номер провадження справи 26/9/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.03.2025 Справа № 908/358/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Юлдашева Олексія Олексійовича, розглянувши заяву кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю КРАФТ МЕТАЛ, (49000 Україна, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 20, приміщення 404) до боржника Товариства з додатковою відповідальністю ПРЕМ`ЄР ПРОФІ, (69006 Україна, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд 3-г)

учасник Національний банк України

про відкриття провадження у справі про банкрутство

Представники сторін:

від кредитора не зявився

від боржника не зявився

від НБУ Звада Р.В. (в режимі відеоконференції)

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю КРАФТ МЕТАЛ, звернулося із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з додатковою відповідальністю ПРЕМ`ЄР ПРОФІ, .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КРАФТ МЕТАЛ розподілено судді Юлдашеву О.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.02.2025 року прийнято заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство до розгляду. Присвоєно справі номер провадження - 26/9/25. Підготовче засідання призначено на 25.02.2025р. о 09-15 год.

Боржник не направив свого представника у судове засідання 25.02.2025.

До суду 20.02.25 надійшло клопотання Національного банку України про залучення останнього до участі у справі.

21.02.25 заява Національного банку України про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з додатковою відповідальністю ПРЕМ`ЄР ПРОФІ, .

Ухвалою суду від 25.02.2025 залучено до участі у справі № 908/358/25 у якості учасника Національний банк України; відкладено підготовче засідання на 11.03.2025р. о 14-00; зобов`язатно боржника виконати вимоги, викладені в ухвалі суду від 17.02.25.

04.03.25 до суду надійшли письмові додаткові пояснення по справі Національного банку України.

Представники кредитора та боржника своїм правом на участь у судовому розгляді справи 11.03.2025. не скористалися, у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Справа розглядається відповідно до приписів ст. 202 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Національного банку України, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Кодексу України з процедур банкрутства, при розгляді справи про банкрутство страховика учасником провадження у справі про банкрутство визнається Національний банк України, а, якщо такий страховик має непогашені зобов`язання за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - також Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), яке набуває права кредитора за задоволеними ним вимогами за такими договорами.

Підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство страховика є: віднесення Національним банком України страховика до категорії неплатоспроможних та прийняття Національним банком України рішення про припинення дії ліцензії страховика; виявлення ліквідатором страховика, який здійснює ліквідацію страховика на підставі пункту 3 частини першої статті 110 Цивільного кодексу України, недостатності вартості майна такого страховика для задоволення вимог кредиторів.

Тобто, Кодекс України з процедур банкрутства наділяє прасубєктністю для звернення до господарського суду з заявою про відкриття справи про банкрутство страховика лише дві категорії учасників: - Національний банк України; - Ліквідатора страховика діючого від його імені.

Таким чином заява про відкриття провадження у справі про банкрутство ТзДВ "ПРЕМ`ЄР ПРОФІ" подана неналежним суб`єктом та за відсутності визначених чинних законодавством підстав.

Крім цього слід зауважити, що згідно статті 61 Закону України Про Національний банк України Національний банк здійснює державне регулювання діяльності страховиків у формах, визначених Законом України Про страхування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 15 Закону України Про Національний банк України Правління Національного банку приймає рішення, зокрема про віднесення страховика, кредитної спілки до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини другої статті 66 Закону України Про страхування ліквідація страховика у разі прийняття Національним банком рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про анулювання ліцензії страховика здійснюється відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства.

Прийняття Національним банком рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про анулювання ліцензії страховика відповідно до частини першої статті 123 цього Закону є підставою для звернення Національним банком до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство страховика.

Національний банк звертається до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства протягом одного місяця з дати прийняття Національним банком рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних з підстав, визначених статтею 124 цього Закону, та рішення про анулювання ліцензії такого страховика.

Але, на разі, Національним банк до Боржника не застосовано захід впливу про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних та про анулювання ліцензії страховика відповідно до частини першої статті 123, що виключає взагалі необхідність наразі звернення Регулятор до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Натомість, рішення Правління Національного банку прийнято рішення № 123- рш "Про анулювання ТОВАРИСТВУ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "CТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРЕМ`ЄР ГАРАНТ ПРОФІ" (Код ) ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг" від 23.04.2024, анульовано ліцензія та почато процедури примусового виходу ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "CТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРЕМ`ЄР ГАРАНТ ПРОФІ" з ринку.

Вказаним рішенням було початком процедури виведення з ринку ТзДВ "CТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРЕМ`ЄР ГАРАНТ ПРОФІ", та передумовою звернення Національного банку з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ПРЕМ`ЄР ГАРАНТ ПРОФІ" про ліквідацію страховика.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.10.2024 у справі №922/1789/24 у позові відмовлено повністю, не погодившись з ухваленим рішенням, Національний банк звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №922/1789/24: - скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2024, яким відмовлено в задоволенні позову; - вирішено замінити назву відповідача на ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРЕМ`ЄР ПРОФІ" (код 37689635); - прийнято рішення про ліквідацію ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРЕМ`ЄР ПРОФІ" (код 37689635); - призначено ліквідатором відповідача арбітражного керуючого Рабана М.Т., встановлено кредиторам 3-місячний строк для заявлення кредиторських вимог.

