ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"15" квітня 2025 р. Справа№ 910/7421/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Пашковського Д.В.;

відповідача - Пальчика В.Л.;

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" - Костишевої В.Л.

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024

у справі №910/7421/24 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг"

про визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" з вимогою про визнання права власності на вантажний автомобіль марки RENAULT, моделі TRAFIC, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_2 за договором фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017 відповідачем не передано спірний автомобіль у його власність.

Ухвалою Господарський суд міста Києва від 19.06.2024 відкрито провадження у справі №910/7421/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

12.07.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" подано заяву про визнання позову.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі №910/7421/24 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з указаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" - особа, яка не є учасником справи та вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову.

На обґрунтування підстави апеляційного оскарження Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, стверджуючи про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Так, скаржник зазначає, що позов у даній справі стосується майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг", на яке 13.09.2024 накладено арешт у рамах виконавчого провадження №76043387 (з виконання наказу №910/12154/18 виданого Господарським судом міста Києва 25.02.2019 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" частину авансу відповідно до додаткової угоди від 04.04.2018 до договору фінансового лізингу ФЛО №009 від 14.02.2018 у розмірі 360000,00 грн).

На переконання скаржника, будь-які форми відчуження рухомого чи нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" безпосередньо зачіпають його права та інтереси, як стягувача у виконавчому провадженні, за яким відповідач є боржником, та в інтересах якого на все рухоме та нерухоме майно товариства накладено арешт.

Щодо розгляду спору по суті апелянт відмічає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати лізингових платежів лізінгоодержувачем, що виключає можливість отримати предмет лізингу у власність.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/7421/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.

07.01.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" надійшли доповнення до апеляційної скарги, згідно яких скаржник повідомив, що 05.04.2019 державним виконавцем Солом`янського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 про примусове виконання наказу №910/12154/18 виданого 25.02.2019 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.209 у справі №910/12154/18. У даному виконавчому провадженні державним виконавцем було здійснено ряд заходів щодо розшуку майна боржника та накладенню арешту. Таким чином, станом на день ухвалення рішення у даній справі (04.09.2024) предмет спору (автомобіль марки RENAULT, моделі TRAFIC, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_2 ) перебував у розшуку та під арештом у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

При цьому скаржник повідомив, що немає можливості надати докази щодо відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 через тимчасове припинення роботи державних реєстрів Міністерства юстиції України, відповідні докази будуть подані після відновлення доступу до реєстрів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/7421/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано скаржнику строк на усунення недоліків скарги.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2025 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №910/7421/24, справу призначено до розгляду на 11.03.2025, а також витребувано з суду першої інстанції матеріали справи.

03.02.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач заперечує проти доводів скарги, просить суд залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Позивач стверджує, що зобов`язання лізингоодержувача в частині сплати лізингових платежів виконані ним в повному обсязі, що підтверджується, крім іншого, договором про зарахування зустрічних однорідних вимог. Станом на момент укладення додаткової угоди №6 від 29.10.2022 до договору фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017 зобов`язання лізингоодержувача в частині сплати лізингових платежів були виконані в повному обсязі, відтак у лізингодавця існував обов`язок передати автомобіль у власність лізингоодержувача.

Водночас позивач зауважує, що оскаржуваним рішенням не порушуються права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд", оскільки спірний автомобіль набув статусу об`єкта фінансового лізингу задовго до ухвалення рішення у справі №910/12154/18 та відкриття виконавчих проваджень, а тому в силу ч. 6 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» на нього не міг бути накладений арешт в рамках виконавчого провадження.

04.02.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" надійшла заява про визнання позову.

07.02.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" надійшли доповнення до апеляційної скарги, узагальнені доводи яких зводяться до того, що суд першої інстанції, дійшовши до висновку про задоволення позовних вимог, належним чином не дослідив та не піддав належному юридичному аналізу умови виконання договору лізингу, зокрема, не надав оцінку відсутності в матеріалах справи доказів сплати лізингових платежів.

24.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" надало додаткові пояснення у справі, згідно яких повідомило, що до заяви про визнання позову було помилково завантажено додатки, які стосуються іншої справи. З метою встановлення всіх обставин справи відповідач просив долучити до матеріалів справи письмові докази, а саме: договір фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017; додаткові угоди №№1-6 до договору фінансового лізингу; акт приймання-передачі транспортного засобу; виписки з Акціонерного товариства КБ «Приват Банк» по договору фінансового лізингу; виписки з Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» по договору фінансового лізингу; рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" по договору фінансового лізингу; акт звірки по договору фінансового лізингу.

На електронну адресу суду 07.03.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" про участь у судовому засіданні 11.03.2025 у справі №910/7421/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 відкладено розгляд справи №910/7421/24 до 15.04.2025, у зв`язку з тим, що матеріали справи не надійшли з суду першої інстанції. Повторно витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7421/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" про визнання права власності.

