РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.04.2025Справа № 910/14109/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранова Україна"

до Громадської організації "Громадське телебачення"

про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії,

Представники сторін:

від позивача: Круговий Д.С. за ордером від 14.11.2024 року серії АХ № 1218598;

від відповідача: не з`явився.

Вільні слухачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранова Україна" (далі - позивач, Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації "Громадське телебачення" (далі - відповідач, Організація) про:

1. визнання недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Товариства, інформацію поширену 08.05.2024 року Організацією на каналі відеохостингу Youtube під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" у вигляді фрагментів відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме фактичні твердження, що:

- "у результаті аж 40 ... компаній ... вивезли через одеські порти зерна на 6 мільярдів гривень", "Уявіть собі: зерно, куплене за готівку. Воно вивезене з України, а компанії замість того, щоб сплатити податки, просто відлетіли у вирій. Це означає, що всі ці мільярди гривень лишаються за межами бази оподаткування. Це тінь. Держбюджет не отримує ні копійки. По суті, йдеться про звичайнісіньку контрабанду зерна", часова позначка відео: 00:32-01:04;

- "ІНФОРМАЦІЯ_5;

- "найбільша із цих контор, яка вивезла зерна на 40 мільйонів доларів, згідно з даними системи UControl, має такий самий номер телефону, як ще 139 юридичних осіб", часова позначка відео 09:12-09:27;

2. зобов`язання Організації видалити фрагменти відеосюжету з часовими позначками 00:32-01:04 та 08:23-09:04, а також фрагмент з часовою позначкою 09:12-09:27, в якому наявна згадка, а саме: скріншот з сервісу YouControl про Товариство і які містять недостовірну інформацію щодо позивача, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року Організацією на каналі відеохостингу Youtube під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" у вигляді фрагментів відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6 / ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Ухвалою від 20.11.2024 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/14109/24, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 18.12.2024 року.

09.12.2024 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Організації від 06.12.2024 року, в якому остання заперечила проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що за змістом прохальної частини позовної заяви у жодному з висловлювань, які позивач просить спростувати, не згадується про Товариство. Разом із тим, скріншот в сюжеті використаний для ілюстрації того, що номер телефону, який вказаний позивачем у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, збігається з номером телефону ще 139 юридичних осіб. Відтак, єдина інформація, що була поширена в сюжеті, є достовірною і фактично не заперечується позивачем. У той же час, наданий Товариством висновок експерта не може підтверджувати факти поширення інформації, оскільки експерт досліджував питання, чи має місце факт поширення відповідачем інформація саме щодо Товариства, тобто факт, встановлення якого не потребує застосування спеціальних знань.

18.12.2024 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Товариства від 17.12.2024 року на відзив на позовну заяву, в якій останнє зазначило, що у прохальній частині позову Товариство використало цитати з відеосюжету, які просить суд визнати недостовірною інформацією і які жодним чином не були змінені, виправлені чи відредаговані позивачем. Факт поширення відповідачем інформації про позивача є беззаперечним, тоді як у сюжеті чітко вживається слово "контрабанда", вжите при описі компаній, до яких віднесено й компанію позивача.

У підготовчому засіданні 18.12.2024 року суд встановив відповідачу строк на подання заперечень до 27.12.2024 року, а також без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/14109/24 на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 22.01.2025 року.

30.12.2024 року через систему "Електронний суд" надійшли сформовані у цій системі 27.12.2024 року заперечення Організації, в яких остання навела додаткові мотиви на спростування обґрунтованості вимог Товариства.

У підготовчому засіданні 22.01.2025 року суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.02.2025 року.

23.01.2025 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 22.01.2025 року, в якому останній просив суд у порядку частини 7 статті 82 Господарського процесуального кодексу України оглянути:

- вебсторінку, що знаходиться на каналі відеохостингу Youtube під назвою: "ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, де розміщений відеосюжет "ІНФОРМАЦІЯ_3";

- вебсторінку Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/, де міститься Реєстр суб`єктів у сфері медіа;

- вебсторінку Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_8/, де міститься рішення про реєстрацію Організації суб`єктом у сфері медіа.

