РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.04.2025Справа № 910/1634/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» (Набережно-Рибальська дорога, буд.3, прим.139, м.Київ, 04176; ідентифікаційний код 44628749)

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі територіального підрозділу - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (пров.Музейний, буд.2-Д, м.Київ, 01001; ідентифікаційний код 43315602)

про стягнення 151 026,32 грн

без виклику представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі територіального підрозділу - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення 151 026,32 грн, з яких 25 557,72 грн 3% річних та 125 468,60 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 14/В від 23.04.2024 набув право вимоги зокрема до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі територіального підрозділу - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) щодо повернення 219 250,50 грн, сплачених за придбання майна на аукціоні, який визнано недійсним відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі № 910/4100/21, в тому числі стягнення всіх платежів відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Враховуючи стягнення безпідставно набутих коштів з відповідача на користь позивача згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/9740/24, позивач просить суд стягнути 3% річних та інфляційні втрати за наступні періоди: з 12.02.2021 до 13.09.2024, та з 07.08.2024 до 06.02.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення недоліків.

18.02.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої виявлені судом недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та, серед іншого, встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

25.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з безпідставністю позову. При цьому відповідач посилається на те, що він не є розпорядником стягнутих коштів, оскільки вони в подальшому були перераховані на користь стягувача і держави.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа № 362/6097/14-ц від 03.07.2015, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості за кредитним договором № 014/4006/81/47880 від 23.10.2006.

28.09.2020 державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, а саме - земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0004, загальною площею 0,3500 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби.

09.02.2021 Державним підприємством «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації лоту № 463793 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 - земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0004, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби.

Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів № 525185 від 09.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» визнано переможцем електронних торгів.

В свою чергу, ТОВ «Кан-Стайл» як переможцем вказаного аукціону сплачено 208 287,97 грн за придбане на торгах майно на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) та 10 962,53 грн гарантійного внеску за участь у вказаних вище торгах на користь ДП «Сетам», що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 525185 від 09.02.2021 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі № 910/4100/21.

Проте, у березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Термінал «Автологістик» звернулось до суду з позовом (справа № 910/4100/21) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Державного підприємства «Сетам» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» про:

- визнання недійсними результатів проведених 09.02.2021 електронних торгів з реалізації земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0004, місцезнаходження: Київська обл., Бородянський р-н., с.Пилиповичі, вул.Привокзальна, 6, загальною площею 0,3500 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби (реєстраційний номер лота: 463793), через систему електронних торгів арештованого майна (Сетам), результати якого оформлені протоколом № 525185 від 09.02.2021 (лоту №463793);

- визнання недійсним протоколу Державного підприємства «Сетам» №525185 проведення електронних торгів від 09.02.2021 по лоту № 463793;

- визнання недійсним акту головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про проведені електронні торги від 11.02.2021;

- визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю Термінал «Автологістика» права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0004, місцезнаходження: Київська обл., Бородянський р-н., с.Пилиповичі, вул.Привокзальна, 6, загальною площею 0,3500 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, і зняття арешту з цієї земельної ділянки.

ТОВ «Кан-Стайл» у межах справи № 910/4100/21 подало зустрічну позовну заяву до ТОВ Термінал «Автологістика» про застосування наслідків нікчемного правочину.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі № 910/4100/21 у задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду 13.09.2022 у справі № 910/4100/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Термінал «Автологістика» задоволено частково, внаслідок чого рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі № 910/4100/21 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Термінал «Автологістика» про визнання недійсними результатів проведених 09.02.2021 електронних торгів з реалізації земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0004, місцезнаходження: Київська область, Бородянський район, с.Пилиповичі, вул.Привокзальна, 6, загальною площею 0,3500 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби (реєстраційний номер лота: 463793), через систему електронних торгів арештованого майна (Сетам), результати якого оформлені протоколом № 525185 від 09.02.2021 (лоту №463793); визнання недійсним протоколу Державного підприємства «Сетам» № 525185 проведення електронних торгів від 09.02.2021 по лоту № 463793, визнання недійсним Акту головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про проведені електронні торги від 11.02.2021.

В цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Термінал «Автологістика» задоволено, визнано недійсними результати проведених 09.02.2021 електронних торгів з реалізації земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0004, місцезнаходження: Київська область, Бородянський район, с.Пилиповичі, вул.Привокзальна, 6, загальною площею 0,3500 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби (реєстраційний номер лота: 463793), через систему електронних торгів арештованого майна (Сетам), результати якого оформлені протоколом № 525185 від 09.02.2021 (лоту № 463793); визнано недійсним протокол Державного підприємства «Сетам» № 525185 проведення електронних торгів від 09.02.2021 по лоту № 463793; визнано недійсним Акт головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про проведені електронні торги від 11.02.2021. В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі № 910/4100/21 залишено без змін.

Наведені обставини встановлені судом під час розгляду справи № 910/9740/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі територіального підрозділу - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення 253 552,28 грн.

Також у цій справі встановлено, що 23.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 14/В, умовами якого передбачено, що кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває всі права вимоги за зобов`язаннями, визначеними в п. 1.2 цього договору, а новий кредитор приймає такі вимоги та сплачує винагороду на умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2 договору кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі територіального підрозділу - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), Державного підприємства «Сетам» щодо повернення 219 250,50 грн, сплачених за придбання майна на аукціоні, який визнано недійсним відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі № 910/4100/21, в тому числі стягнення всіх платежів відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з п. 1.3 договору до нового кредитора переходить право вимоги кредитора згідно п.п. 1.1, 1.2 договору (далі - право вимоги) в обсязі і на умовах, що існують на момент відступлення цього права вимоги або можуть виникнути в майбутньому.

За відступлені права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує кредитору грошову суму в розмірі 1 000,00 грн, без ПДВ, шляхом безготівкового перерахування зазначеної суми на рахунок п/р № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору, права вимоги, вказані в п.п. 1.1, 1.2 договору, переходять до нового кредитора з моменту підписання даного договору.

Таким чином до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» перейшли усі права, які мав первісний кредитор до боржника на момент вчинення договору про відступлення права вимоги № 14/В від 23.04.2024 - вимога сплати боргу у розмірі 219 250, 50 грн разом із субсидіарними вимогами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/9740/24 позов було задоволено та стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі територіального підрозділу - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» 208 287,97 грн безпідставно набутих грошових коштів, 33 410,70 грн інфляційних втрат, 11 853,61 грн 3 % річних та 3 803,28 грн судового збору.

Вказане рішення було виконано відповідачем, про що свідчить платіжна інструкція в національній валюті № 552825856 від 07.02.2025.

Звертаючись до суду з позовом у справі № 910/1634/25, позивач зазначає, що грошові кошти в розмірі 208 287,97 грн вибули з володіння ТОВ «Кан-Стайл» 11.02.2021, тобто з дати складання державним виконавцем акту про проведенні електронні торги, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за наступні періоди: з 12.02.2021 до 13.09.2024, з 07.08.2024 до 06.02.2025.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що він не є розпорядником стягнутих коштів, оскільки вони в подальшому були перераховані на користь стягувача і держави, у зв`язку з чим просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з безпідставністю позову.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

За приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Вказана правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18 та від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16.

Обставини, встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду 13.09.2022 у справі № 910/4100/21 та рішенні Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/9740/24 мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи, оскільки підтверджують те, що проведені 09.02.2021 електронні торги з реалізації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0004, є такими, що проведені з порушенням вимог закону; отримання відповідачем як продавцем майна на електронних торгах грошових коштів у розмірі 208 287,97 грн, визнаних в подальшому недійсними; наявність у відповідача обов`язку повернути ці кошти позивачу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням викладеного, у твердженнях відповідача про те, що він не є розпорядником стягнутих коштів, оскільки вони в подальшому були перераховані на користь стягувача і держави, суд вбачає намагання домогтися повторного розгляду спору та ухвалення нового рішення, що свідчить про порушення принципу res judicata (принцип остаточності рішення), тому такі доводи суд відхиляє.

Суд зауважує, що відповідач просить закрити провадження у справі, однак не вказує правових підстав, з яких провадження у справі підлягає закриттю, що визначені у частині 1 статті 231 ГПК України. Попри це, суд, зважаючи на мотиви відповідача, вважає відсутніми підстави для закриття провадження у цій справі на підставі жодної з них.

Виходячи зі змісту положень частини 1 статті 598, статей 599, 600, 604 - 609 Цивільного кодексу України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 цього Кодексу.

Така правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду, зокрема в постанові від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.

Враховуючи, що відповідач повернув безпідставно набуті кошти в розмірі 208 287,97 грн із простроченням, то в цьому випадку приписи частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню за весь час прострочення.

У справі № 910/9470/24 позивач просив суд стягнути з відповідача 33 410,70 грн інфляційних втрат та 11 853,61 грн 3% річних за період з 14.09.2022 по 06.08.2024.

У цій справі позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 25 557,72 грн та 125 468,60 грн інфляційних втрат, які нараховані за періоди: з 12.02.2021 (наступний день після складення акта про проведені електронні торги) до 13.09.2024 та з 07.08.2024 (наступний день відколи позивач припинив нарахування 3% річних та інфляційних втрат у справі № 910/9740/24) до 06.02.2025 (переддень сплати коштів).

З наведено слідує, що за період з 14.09.2022 до 13.09.2024 позивач безпідставно здійснює повторне нарахування, оскільки цей період накладається на період, що був предметом розгляду у справі № 910/9470/24, та на другий період, заявлений в справі, що розглядається.

Визначаючи момент, з якого у відповідача виник обов`язок повернути кошти в розмірі 208 287,97 грн, суд виходить з такого.

Особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах (публічних торгах), конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства (стаття 650 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 4 статті 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

До договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

В силу часини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку.

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/856/17.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 161/2823/19 викладено висновок, згідно з яким у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

Отже, обов`язок продавця повернути одержану ним суму за продане майно виникає з дня набрання чинності судовим рішення про визнання торгів недійсними.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 552/5052/20.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.02.2021 до 13.09.2024, оскільки до ухвалення Північним апеляційним господарським судом постанови від 13.09.2022 у справі № 910/4100/21, обов`язок відповідача повернути кошти був відсутній.

В іншій частині, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних в розмірі 3 143,12 грн, за період з 07.08.2024 по 06.02.2025 із суми боргу 208 287,97 грн, та інфляційних втрат в розмірі 18 107,97 грн за період із серпня 2024 року по січень 2025 року, суд встановив їх арифметичну правильність, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд встановив часткову обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 3 143,12 грн та інфляційних втрат в розмірі 18 107,97 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 340,86 грн - на відповідача, в розмірі 2 081,54 грн - на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі територіального підрозділу - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (пров.Музейний, буд.2-Д, м.Київ, 01001; ідентифікаційний код 43315602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» (Набережно-Рибальська дорога, буд.3, прим.139, м.Київ, 04176; ідентифікаційний код 44628749) 3% річних в розмірі 3 143 (три тисячі сто сорок три) грн 12 коп., інфляційні втрати в розмірі 18 107 (вісімнадцять тисяч сто сім) грн 97 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 340 (триста сорок) грн 86 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.04.2025.

Суддя Т.П. Капцова