27.03.2025 матеріали справи №910/7421/24 надійшли від Господарського суду міста Києва.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/928/25 від 10.04.2025, у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/7421/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 апеляційну скаргу у справі №910/7421/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 справу №910/7421/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судовому засіданні 15.04.2025, яке відбулося в режимі відеоконференції, головуючий суддя заслухавши думку представників сторін щодо поданих додаткових пояснень до апеляційної скарги та додаткових доказів, дійшов висновку про залучення до матеріалів справи поданих скаржником доповнень до апеляційної скарги та поданих відповідачем додаткових доказів, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

За змістом ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи ч. 3 с. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарський суд міста Києва від 19.06.2024 відкрито провадження у справі №910/7421/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" про визнання права власності на вантажний автомобіль марки RENAULT, моделі TRAFIC, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_2 за договором фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро".

12.07.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" подано заяву про визнання позову.

За повідомленням відповідача, докази сплати лізингових платежів не подавались до суду першої інстанції, оскільки між сторонами був відсутній спір щодо неналежного виконання договору лізингу. У свою чергу, подання відповідних доказів до суду апеляційної інстанції зумовлено необхідністю спростування тверджень скаржника про порушення його прав та законних інтересів спірним судовим рішенням.

З огляду на викладене, з метою з`ясування обставин щодо порушення рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі №910/7421/24 прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд", колегія суддів вважає за можливе долучити до матеріалів справи подані скаржником доповнення до апеляційної скарги та подані відповідачем додаткові докази.

Головуючий суддя поставив на обговорення питання щодо можливості залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" до участі у розгляді даної справи.

Представник скаржника просив суд залучити Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" до участі в розгляді справи, з огляду на те, що оскаржуване рішення зачіпає його права та інтереси, як стягувача у виконавчому провадженні, за яким відповідач є боржником, та в інтересах якого на все рухоме та нерухоме майно відповідача накладено арешт. Представники сторін заперечували проти залучення скаржника до участі у розгляді справи, зазначивши, що оскаржуваним судовим рішенням не порушуються права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд".

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі №910/7421/24 підлягає закриттю, зважаючи на наступне.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом з тим судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Аналогічні висновки наведені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.05.2020 у справі №904/897/19, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 26.06.2020 у справі №910/3438/17, від 01.12.2020 у справі №910/5511/19.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Установивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі й тому відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про залучення такої особи як третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/22354/15, від 19.06.2018 у справі №910/18705/17, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, від 12.05.2021 у справі №910/11213/20.

Отже, в даному випадку, першочергово необхідно з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд".

Як слідує з матеріалів справи, предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду від 04.09.2024, яким задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" та визнано за ним право власності на вантажний автомобіль марки RENAULT, моделі TRAFIC, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_2 за договором фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" стверджує, що оскаржуваним рішенням зачіпаються його права та інтереси, оскільки на автомобіль, який був предметом даного спору, 13.09.2024 накладено арешт у рамах виконавчого провадження №76043387 (з виконання наказу №910/12154/18 виданого Господарським судом міста Києва 25.02.2019 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" частину авансу відповідно до додаткової угоди від 04.04.2018 до договору фінансового лізингу ФЛО №009 від 14.02.2018 у розмірі 360000,00 грн), стягувачем у якому є товариство.

Північний апеляційний господарський суд не погоджується з наведеними доводами скаржника з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів справи, оспорюваним рішенням суду першої інстанції вирішено спір щодо визнання за лізингоодержувачем предмету лізингу.

Учасниками даного спору є Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" - новий лізингоодержувач згідно додаткової угоди №6 від 29.10.2020 до договору фінансового лізингу, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" - лізингодавець за договором фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017.

Колегією суддів встановлено, що 30.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" (лізингоодержувач) укладеного договір фінансового лізингу ФЛТ №006, згідно п. 1.1. якого лізингодавець зобов`язався набути у власність вантажний автомобіль марки RENAULT, моделі TRAFIC, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Адрія" відповідно до встановленої лізингоодержувачем у замовленні специфікації та передати предмет лізингу в користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі) визначену в додатку №2 до договору.

11.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" підписано акт приймання - передачі предмету лізингу, зазначеного в п. 1.1. договору.

08.12.2017 відповідач зареєстрував за собою вищевказаний вантажний автомобіль.

01.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якого відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 122280,00 грн за договором фінансового лізингу ФЛТ №018 від 06.07.2018, договору про відступлення права вимоги (цесія) від 01.02.2019 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" - боржник, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" кредитор), за договором фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" кредитор, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" боржник).

Відповідно до п. 5 договору про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач (лізингодавець) підтвердив відсутність майнових претензій до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" (лізингоодержувач) за договором фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017 на суму 122280,00 грн, що зараховані на сплату лізингових платежів.

29.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" (лізингодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" (новий лізингоодержувач) укладено додаткову угоду №6 до договору фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017, згідно якої всі права та обов`язки лізингоодержувача за договором фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017 перейшли від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро".