11.02.2025 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача від 11.02.2025 року, в якому останній, зокрема, підтримав раніше подане клопотання від 22.01.2025 року про огляд доказів за їх місцезнаходженням та просив суд закрити підготовче провадження і призначити справу № 910/14109/24 до судового розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 12.02.2025 року суд постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача від 22.01.2025 року.

Ухвалою від 12.02.2025 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу № 910/14109/24 до судового розгляду по суті на 05.03.2025 року.

У судових засіданнях 05.03.2025 року та 19.03.2025 року оголошувалися перерви до 19.03.2025 року та до 02.04.2025 року відповідно.

У судовому засіданні 02.04.2025 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та в установленому законом порядку, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 02.04.2025 року не забезпечив.

У судовому засіданні 02.04.2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.05.2024 року в мережі Інтернет на Youtube-каналі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 було опубліковано відеосюжет під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3".

В обґрунтування пред`явлених у даній справі вимог Товариство посилалося на те, що із сімнадцятихвилинного відеоматеріалу про голову Одеської ОВА більше трьох хвилин присвячено різнобарвному та негативному опису компаній-експортерів зерна, зокрема, Товариству.

Означений відеосюжет, а саме та його частина, де згадується Товариство, беззаперечно завдає шкоди його діловій репутації, оскільки спотворює справжню інформацію про мету та способи діяльності позивача, а також принижує його ділову репутацію з точки зору об`єктивно та своєчасної оцінки з боку суспільства, певних соціальних груп та окремих громадян та змушує позивача відновлювати рівень довіри партнерів та контрагентів.

З огляду на наведене, Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Організації про визнання недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Товариства, інформації, поширеної 08.05.2024 року Організацією на каналі відеохостингу Youtube під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" у вигляді фрагментів відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме фактичні твердження, що: "ІНФОРМАЦІЯ_8, в якому наявна згадка, а саме: скріншот з сервісу YouControl про Товариство і які містять недостовірну інформацію щодо позивача, поширену 08.05.2024 року Організацією на каналі відеохостингу Youtube під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" у вигляді фрагментів відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6 / ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 200 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 1 Закону України "Про інформацію", визначено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про інформацію" суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень.

Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з частиною 1 статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною 4 статті 32 Конституції України унормовано, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - Постанова № 1), беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з частиною 1 статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на спростування недостовірної інформації відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України та право на недоторканість ділової репутації згідно зі статтею 299 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 34 Господарського кодексу України визначено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 Цивільного кодексу України, відповідно до частин 1, 4 та 7 якої фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до пункту 15 Постанови № 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Разом із тим, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі "Лінгенс проти Австрії" (Lingens v. Austria), § 46).

Абзацами 1, 2 пункту 9 Постанови № 1 передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації.

Відповідно до пункту 12 Постанови № 1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року в справі № 904/4494/18 та у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року в справі № 439/1469/15-ц також вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Таким чином, при розгляді справ зазначеної категорії позивачу першочергово слід довести сам факт поширення інформації, а потім встановити та вказати у позові автора інформаційного матеріалу - особу, яка його поширила, а також власника веб-сайту, на якому розміщений інформаційний матеріал.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2023 року в справі № 911/1317/21.

При розгляді даної справи судом було встановлено факт поширення спірної інформації - опублікування в мережі Інтернет на Youtube-каналі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Компанія "Google LLC" є постачальником послуг хостингової онлайн-платформи «YouTube", у тому числі, для користувачів в Україні, за адресою веб-сайту www.youtube.com. Сервіс "YouTube" в основному полягає в наданні онлайн-платформи, на якій кожен користувач інтернету може ділитися своїм контентом з іншими користувачами та додавати коментарі до (власного чи чужого) поширеного контенту безкоштовно та з будь-якого місця.

