РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2025Справа № 910/1621/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін господарську справу

за позовом Дочірнього підприємства "Проектний інститут "Київський Промбудпроект" Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" (01054, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, буд. 1, ідентифікаційний код 33350792)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросервіс-С" (01103, м. Київ, вул. Драгомирова, буд. 10/10, оф. 61, ідентифікаційний код 35812187)

про стягнення 220 601,77 грн.

Представники сторін: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Проектний інститут "Київський Промбудпроект" Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросервіс-С" про стягнення 220 601,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором суборенди № 06/21 нерухомого майна державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" від 01.03.2021, а саме в частині оплати суборендних платежів та компенсації, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 220 601,77 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Даною ухвалою суд на виконання вимог частини 7 статті 42 ГПК України, повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Євросервіс-С" про обов`язок, встановлений частиною 6 статті 6 ГПК України, зареєструвати свій електронний кабінет через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, що забезпечує обмін документами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 13.02.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Так, судом встановлено, що ухвала суду від 13.02.2025 була направлена рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання поштової кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За приписами пунктів 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат відмовився", "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

При цьому, суд також враховує, що 29 червня 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3200-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" (далі - ЄСІТС, Закон № 3200-IX). Цей Закон набрав чинності 21.07.2023.

За змістом розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3200-IX, зміни, що вносяться зазначеним Законом до Господарського процесуального кодексу України, вводяться в дію 18.10.2023, крім змін до підпунктів 17.3, 17.15 підпункту 17, підпункти 19.1, 19.2 підпункту 19 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, введення в дію яких відбулося одночасно з набранням Законом № 3200-IX чинності.

Згідно з новою редакцією частин п`ятої ? восьмої статті 6 ГПК України, яка чинна з 18.10.2023 відповідно до Закону України № 3200-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені ГПК України у разі звернення до суду з документом особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

19 жовтня 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3424-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення обов`язків учасників судової справи", який набрав чинності 04.11.2023.

Згідно з новою редакцією ч. 6 ст. 6 ГПК України, чинної з 04.11.2023, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Отже, з 18 жовтня 2023 року, відповідач у відповідності до приписів ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, і така реєстрація забезпечила б отримання відповідачем процесуальних документів, в тому числі ухвали суду від 13.02.2025, а отже отримання ухвал Господарського суду міста Києва, зокрема в електронному кабінеті, залежало виключно від волі відповідача.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 21.02.2025 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 13.02.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Дочірнє підприємство "Проектний інститут "Київський Промбудпроект" Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" (надалі - позивач, орендар) відповідно до умов укладеного з Державним публічним акціонерним товариством "Будівельна компанія "Укрбуд" договором оренди № КП/20-003 нерухомого майна державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" від 17.12.2019 є орендарем нежитлових приміщень, які знаходься в будівлі, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Коцюбинського, буд. 1 та має право здавати у суборенду нежитлові приміщення, розташовані у даній будівлі.

01.03.2021 між позивач та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євросервіс-С" (надалі - відповідач, суборендар) було укладено договір суборенди № 06/21 нерухомого майна державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, порядку та на умовах, визначених цим договором, орендар передає суборендареві, а суборендар приймає на умовах суборенди в строкове користування приміщення площею 88,7 кв.м для розміщення офісу згідно з актом приймання-передачі, що є додатком № 1 до цього договору, яке знаходиться в адміністративному будинку, розташованому за адресою: м. Київ, вул. М. Коцюбинського, буд. 2, що є невід`ємною частиною цього договору (надалі - майно) та зобов`язується сплачувати орендареві плату за суборенду майна.

Плата за користування майном (надалі - суборендні платежів) здійснюється суборендарем щомісячно (п. 1.4. договору).

Згідно з п. 2.1. договору, суборендар вступає у строкове платне користування майном не раніше дати підписання сторонами акту приймання-передачі майна в оренду (додаток 1) і користується ним протягом узгодженого цим договором строку.