Статтею 806 Цивільного кодексу України, яка кореспондує положенням статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", установлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

В силу ст. 7 зазначеного Закону, лізингоодержувач має право набути у власність об`єкт фінансового лізингу, за умови належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, за договором фінансового лізингу, у тому числі із сплати лізингових та інших платежів, а також (у разі виникнення) неустойки (штрафу, пені), якщо інше не передбачено таким договором. Якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Таким чином, належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за договором фінансового лізингу і в повному обсязі сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" лізингові платежі за транспортний засіб, що вбачається з наданих відповідачем банківських виписок за період з 01.01.2021 по 12.12.2021 та договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.02.2019.

Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ", відповідно до наведених положень Закону України "Про фінансовий лізинг", з дати укладення договору про зарахування зустрічних однорідних вимог (з 01.02.2019) перейшло право власності на об`єкт лізингу (транспортний засіб).

У той же час слід відмітити, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі №910/12154/18, яким зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" неповернену частину авансу відповідно до додаткової угоди від 04.04.2018 до договору фінансового лізингу ФЛО №009 від 14.02.2018 у розмірі 360000,00 грн та сплатити 4559,56 грн 3% річних, набрало законної сили 21.02.2019.

25.02.2019 року на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

Виконавче провадження з виконання наказу №910/12154/18 від 25.02.2019 відкрито 05.04.2019 згідно постанови ВП НОМЕР_3.

27.09.2023 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, в тому числі спірний автомобіль.

За повідомленням скаржника, виконавче провадження ВП НОМЕР_3 повернуто стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі №910/12154/18.

13.09.2024 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №76043387.

Також 13.09.2024 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, в тому числі транспортного засобу, який є предметом фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017.

З наведеного слідує, що станом на час набрання рішенням у справі №910/12154/18 законної сили (21.02.2019) та станом на дату відкриття виконавчих проваджень ВП НОМЕР_3 від 05.04.2019, ВП №76043387 від 13.09.2024, право власності на вантажний автомобіль (марки RENAULT, моделі TRAFIC, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_2 ), згідно умов договору фінансового лізингу ФЛТ №006 від 30.11.2017, договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.02.2019 та Закону України "Про фінансовий лізинг", перейшло до лізингоодержувача.

Отже, враховуючи сплату Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛА Дніпропетровськ" лізингових платежів, укладення сторонами договору зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.02.2019, а також укладення додаткової угоди №6 від 29.10.2020 до договору про фінансовий лізинг, Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" з 29.10.2020 набуло право власності на об`єкт фінансового лізингу. Тобто, зазначений транспортний засіб з 01.02.2019 не перебував у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг", як помилково вважає скаржник.

До того ж, слід відмітити, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою містить ознаки правочину з відчуження рухомого майна та має спеціальний механізм захисту прав лізингодавця від будь-якої неправомірної поведінки лізингоодержувача. Відтак, на договір фінансового лізингу поширюються винятки, передбачені ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо припинення дії зареєстрованого обтяження рухомого майна щодо особи, яка набула таке майно у суб`єкта господарювання, предметом діяльності якого є систематичні операції з купівлі-продажу чи інші способи відчуження рухомого майна.

Також, захист права лізингоодержувача, який набув предмет лізингу сплативши всі лізингові платежі, зазначеним законом прирівняно до захисту прав добросовісного набувача і на нього поширюються положення ст. ст. 387-388 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Лізингоодержувач (сублізингоодержувач) має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу.

Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №911/21/18.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що в оскаржуваному рішенні судом не вирішувалось питання щодо прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд", тоді як з`ясовувались обставини наявності у позивача прав вимоги до відповідача. Разом з цим, встановлення місцевим господарським судом обставин наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Дніпро" (нового лізингоодержувача) права власності на об`єкт лізингу не порушують прав власності скаржника, оскільки згідно положень законодавства про фінансовий лізинг, належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна. А відтак, твердження скаржника стосовно того, що оскаржуваним рішенням порушуються права Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд", як стягувача у виконавчому провадженні за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Лізинг" (лізингодавець) є боржником, є безпідставними.

Також колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 04.09.2024 не містяться судження про права, інтереси та (або) та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" у правовідносинах, що виникли між учасниками цієї справи, а також в мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного рішення не наведено висновків про права, інтереси та (або) обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд".

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права скаржника оскаржуваним судовим рішенням порушено не було.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому, доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Так, Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами заява №52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення у справі "Устименко проти України").

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч. 2 ст. 264 ГПК України).

Зважаючи на викладені вище обставини та враховуючи, що скаржник не є учасником даної справи, судом першої інстанції не було вирішено питання про його права та обов`язки, а відповідно він не наділений процесуальним правом на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі №910/7421/24, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" підлягає закриттю.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 234, 235, п. 3 ч. 1 ст. 264, 270, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі №910/7421/24.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повна ухвала складена 16.04.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко