УХВАЛА

м. Київ

08.04.2025Справа № 910/4177/25
Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вімк" від 2 квітня 2025 року про видачу судового наказу про стягнення з Державної наукової установи "Інститут модернізації змісту освіти" 124 804,38 грн,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вімк" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою від 2 квітня 2025 року про видачу судового наказу про стягнення з Державної наукової установи "Інститут модернізації змісту освіти" 124 804,38 грн заборгованості за електричну енергію, поставлену останній у січні-лютому 2025 року за договором про постачання електричної енергії споживачу від 26 січня 2024 року № 1/8-2024.

Згідно з частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (у тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 статті 147 ГПК України встановлено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, документи, що підтверджують повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника (частина 1 та пункт 2 частини 3 статті 150 ГПК України).

Судом встановлено, що заява від імені Товариства подана через підсистему "Електронний суд" з електронного кабінету адвоката Кучерявої Тетяни Юріївни та підписана її кваліфікованим електронним підписом.

За приписами частини 1 статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Статтею 60 ГПК України встановлено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон); дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу". Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи. У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі, він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Згідно з підпунктом 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (далі - Положення), ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону.

Типова форма ордера на надання правової допомоги, встановлена у додатку № 1 до вказаного Положення, у якій передбачено обов`язковий його реквізит - назва органу, у якому надається правова допомога.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко визначив обов`язок адвоката вказувати в ордері судові органи, у яких він надає правову допомогу, зокрема в графі: "Назва органу, у якому надається правова допомога". Отже, у разі надання адвокатом правової допомоги в суді, ордер має містити назву суду, у якому адвокат надає правову допомогу. При цьому, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема, назва конкретного суду, у якому надається правова допомога.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 9901/939/18 та постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 17 серпня 2020 року в справі № 911/2636/19.

Разом із цим, у доданому до позовної заяви ордері від 17 січня 2025 року серії ВЕ № 1137507, наданому на підтвердження повноважень адвоката Кучерявої Т.Ю. діяти від імені та в інтересах Товариства, у графі "назва органу", вказано: "у судах всіх інстанцій незалежно від спеціалізації", - без конкретизації назви судової установи, у якій надається правова допомога.

Відтак, у даному випадку у вищевказаному ордері відсутній такий обов`язковий реквізит, як назва органу, у якому надається правова допомога, з огляду на що такий ордер не може вважатися юридично значимим документом для цілей підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів особи у суді. Інші документи на підтвердження повноважень адвоката Кучерявої Т.Ю. на представництво інтересів Товариства в суді матеріали даної заяви не містять.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про те, що заява про видачу судового наказу від імені Товариства підписана особою, яка не має права на її підписання.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі даного судового наказу.

У той же час відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 статті 153 ГПК України).

Керуючись статтями 150, 152, 153, 234, 235 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Вімк" у видачі судового наказу про стягнення з Державної наукової установи "Інститут модернізації змісту освіти" заборгованості в розмірі 124 804,38 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 8 квітня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко