ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. Справа №909/601/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

О.І. Матущака,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» б/н від 17.12.2024 (вх. № 01-05/3657/24 від 18.12.2024)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 (повний текст рішення складено 27.11.2024, м. Івано-Франківськ, суддя С.М. Кобецька)

у справі № 909/601/24

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Смек», м. Івано-Франківськ

про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором в сумі 53 417,46 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЕК» про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором в сумі 53 417,46 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов Договору про закупівлю робіт № від 28.12.2022, тобто невиконанням підрядних робіт у встановлений договором строк, що стало підставою для нарахування пені.

Відповідач позовні вимоги визнав та просив суд зменшити розмір пені за прострочення виконання зобов`язання по договору на 90% (заява вх.№10300/24 від 21.11.2024). Зменшення розміру пені мотивує складним фінансовим становищем, а також тим, що зобов`язання фактично виконане у встановлені договором строки, про що свідчать електронні листи, які долучені до справи. Зазначений термін прострочення відповідач фактично вважає терміном прийняття замовником підрядних робіт.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЕК» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 26 708,73 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором та 3 028,00 грн судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку зменшити розмір пені на 50% і стягнути з відповідача 26 708,73 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором.

Зменшуючи розмір пені на 50%, місцевим судом взято до уваги те, що відповідач фактично виконав підрядні роботи в обумовлені сторонами терміни по кожному об`єкту, що свідчить про добросовісне виконання відповідачем своїх зобов`язань, однак про завершення виконання робіт повідомляв осіб, які уповноважені позивачем представляти інтереси останнього при виконанні договору (п.5.5.2), що не узгоджується з умовами визначеними в п. 14.11 Договору, яким визначено будь-які повідомлення направляти на поштову адресу визначену в розділі 16 (Місцезнаходження, банківські реквізити та підписи сторін).

Крім того, при оформленні актів приймання виконаних будівельних робіт мали місце деякі недоліки та неточності, зафіксовані у службовій переписці (наявній у справі), для усунення яких необхідний додатковий час, що і спричинило незначне прострочення виконання зобов`язання.

Не погодившись з даним рішенням суду Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 17.12.2024 (вх. № 01-05/3657/24 від 18.12.2024) у якій просить рішення скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 у справі №909/601/24 в частині незадоволених позовних вимог АТ «Укртрансгаз» про стягнення пені в розмірі 26 708, 73 грн та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Укртрансгаз» у повному обсязі.

Апелянт вказує, що в даному випадку АТ «Укртрансгаз» використав результати отриманого за Договором не з комерційним інтересом, а саме з метою виконання покладених на нього завдань забезпечення сталої робити газотранспортної системи України, а тому понесення збитків у цій ситуації не є обов`язковою умовою для висновку про дотримання балансу інтересів сторін, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Таким чином, на переконання скаржника, зменшивши розмір пені на 50 % від заявленої суми пені, суд першої інстанції не дотримався справедливого балансу інтересів сторін, не врахував що відповідач уклав вказаний Договір, зокрема з метою одержання прибутку, що вказаний випадок (порушення відповідачем умов Договору) не є винятковим з огляду на встановлені обставини справи, а також застосував до відповідача відповідальність не пропорційну вчиненому порушенню зобов`язання.

Відтак, позивач зазначає, що такі дії суду першої інстанції свідчать про неправильне застосування норм матеріального права, а саме: ст. 551 ЦК України, ст. ст. 42, 233 ГК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Смек» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

28.12.2022 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (по договору замовник/по справі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СМЕК» (по договору підрядник/по справі - відповідач) укладено Договір закупівлі робіт № з відповідними Додатками до нього (далі -Договір).

Додатками до Договору є Додаток №1 Технічне завдання, Додаток №2 Графік виконання робіт, Додаток №3 Договірна ціна.

Договір підписаний сторонами, підписи сторін скріплені печатками, в судовому порядку недійсним не визнавався.

Відповідно до п. 1.1. та п.1.2 Договору підрядник за завданням замовника зобов`язався на свій ризик виконати роботи відповідно до умов цього договору роботи «Послуги зі встановлення електричного обладнання (Поточний ремонт установок катодного захисту КС)» код ЄЗС ДК 021-2015:51110000-6 (далі - роботи), а замовник прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно п. 1.3 Договору та Додатку №1 до Договору підрядник зобов`язався виконати підрядні роботи по двох об`єктах, а саме:

- поточний ремонт УКЗ №2 Йосиповичі комунікації КС ПК 0,0 Дашавського ВУПЗГ (далі Об`єкт №1);

- поточний ремонт УКЗ №6 ДКС Більче-Волиця Срийськогр ВУПЗГ (далі Об`єкт №2).

Відповідно до п.1.4 Договору та Додатку №2 до Договору строки виконання робіт 45 календарних днів по кожному із об`єктів після отримання від замовника допуску на відповідний об`єкт.