Умови користування платформою "YouTube" (https://www.youtube.eom/t/terms) (далі - Умови користування) передбачають що:

- власники каналів "YouTube" можуть завантажувати контент у сервіс. Власники каналу несуть юридичну відповідальність за надісланий у сервіс контент" (підрозділ "Завантаження контенту"). За контент несе відповідальність особа чи організація, яка завантажила його в сервіс (підрозділ "Контент сервісу");

- у межах, встановлених чинним законодавством, "YouTube" і партнери не несуть відповідальність за: збитки, які не було завдано в результаті порушення положень цієї угоди з боку "YouTube" чи партнерів; будь-які збитки або шкоду, які на час укладання цієї угоди між власником каналу та "YouTube" не були обґрунтовано передбачуваним наслідком порушення положень цієї Угоди з боку "YouTube" чи партнерів; контент, надісланий будь-яким користувачем, а також містить наклепницьку, образливу чи протизаконну поведінку будь-якого користувача" (підрозділ "Обмеження відповідальності").

Оскільки інформація, яка, за твердженням позивача, шкодить його діловій репутації, є фрагментом відеосюжету на відеохостингу Youtube, який лише надає послуги розміщення відеоматеріалів, у даному випадку позов був пред`явлений Товариством безпосередньо автору даного відеосюжету.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" цифровий контент (електронна (цифрова) інформація) - це будь-які відомості чи дані в електронній (цифровій) формі, що містять об`єкти авторського права та/або суміжних прав і можуть зберігатися та/або поширюватися у вигляді одного або декількох файлів (частин файлів), записів у базі даних на зберігаючих пристроях комп`ютерів, серверів тощо у мережі Інтернет.

Вебсайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, зокрема об`єктів авторського права та/або суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси вебсайту та/або облікового запису власника такого вебсайту, доступ до яких здійснюється через адресу в мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики та/або числової адреси за Інтернет-протоколом.

Вебсторінка - це складова частина вебсайту, розташована за спеціальною адресою в мережі Інтернет.

Власник вебсайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого, власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, та/або отримувач послуг хостингу

Власник вебсторінки - це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення вебсторінки на вебсайті, та яка управляє та/або розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої вебсторінки. Власник вебсайту не є власником вебсторінки, якщо власник вебсторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника вебсайту, розміщувати інформацію на вебсторінці та управляти нею.

Так, на Youtube-каналі "ІНФОРМАЦІЯ_2" (ІНФОРМАЦІЯ_9) міститься інформація про наведений ресурс: "ІНФОРМАЦІЯ_2 - це незалежний проєкт українських журналістів. Ми розповідаємо першими, цікаво, і про найважливіше. Фішка нашого каналу - якісна репортажистика. Ми показуємо документальні історії та спеціальні сюжети з місць або подій, які бачили на власні очі журналісти ІНФОРМАЦІЯ_2". У відповідному розділі цього ресурсу наявна інформація щодо ідентифікатора онлайн-медіа в Реєстрі - R40-02239.

Разом із тим, за відомостями Реєстру суб`єктів у сфері медіа за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_10/, з використанням ідентифікатору онлайн-медіа в Реєстрі - R40-02239, вищенаведений Youtube-канал "ІНФОРМАЦІЯ_2" належить Організації (№ 1173, Громадська організація "Громадське телебачення", , Інтернет-портал).

Враховуючи те, що власником Youtube-каналу "ІНФОРМАЦІЯ_2", а відповідно й автором спірного контенту є саме Організація, суд дійшов висновку про те, що Організація є належним відповідачем у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2024 року в мережі Інтернет на Youtube-каналі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 було опубліковано відеосюжет під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Інформація означеного відеосюжету стосувалася журналістського розслідування щодо експорту зерна з України та голови Одеської ОВА ОСОБА_5, який видав наказ № 19 "Про деякі питання фінансової дисципліни в умовах правового режиму воєнного стану". У цьому матеріалі журналіст розповідає про нечесну та незаконну, на його думку, роботу голови Одеської ОВА, який начебто видав злочинний наказ № 19 "Про деякі питання фінансової дисципліни в умовах правового режиму воєнного стану", завдяки чому на аграрний ринок вийшли "підозрілі" "контори", які "належать незрозуміло кому". У даному відеосюжеті журналіст також стверджує про те, що "підозрілі" компанії займаються контрабандою і наносять нашій державі збитки: "Держбюджет не отримує ні копійки".

При описі наведених компаній у вказаному відеосюжеті був розміщений скріншот із сервісу "Youcontrol" з найменуванням компанії позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранова Україна".

