РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.04.2025Справа № 910/2184/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/2184/25

за позовом Київської міської ради (Україна, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код: 22883141)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпек" (Україна, 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 46; ідентифікаційний код: 14354109)

про стягнення 1 854 692,79 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Перепелицін К.М., самопредставництво;

від відповідача: Лошадкіна В.О., ордер ВВ №1047400.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпек" (далі - відповідач) про стягнення 1 854 692,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди земельної ділянки від 07.10.2003.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2184/25, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.04.2025.

18.03.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, який 19.03.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У відзиві відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив розстрочити виконання рішення суду на один рік.

У підготовче засідання 02.04.2024 з`явились представники сторін.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 та ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Частинами 2, 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на те, що про визнання позову відповідач зазначив у заяві по суті справи - відзиві, який підписано керівником відповідача - Сердюком В.О., повноваження якого підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які відповідно до ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вважаються достовірними, і зі змісту вказаної заяви вбачається, що правові наслідки - ухвалення рішення про задоволення позову, у зв`язку з його визнанням, відповідачу відомі та зрозумілі й визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд, відповідно до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і ухвалити судове рішення у підготовчому засіданні.

У підготовчому засіданні 02.04.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

10.07.2003 Київська міська рада прийняла рішення № 638/798 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею".

Пунктом 27 вказаного рішення Київська міська рада вирішила вилучити з користування державного проектного інституту "Київський Промбудпроект" земельну ділянку площею 0,19 га, відведену відповідно до рішень виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 11.03.1952 № 566 "Про відвод земельної ділянки Київським відділам інститутів "Промбудпроекту" та "Водоканалпроекту" Міністерства будівництва підприємств важкої індустрії під будівництво адміністративного та житлового будинку" та Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1990 № 618 "Про відведення додаткової земельної ділянки ДТТТ "Київський Промбудпроект" та дозвіл Київській міській раді ВДФСТ профспілок на здійснення реконструкції Київського велотреку і розширення ДПІ "Київський Промбудпроект", що знаходиться на суміжних територіях по вул. Михайла Коцюбинського з вул. Леніна у Радянському районі" (лист-згода від 09.04.2001 № 01- 13/229).

Вилучити з користування Українського спортивного товариства профспілок "Україна" земельну ділянку площею 0,20 га, відведену відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 03.10.1967 № 1695 "Про закріплення існуючої території і додатковий відвод земельної ділянки Київській обласній Раді добровільного спортивного товариства "Авангард" під будівництво спортивного комплексу і трибун" (лист-згода від 20.06.2003 № 137/01).

Затвердити проект відведення земельної ділянки спільному українсько-хорватському підприємству "ГІПЕК" для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадського комплексу з підземним паркінгом на вул. Богдана Хмельницького, 58 у Шевченківському районі м. Києва.

Передати спільному українсько-хорватському підприємству "ГІПЕК", за умови виконання п. 27.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадського комплексу з підземним паркінгом на вул. Богдана Хмельницького, 58 у Шевченківському районі м. Києва загальною площею 0,50 га, в тому числі:

площею 0,19 га - за рахунок частини земель, вилучених відповідно до пункту 27 цього рішення;

площею 0,20 га - за рахунок частини земель, вилучених відповідно до пункту 27 цього рішення;

площею 0,11 га за - рахунок земель міської забудови.

07.10.2003, на підставі вказаного рішення, між Київською міською радою (далі - орендодавець) та спільним українсько-хорватським підприємством "Гіпек" (далі - орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки (далі - Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрований 07.10.2003 за № 977, зареєстрований в Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 21.10.2003 за № 91-6-00175.

Пунктом 1 Договору встановлено, що орендодавець, на підставі рішення Київради від 10.07.2003 за №638/798, передає, а орендар приймає у довгострокову оренду на 25 (двадцять п`ять) років земельну ділянку, місце розташування якої вул. Богдана Хмельницького, 58 у Шевченківському районі м. Києва, розміром 0,5026 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадського комплексу з підземним паркінгом у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід`ємною частиною цього договору.

Підпунктом 2.1 Договору сторони погодили, що за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у грошовій формі, незалежно від результатів своєї діяльності.

Відповідно до пп. 2.2 Договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі:

1,5 (одна ціла п`ять десятих) відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на період будівництва об`єкта, після введення в експлуатацію;

0,03 (нуль цілих і три сотих) відсотка від нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки, яка визначається пропорційно площі житлового фонду;

1,5 (одна ціла п`ять десятих) відсотка від нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки, яка визначається пропорційно площі інших будівель (приміщень) і споруд комплексу.

У випадку коли будівлі, споруди або їх частини здаються в оренду іншим суб`єктам, орендна плата встановлюється у розмірі 4 (чотирьох) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або її частини, що припадає на орендовані площі будівель, споруд або їх частин.