Згідно Дозволу (згоди) АТ «Укртрансгаз» №82 від 14.02.2023 допуск на Об`єкт №1 відповідач отримав 14.02.2023, а допуск на Об`єкт №2 відповідач отримав 04.04.2023 на підставі дозволу №938 від 04.04.2023. Отже, строк виконання підрядних робіт по Об`єкту №1 складає з 15.02.2023 по 31.03.2023, по Об`єкту №2 з 05.04.2023 по 19.05.2023.

Відповідно п. 5.1 Договору підрядник зобов`язався виконати роботи протягом строку зазначеного у графіку виконання робіт, після отримання від замовника допуску до виконання робіт на об`єктах замовника.

Порядок прийняття-передачі робіт сторонами обумовлено в п. 5.9. Договору.

Зокрема, п.5.9.1 встановлено, що прийняття-виконання робіт здійснюється замовником після отримання ним повідомлення від підрядника про готовність виконаних робіт.

З урахуванням п.14.11 Договору повідомлення про готовність робіт здійснюється на адресу замовника, зазначену у розділі 16 Договору (у вказаному розділі зазначено поштову та електронну адресу).

Прийняття виконаних робіт здійснюється на підставі актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), довідок про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3). У випадку невідповідності виконаних робіт вимогам державних стандартів, будівельним норм, технічної документації, цього Договору, додатків до Договору замовник надсилає підряднику мотивовану відмову від прийняття робіт з переліком недоліків, які підлягають усуненню (абз.2 п. 5.9.1. Договору).

Згідно п.5.11. Договору роботи вважаються прийнятими замовником в повному обсязі шляхом підписання замовником та підрядником без зауважень останнього акту приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) за цим Договором.

За порушення строків виконання робіт підрядник сплачує на користь замовника пеню в розмірі 0,1 % вартості робіт, за якими допущено прострочення виконання, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад 30-ти календарних днів підрядник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості робіт (п.8.4. Договору).

Відповідно до п.8.13 Договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

18.04.2023 сторонами підписано Акт прийняття виконання будівельних робіт по Об`єкту №1, а 09.06.2023 підписано Акт прийняття виконання будівельних робіт по Об`єкту №2.

Претензійним листом №1 від 05.07.2023 позивач звернувся до відповідача про сплату пені в сумі 53 417,46 грн за порушення строків виконання робіт по об`єктах УКЗ №2 Йосиповичі комунікації КС ПК 0,0 Дашавського ВУПЗГ (Об`єкт №1) та УКЗ №6 ДКС Більче - Волиця Срийського ВУПЗГ (Об`єкт №2), визначені Договором про закупівлю робіт № від 28.12.2022. У листі позивач вказав, що має місце прострочення виконання підрядних робіт по вказаним об`єктах, зокрема по Об`єкту №1 - 17 календарних днів, по Об`єкту №2 20 днів.

Відповідю на претензію вих. №600/01-08 від 01.08.2023 відповідач заперечив щодо вказаних вище вимог та вказав на відсутність прострочення виконання підрядних робіт.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 по справі №909/601/24 оскаржується позивачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 26 708,73 грн, відтак відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №914/1517/18).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

У мотивувальній частині рішення від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013, Конституційний Суд України вказав, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (№911/2223/20).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Поряд з викладеним колегія суддів зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22).

Суд першої інстанцій навів низку аргументів та мотивів, якими він керувався при ухваленні оскаржуваного рішень.

Зокрема, місцевий господарський суд вказав, що відповідач фактично виконав підрядні роботи в обумовлені сторонами терміни по кожному об`єкту, що свідчить про добросовісне виконання відповідачем своїх зобов`язань, однак про завершення виконання робіт повідомляв осіб, які уповноважені позивачем представляти інтереси останнього при виконанні договору (п.5.5.2), що не узгоджується з умовами визначеними в п. 14.11 Договору, яким визначено будь-які повідомлення направляти на поштову адресу визначену в розділі 16 (Місцезнаходження, банківські реквізити та підписи сторін).

Крім того, при оформленні актів приймання виконаних будівельних робіт мали місце деякі недоліки та неточності, зафіксовані у службовій переписці (наявній у справі), для усунення яких необхідний додатковий час, що і спричинило незначне прострочення виконання зобов`язання.

Колегія суддів погоджується, що з огляду на наведене, керуючись загальними засадами цивільного законодавства (справедливості, добросовісності, розумності), суд першої інстанції забезпечив дотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін, адекватність обсягу та міри відповідальності відповідача, недопущення стягнення з товариства надмірних штрафних санкцій.

Наведені висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як інструменту для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

У зв`язку з викладеним колегія суддів зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

З огляду на це колегія суддів дійшла висновку, що право на зменшення розміру пені, надане ст.233 ГК та ч.3 ст.551 ЦК, було обґрунтовано застосоване судом в цій справі. Зважаючи на наведені сторонами доводи, надані докази та обставини справи, обсяг зменшення (50%) відповідає принципам добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 у справі №909/601/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» б/н від 17.12.2024 (вх. № 01-05/3657/24 від 18.12.2024) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 у справі № 909/601/24 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак