ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025м. ДніпроСправа № 904/4198/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКСЛАЙТ"

до Акціонерного товариство "ДніпроАЗОТ"

про стягнення боргу

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судових засідань Морозі А.О.

Представники:

Позивача не прибув

Відповідача не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 43 740,04 грн. - боргу , з яких : 31 838,7 грн. основний борг, 2 088.72 грн. 3% річних, 9 813.07 грн. індексу інфляції, 3 028,00 грн. - судового збору, мотивуючи не належним виконанням Відповідачем Договору на поставку товару №774009 від 06.01.2021.

Позовна заява мотивована тим, що 06.01.2021 сторони підписали Договір поставки № 774009, за п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) Покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього Договору, а Покупець прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і в строки, передбачені цим Договором. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що датою поставки продукції вважається дата передачі продукції Постачальником Покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній на продукцію. Пунктом 2.4. Договору передбачено, Покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки та отримання Покупцем від Постачальника всіх документів, які підлягають переданню Покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України.

В якості доказів поставки Відповідачеві товару Позивач надав видаткові накладні № 85 від 22.02.2022 на суму 18 974,70 грн. та № 86 від 22.02.2022 на суму 12 864,00 грн., однак, наведені видаткові накладні не підписані Відповідачем, та відсутнє пояснення Позивача, з приводу не підписання Відповідачем видаткових накладних.

26.11.2024 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/4198/24 за правилами загального позовного провадження.

12.12.2024 від Позивача надійшло пояснення з приводу долучення до матеріалів справи не підписаних видаткових накладних. Позивач пояснив, що Замовник відмовився від підписання зазначених видаткових накладних. Однак, у розпорядженні Позивача наявні повідомлення про підтвердження приймання Замовником податкових накладних Виконавця. У зв`язку з чим просить долучити до матеріалів справи копії додаткової угоди № 1 до договору поставки № 774009 від 06.01.2021 року; копії специфікації на поставку продукції № 5 від 28.01.2022 року; копії специфікації на поставку продукції № 6 від 28.01.2022 року; копії протоколу про підтвердження Замовником податкової накладної № 37 від 22.02.2022; копії протоколу про підтвердження Замовником податкової накладної № 39 від 22.02.2022. Оскільки зазначені докази мають безпосереднє значення для належного та об`єктивного розгляду даної судової справи.

12.12.2024 від Позивача надійшло клопотання, в якому просить: провести розгляд справи 12.12.2024 без присутності представника Позивача за наявними у справі матеріалами.

20.01.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач не підтверджує наявність простроченої заборгованості перед Позивачем за договором поставки № 774009 від 06.01.2021 та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи відсутність простроченої заборгованості нарахування Позивачем інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Також Відповідач наполягає, що проведений Позивачем розрахунок простроченого грошового зобов`язання не підтверджений первинними документами, а також суперечить умовам п. 2.4 договору поставки № 774009 від 06.01.2021. Відповідач знаходиться у простої, підприємство не має змоги забезпечити участь свого представника в судовому засіданні з розгляду справи № 904/4198/24, у зв`язку з чим просить справу № 904/4198/24 розглянути без участі представника Відповідача.

19.03.2025 від Позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судовому засіданні оголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Текслайт" (Позивач, постачальник) з Акціонерним товариством "Дніпроазот" (Відповідач, покупець) уклали договір поставки № 774009 (далі Договір), за п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) Покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього Договору, а Покупець - прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і в строки, передбачені цим Договором.

Постачальник разом з продукцією передає Покупцеві наступний комплект документації на продукцію: видаткову накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну за формою № 1-ТН, яка наведена у додатку № 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, сертифікат (паспорт) якості за воду-в пробника з відповідною відміткою відділу технічного контролю (ВТК) та документ про відповідність (декларацію, сертифікат відповідності, тощо), оформлений згідно з Законом України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" та технічним регламентом на продукцію, якщо відповідна продукція, що постачається за цим Договором, підлягає державному ринковому нагляду і контролю нехарчової продукції (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору Покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки продукції та отримання Покупцем від Постачальника всіх документів, які підлягають переданню Покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. У випадку неотримання Покупцем всіх необхідних документів від Постачальника за цим Договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Строки поставки продукції узгоджуються Сторонами в специфікаціях на поставку продукції до Договору. Датою поставки продукції вважається дата передачі продукції Постачальником Покупцеві, яка зазначена в підписаній обома Сторонами видатковій накладній на продукцію. Право власності на продукцію та ризики її загибелі переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі продукції Покупцеві, що підтверджується підписанням Покупцем видаткової накладної на продукцію, якщо інше письмово не буде узгоджено Сторонами (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його укладення Сторонами та діє протягом 12 місяців, а в частині гарантійних зобов`язань Постачальника протягом усього гарантійного строку на продукцію.

05.01.2022 сторони уклали додаткову угоду № 1 до Договору про наступне:

1. Пункт 9.1 Договору викласти в наступній редакції:

Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення Сторонами та діє протягом 24 місяців, а в частині гарантійних зобов`язань Постачальника протягом усього гарантійного строку на продукцію.

Позивач наполягає, що на виконання умов Договору поставив Відповідачеві товар на загальну суму 31 838,70 грн., що підтверджується видатковими накладними № 85 від 22.02.2022 на суму 18 974,70 грн., № 86 від 22.02.2022 на суму 12 864,00 грн., на яких відсутні підписи та печатки сторін.

30.04.2024 Позивач направив Відповідачеві вимогу № 02/3004, в якій вимагав протягом 10 календарних днів з дня отримання даної претензії сплатити на розрахунковий рахунок суму боргу за договором № 774009 від 06.01.2021 в загальному розмірі 43 740,04 грн., включаючи податок на додану вартість.

За даними Позивача, Відповідач борг не сплатив.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт поставки товару, прострочення Відповідачем оплати товару, обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приймає позицію й доводи Відповідача та не погоджується з Позивачем.

Так, Позивач стверджує, що 22.02.2022 він поставив Відповідачеві товар на загальну суму 31 838,70 грн, на підтвердження чого надав до матеріалів справи видаткові накладні № 85 від 22.02.2022 та № 86 від 22.02.2022.

Однак, видаткові накладні № 85 від 22.02.2022 та № 86 від 22.02.2022 не містять підписів відповідальних за здійснення господарської операції представника Постачальника (Позивача), так і представника Покупця (Відповідача), також не містить даних (П.І.Б.) та посади особи, яка б мала підписати ці накладні, відсутні також відтиски печатки підприємств Позивача та Відповідача.

Встановлені недоліки в оформлені зазначеної видаткової накладної не можуть вважатись неістотними, оскільки перешкоджають можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у господарських операціях як від Позивача, так і від Відповідача, а тому не можуть бути належними, беззаперечними доказами факту поставки продукції та отримання такої продукції Відповідачем.

У разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини постачання товару. Доказами, які підтверджують факт поставки товару можуть бути акти приймання-передачі товару, товарно-транспортні накладні, тощо.

При відсутності належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського обліку, Позивач має підтвердити факт поставки іншими доказами, які б в сукупності свідчили про те, що поставка товару дійсно відбулася.

Як на доказ поставки товару та прийняття його Відповідачем Позивач посилається на повідомлення про результат обробки документів, що підтверджують приймання Замовником податкової накладної № 37 від 22.02.2022 та податкової накладної № 39 від 22.02.2022. Зазначені документи затверджені (підписані) Контрагентом (Відповідачем)30.06.2022. Надані докази, на думку Позивача свідчать про виконання Позивачем зобов`язання з поставки товару за видатковими накладними № 85 від 22.02.2022 та № 86 від 22.02.2022.

Також Позивач долучив до матеріалів справи специфікації: № 6 від 28.01.2022, відповідно до п. 1 якої загальна вартість продукції, передбаченої даною специфікацією складає 15 349,44 грн, специфікація підписана та скріплена печатками сторін; № 5 від 28.01.2022, відповідно до п. 1 якої загальна вартість продукції, передбаченої даною специфікацією складає 12 864,00 грн, проте, дана специфікація не містить підпису Покупця (Відповідача) та печатки підприємства.

Будь-яких інших документів Позивач не надав.

Відповідач заперечує вимоги Позивача.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт поставки товару, не виконання Відповідачем договірних зобов`язань, обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України),

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пункт. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 ст. 201 ПК України).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

Тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання товару другій стороні (покупцю), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Оцінюючи податкові накладні в сукупності з іншими доказами у справі, суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

На підтвердження спірної поставки 22.02.2022 Позивач додав повідомлення про результат обробки документа, податкової накладної № 37 від 22.02.2022 та повідомлення про результат обробки документа, податкової накладної № 39 від 22.02.2022 зареєстровані 30.06.2022, які, за твердженням Позивача є доказом приймання Відповідачем податкових накладних.

Сам по собі факт реєстрації податкової накладної не є достатнім доказом на підтвердження факту поставки товару. Такий доказ має бути оцінений у сукупності з іншими матеріалами справи.

Суд бере до уваги, що Позивач не долучив до матеріалів справи податкові накладні № 37 від 22.02.2022 та № 39 від 22.02.2022, а відтак суд не має можливості пересвідчитися, що вказані податкові накладні стосуються саме Договору поставки № 774009 від 06.01.2021. З наданих повідомлень про результат обробки документа, податкової накладної № 37 від 22.02.2022 та повідомлення про результат обробки документа, податкової накладної № 39 від 22.02.2022 зареєстрованих 30.06.2022, також не вбачається, що ці документи підтверджують фактичне проведення господарських операцій за Договором.

Крім того, ні Податковий кодекс України, ні Порядк ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 341)(зі змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містять положень щодо обов`язкового узгодження продавцем податкової накладної з покупцем до її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних; обов`язок подачі та реєстрації податкової накладної покладається саме на продавця незалежно від погодження такої податкової накладної покупцем.

Тягар доведення факту поставки товарів покладено саме на Позивача. Позивач не подано до суду належних та допустимих доказів щодо вчинення Відповідачем юридично значимих дій з оподаткування, а саме відображення відповідних господарських операцій у своїй податковій звітності за результатами проведення спірної поставки та вчинення юридично значимих дій з оформлення податкового кредиту за ними.

Оцінивши надані до матеріалів докази, суд вважає, що жоден доказ як окремо, так і всі докази в сукупності не підтверджують факту поставки Позивачем 22.02.2022 товару Відповідачеві на суму 31 838,70 грн, а тому суд дійшов висновку про недоведеність Позивачем факту поставки товару Відповідачеві 22.02.2022 за спірним договором на вказану суму. Сам же відповідач наявність боргу за спірними операціями заперечує.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, як в частині стягнення з Відповідача 31 838,70 грн основного боргу, так і похідних від нього вимог про стягнення 2088,72 грн. 3% річних та 9 813,84 грн. індексу інфляції.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКСЛАЙТ" (61010, м. Харків, Ващенківський В`їзд, 4, код 40459303) до Акціонерного товариство "ДніпроАЗОТ" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, 1, код 05761620) про стягнення 43 740,04 грн.

Судові витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 11.04.2025

Суддя С.Г. Юзіков