Відповідно до п. 3.1. договору, суборендний платіж за місяць суборенди майна є договірними і визначається згідно розрахунку розміру щомісячного платежу за суборенду майна (додаток 2). Зміни розміру суборендних платежів оформлюються новим, узгодженим сторонами розрахунком розміру щомісячного платежу, який є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами п. 3.1.2. договору, окрім сплати орендних платежів суборендар бере на себе зобов`язання сплачувати на користь орендаря компенсацію вартості спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат (надалі - компенсація) за щомісячним розрахунком, наданим орендарем.

Згідно з п. 3.1.3. договору, кількісні показники компенсації визначаються пропорційно до займаної суборендарем площі на підставі показників загальнобудинкових вузлів обліку (лічильників) комунальних послуг та фактичних витрат орендаря, пов`язаних з експлуатацією будівлі, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, послуг та робіт.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що у подальшому суборендар зобов`язаний сплачувати суборендні платежів за поточний місяць не пізніше двадцятого числа поточного місяця відповідно до узгодженого розміру щомісячного платежу та рахунку-фактури, який суборендар не пізніше п`ятого числа поточного місяця повинен отримати у орендаря. Несвоєчасне отримання суборендарем рахунку-фактури у орендаря не звільняє суборендаря від зобов`язання вчасно сплачувати суборендні платежі.

Фактом, що документально для бухгалтерського та податкового обліку підтверджує суборенду майна є акт наданих послуг, що щомісячно підписується уповноваженими представниками сторін (п. 3.5. договору).

Відсутність підписаного уповноваженим представником суборендаря акту наданих послуг не позбавляє орендаря права стягувати з суборендаря суборендні платежі в повному обсязі (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору, суборендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендареві суборендні платежі.

За умовами п. 4.10. договору, суборендар зобов`язаний на вимогу орендаря проводити звіряння взаєморозрахунків по суборендних платежах і оформляти відповідні акти звірки.

Згідно з п. 8.1. договору, обов`язковою умовою для укладання цього договору є здійснення суборендарем оплати грошової суми - завдатку, згідно укладеного окремого договору про завдаток.

Згідно до п. 10.1. договору, цей договір діє з « 01» березня 2021 р. до « 31» грудня 2021 р. включно.

За актом прийому-передачі в суборенду нерухомого майна державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" за адресою: 01030, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 1 від 01.03.2021 орендар передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно: приміщення № 605, 606 шостого поверху адмінбудівлі за адресою: м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 1, для розміщення офісу, площею 88,7 кв.м.

На виконання договору, 01.03.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір про завдаток № 4/21, відповідно до умов якого відповідачем вноситься в якості забезпечення зобов`язання по оплаті суборендних платежів за останній місяць суборенди за договором завдаток у розмірі 100% від суми щомісячного суборендного платежу.

Відповідно до платіжного доручення № 1984 від 30.03.2021 та платіжного доручення № 1987 від 31.03.2021 відповідачем було сплачено завдаток у загальному розмірі 44 350,36 грн згідно договору та рахунку-фактури № СФ-0000003 від 01.03.2021.

Як зазначає позивач, строк дії договору закінчувався 31.12.2021, однак жодна із сторін не заперечували проти продовження договору, в тому числі і позивач, відповідач не повернув майно позивачу, продовжив фактично ним користуватись, а тому договір був поновлений на 10 місяців.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання з оплати суборендних платежів та компенсації в період з грудня 2021 по липень 2022, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 271 824,16 грн.

Крім того, позивач зазначає, що на підставі бухгалтерської довідки № 11 від 31.12.2022 було перерахованого (зменшено) витрати на теплопостачання згідно договору на 6 872,03 грн.

Так, позивач вказує, що, з урахуванням вищезазначеного зменшення, а також сплаченого відповідачем завдатку у розмірі 44 350,36 грн, розмір заборгованість відповідача перед позивачем за договором на дату подання позову становить 220 601,77 грн.

25.07.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості Вих. № 01/13-11 від 25.07.2022, якою позивач просив відповідача погасити заборгованість за договором у розмірі 232 326,78 грн, в строк до 31.07.2022. Зазначена вимога була отримана керівником відповідача Шипошою М.А. 25.07.2022, що підтверджується відповідним написом.

Оскільки, вищевказана вимога була залишена з боку відповідача без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 220 601,77 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором піднайму (суборенди).

За приписами частин 1 та 2 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ч. 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Як встановлено судом, за актом прийому-передачі в суборенду нерухомого майна державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" за адресою: 01030, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 1 від 01.03.2021 позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно: приміщення № 605, 606 шостого поверху адмінбудівлі за адресою: м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 1, для розміщення офісу, площею 88,7 кв.м.

Згідно з частиною першою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Водночас частиною першою статті 764 ЦК України унормовано, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зазначені норми визначають можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Отже, суть поновлення договору оренди у розумінні наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору в його поновленні.

У контексті наведених норм також варто зауважити, що чинне законодавство не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має направлення такої заяви у межах встановленого законом строку та її зміст, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, а також на повернення орендованого майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від від 19.02.2025 у справі № 27/55(914/3626/23).

З матеріалів справи вбачається, що сторони п. 10.1. договору погодили термін дії договору з 01.03.2021 до 31.12.2021 включно.

Судом встановлено, оскільки в матеріалах справи відсутні заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії, строк дії договору продовжено на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України, п. 3.3. договору, суборендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати суборендну плату та інші платежі, передбачені умовами цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, у п. 3.3. договору сторони передбачили, що у подальшому суборендар зобов`язаний сплачувати суборендні платежів за поточний місяць не пізніше двадцятого числа поточного місяця відповідно до узгодженого розміру щомісячного платежу та рахунку-фактури, який суборендар не пізніше п`ятого числа поточного місяця повинен отримати у орендаря. Несвоєчасне отримання суборендарем рахунку-фактури у орендаря не звільняє суборендаря від зобов`язання вчасно сплачувати суборендні платежі. Крім того, п. 3.1.2. договору сторони визначили, що окрім сплати орендних платежів суборендар бере на себе зобов`язання сплачувати на користь орендаря компенсацію вартості спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат (надалі - компенсація) за щомісячним розрахунком, наданим орендарем.

Згідно з рахунками-фактури та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), складеними позивачем, останнім надано послуги відповідачу в період з грудня 2021 по липень 2022 суборенди нежитлового приміщення та послуги з відшкодування спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат на загальну суму 271 824,16 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підставі бухгалтерської довідки № 11 від 31.12.2022 перерахував (зменшив) витрати на теплопостачання згідно договору на суму 6 872,03 грн, а також позивач зарахував, за спірний період, сплачений відповідачем в березні 2021 завдаток у розмірі 44 350,36 грн. Отже, станом на момент розгляду спору за суборендарем обліковується заборгованість у розмірі 220 601,77 грн.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 232 326,78 грн, з яких: 188 829,62 грн - заборгованість по сплаті суборенд них платежів включаючи в себе витрати на утримання об`єкту і майна (орендної плати); 43 947,17 грн - заборгованість по відшкодуванню вартості комунальних послуг, спожитих у зв`язку з орендою майна.

Проте, доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості з орендної плати, спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат у загальному розмірі 220 601,77 грн, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за договором суборенди належним чином доведений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 220 601,77 грн.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Дочірнього підприємства "Проектний інститут "Київський Промбудпроект" Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросервіс-С" (01103, м. Київ, вул. Драгомирова, буд. 10/10, оф. 61, ідентифікаційний код 35812187) на користь Дочірнього підприємства "Проектний інститут "Київський Промбудпроект" Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" (01054, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, буд. 1, ідентифікаційний код 33350792) заборгованість у розмірі 220 601 грн 77 коп. та судовий збір у розмірі 3 309 грн. 02 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.04.2025.

Суддя Л. Г. Пукшин