.С. до винесення судом рішення, не є співмірними та не узгоджуються з положеннями чинного законодавства.

Таким чином, господарський суд вважає, що заява представника ФОП Кривенка М.С. - адвоката Умарової Р.Т. про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника фізичної особи підприємця Кривенка Миколи Сергійовича - адвоката Умарової Р.Т. (вх. 5293/25 від 07.04.2025 р.) про забезпечення позову у справі № 915/541/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Ухвалу підписано 09.04.2025 року.

Суддя Ільєва Л.М.