Водночас за частиною сьомою статті 104 Цивільного кодексу України, особливості припинення банку, страховика, кредитної спілки як юридичної особи встановлюються законом.

Такі ж особливості припинення страховика як юридичної особи знайшли своє законодавче відображення і змінами в Кодексі України з процедур, уточнюючи для цілей Кодексу терміни "банкрутство" та "неплатоспроможність" відмежовуючи страховиків від загальних правил.

Отже, як в цілому страховик має особливий правовий статус і спеціальне законодавче регулювання, що визначає і особливий порядок його ліквідації (припинення) як юридичної особи.

Виведення страховика з ринку повинно відбуватись за комплексного врахування спеціального законодавства, яке встановлює особливий порядок відновлення платоспроможності страховика та визнання його неплатоспроможним, припинення страховиків через їх ліквідацію, які суд повинен враховувати. Водночас загальні норми стосовно інших юридичних осіб не можуть застосовуватись до страховиків без врахування цих спеціальних правил та наслідків, що визначають порядок їх функціонування та виведення з ринку.

Враховуючи той факт, що зміна найменування та місцезнаходження не означає реорганізації Відповідача та не є по своїй суті правонаступництвом, відсутні будь які підстави припускати непоширення будь - яких норм чинного законодавства на ТзДВ "ПРЕМ`ЄР ПРОФІ", як страховика до його повної ліквідації порядку установленому Законом України "Про страхування".

Крім того, в своїй заяві ініціюючий кредитор посилається на не в повному обсязі виконання Страховиком зобов`язань за укладеним між ними Договором про надання агентських страхових послуг від 04.01.2022 №04/01/22-АГ (далі Договір) в розмірі 1 001 106, 98 грн, а на підтвердження заявленого розміру кредиторських вимог посилається на копію акту звірки взаєморозрахунків від 04.04.2024 між ТОВ "КРАФТ МЕТАЛ" та ТзДВ "ПРЄМЄР ПРОФІ".

У відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тобто з введенням у дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №910/16586/18, від 12.01.2021 у справі №910/3726/20.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Слід зазначити, що саме на кредитора покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про банкрутство.

До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора, підстав їх виникнення, розміру та структури. Неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 Кодексу України з процедур банкрутства має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального надання послуг за договором (схожі висновки викладено у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18), від 01.03.2023 у справі № 910/6210/20).

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Таким чином, консолідація норм чинного законодавства та судової практики Верховного Суду дотримується єдиного усталеного підходу при розгляді та визнанні кредиторських вимог, при тому розмежовуючи обов`язок їх доведення кредитором належними, допустимими доказами та суду в частині детальної їх аналізу та надання правової оцінки по аналогії позовному провадженні.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій; листування сторін тощо.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.

Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Суд також зазначає, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частину першу статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу.

Отже, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій (аналогічна позиція викладена в постанову Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 3-269гс16).

При цьому, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема визнання боржником заборгованості, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 03.12.2020 у справі № 904/1161/20, від 15.09.2022 у справі № 908/2828/19).

Але, наданий ініціюючим кредитором акт звіряння взаємних розрахунків від 04.01.2022 не підкріпленим жодним первинним документом на підтвердження розміру заявленої заборгованості, що виключає його легітимність як належного доказу наявності та розміру грошового зобов`язання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглядаючи справу №911/2498/18 у постанові від 24.09.2024 вказав про необхідність надання відповідної оцінки актам звірки на предмет підписання цих документів саме уповноваженими особами з боку відповідних сторін, але з наданого акту ініціюючого кредитора цього встановити неможливо, оскільки, акт підписаний від ТДВ "СК "ПРЕМ`ЄР ГАРАНТ ПРОФІ" Ценгерієм О.Г., а відповідно до інформації з ЄДРПОУ (міститься в матеріалах справи) керівником є Бородулько Г.В.

Отже, обставини про які вказано вище, у своїй сукупності свідчать у т.ч. й про необґрунтованість (непідтвердженість) заявлених кредитором вимог, що є самостійною і достатньою правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство боржника.

У зв`язку з відмовою у відкритті провадження у справі про банкрутство, суд залишає заяву щодо призначення розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Мірошника Ігора Вікторовича без розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 34, 39, 92 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 12, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з додатковою відповідальністю ПРЕМ`ЄР ПРОФІ, (69006 Україна, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд 3-г).

Копії ухвали надіслати сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення-11.03.2025. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку згідно зі ст.ст. 256-259 ГПК України.

Ухвалу складено та підписано 09.04.25.

Суддя О.О. Юлдашев