Підпунктами 2.4, 2.5 Договору сторони погодили, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього Договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України. Орендна плата вноситься орендарем щомісячно впродовж тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

13.11.2024 на адресу позивача надійшов лист Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві щодо надання інформації на запит від 30.10.2024 №08/226-1676.

З Додатку 1 до вказаного листа вбачається наявність у відповідача станом на 07.11.2024 податкового боргу із орендної плати за землю у розмірі 1 854 692,79 грн.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою за Договором в період з 11.09.2024 по 07.11.2024 у розмірі 1 854 692,79 грн.

Відповідач наявність вказаної заборгованості визнав та зазначив про неможливість одноразового повного її погашення, з огляду на свій скрутний фінансовий стан, у зв`язку з чим просить розстрочити виконання рішення суду строком на один рік.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами першою та шостою статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У відповідності до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами) (п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 12 Договору контроль за правильністю обчислення і справляння орендної плати, нарахування пені за несвоєчасну сплату орендної плати та її стягнення здійснює районний податковий орган за місцем розташування земельної ділянки.

Відповідно до п. 41.1.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є, зокрема, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата вноситься орендарем щомісячно впродовж тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця (п. 2.5 Договору).

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

У відповідності до пунктів 285.1, 285.2 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується сторонами, заборгованість відповідача за Договором станом на 07.11.2024 складає 1 854 692,79 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 854 692,79 грн визнається судом обґрунтованою.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на дванадцять місяців з щомісячним рівномірним погашенням стягнутої суми коштів суд зазначає таке.

Частиною першою статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розстрочення виконання судового рішення є винятковим засобом, який застосовується судом за наявності обґрунтованих доказів того, що негайне виконання рішення призведе до суттєвого погіршення фінансового стану заявника або до інших критичних наслідків.

В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначає про відсутність прибутків за період з 2024 по 2025 роки та коштів на банківському рахунку відповідача, що унеможливлює сплату одразу всієї суми, яка буде стягнута із відповідача на користь позивача одним платежем.

На підтвердження вказаного відповідачем надано Фінансову звітність за 2024 рік, з якої вбачається відсутність доходів у 2024 році, наявність поточних зобов`язань у розмірі 2673200,00 грн та наявність збитку в розмірі 2584200,00 грн.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання.

Підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Надана Фінансова звітність за 2024 рік підтверджує скрутний фінансовий стан відповідача, а тому надання розстрочки дозволить відповідачу виконати рішення суду без додаткових витрат та негативних наслідків у діяльності товариства через брак необхідних коштів на першочергові потреби.

Суд відзначає, що інтерес відповідача полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило одночасно не збанкрутувати та продовжити господарську діяльність, а інтерес позивача полягає у виконанні рішення суду у даній справі повністю та протягом розумного строку.

Враховуючи зазначене вище, оцінивши надані відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази та відсутність заперечень позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду в цій справі строком на один рік.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 6 статті 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову та ухвалення рішення згідно з таким визнанням, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачеві 11 128,15 грн судового збору відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Інша частина судових витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 11 128,16 грн, у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 130, 185, 191, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпек" (Україна, 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 46; ідентифікаційний код: 14354109) на користь Київської міської ради (Україна, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код: 22883141) заборгованість в розмірі 1 854 692 (один мільйон вісімсот п`ятдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто дві) грн 79 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 128 (одинадцять тисяч сто двадцять вісім) грн 16 коп.

3. Розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі № 910/2184/25 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпек" на користь Київської міської ради заборгованості в розмірі 1 854 692,79 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 11 128,16 грн строком на дванадцять місяців до 02.04.2026 зі сплатою суми заборгованості згідно графіку, а саме:

- до 02.05.2025 - 155 485,08 грн;

- до 02.06.2025 - 155 485,08 грн;

- до 02.07.2025 - 155 485,08 грн;

- до 02.08.2025 - 155 485,08 грн;

- до 02.09.2025 - 155 485,08 грн;

- до 02.10.2025 - 155 485,08 грн;

- до 02.11.2025 - 155 485,08 грн;

- до 02.12.2025 - 155 485,08 грн;

- до 02.01.2026 - 155 485,08 грн;

- до 02.02.2026 - 155 485,08 грн;

- до 02.03.2026 - 155 485,08 грн;

- до 02.04.2026 - 155 485,08 грн.

4. Повернути Київській міській раді (Україна, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код: 22883141) з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору в сумі 11 128 (одинадцять тисяч сто двадцять вісім) грн 15 коп., сплаченого на підставі платіжної інструкції №210 (внутрішній номер 405846817) від 21.02.2025.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.04.2025.

Суддя О.В. Нечай