В обґрунтування пред`явлених у даній справі вимог Товариство посилалося на те, що із сімнадцятихвилинного відеоматеріалу про голову Одеської ОВА більше трьох хвилин присвячено різнобарвному та негативному опису компаній-експортерів зерна, зокрема, Товариству.

Загалом в сюжеті для опису вищенаведених компаній журналіст використовував такі вирази (позначка часу на відео - 00:07-01:03):

"Більше одного мільярда доларів на місяць. Саме стільки отримували українські експортери зерна торік. Але сьогодні я хочу вам розповісти про зерно іншу цікаву історію. А саме: як так вийшло, що один-єдиний український чиновник, далеко не найголовніший в країні, взяв під особистий контроль майже весь аграрний експорт України. Диявол, знаєте, як завжди, в деталях. Проблема подібної системи контролю в тому, що це повний - у народі називають, ручник. В результаті аж 40 підозрілих компаній, ймовірно, фіктивних, вивезли через одеські порти зерна на 6 мільярдів гривень. Уявіть собі: зерно, куплене за готівку. Воно вивезене з України, а компанії замість того, щоб сплатити податки, просто відлітали у вирій. Це означає, що всі ці мільярди гривень лишаються за межами бази оподаткування. Це тінь. Держбюджет не отримує ні копійки. По суті, йдеться про звичайнісіньку контрабанду зерна".

Далі журналіст розповідає про голову Одеської ОВА та про виданий ним наказ, називаючи його "ІНФОРМАЦІЯ_11", і вже на сьомій хвилині двадцятій секунді повертається до розповіді про "підозрілі" компанії (позначка часу на відео: 07:20-09:27).

Демонструючи скріншот із сервісу "Youcontrol" з найменуванням компанії позивача, журналіст зазначає таке:

"ІНФОРМАЦІЯ_12".

Товариство в позовній заяві вказувало, що вищенаведена інформація зі спірного відеосюжету формує у глядача хибну думку про те, що Товариство нібито порушує закон та в обхід належних процедур експортування зерна отримує шалені надприбутки, не сплачуючи при цьому кошти в державний бюджет. Зміст відеосюжету містить неправдиву інформацію, яка наштовхує глядача на формування негативної думки про Товариство, порушуючи таким чином ділову репутацію позивача.

Разом із тим, наведена інформація висловлена журналістом у формі фактичних тверджень, які не відповідають дійсності, адже ні Товариство, ні його власники, ні директор не є сторонами жодних кримінальних проваджень, у тому числі за статтею 201-3 Кримінального кодексу України - "Контрабанда товарів".

Означений відеосюжет, а саме та його частина, де згадується Товариство, беззаперечно завдає шкоди його діловій репутації, оскільки спотворює справжню інформацію про мету та способи діяльності позивача, а також принижує його ділову репутацію з точки зору об`єктивно та своєчасної оцінки з боку суспільства, певних соціальних груп та окремих громадян та змушує позивача відновлювати рівень довіри партнерів і контрагентів.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Для того, щоб відокремити фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2021 року в справі № 761/32924/19-ц.

Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб`єктивно-оцінної (суб`єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з`ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Відсутність у висловлюваннях маркерів суб`єктивної модальності, оцінних слів, конструкцій та інших показників, що виражають невпевненість, сумніви автора щодо вірогідності висловлюваного (гіперболи, алегорії, сатира, риторичні питання), а також спеціальних вставних конструкцій та прислівників, що виражають оцінність, невпевненість, підкреслюють вірогідність повідомлюваного, і вказують на те, що висловлюване є суб`єктивною думкою та поглядом автора на подію, його суб`єктивною оцінкою того, що відбувається, а отже відбивають його особисту точку зору та ставлення до описуваної події і не можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсним фактам.

Так, судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року в справі № 757/33799/15-ц.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.07.2018 року в справі № 910/5117/17, від 04.08.2020 року в справі № 903/927/19.

Отже, за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істинною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація чи її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

У свою чергу, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 року в справі № 910/13556/18.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ТОВ "Інститут економічних реформ" проти України" від 02.06.2016 року зазначено, що суд у своїй практиці розрізняє твердження щодо фактів та оціночні судження. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції (див. рішення у справі "Лінґенс проти Австрії" (Lingens v. Austria) від 08.07.1986 року, серія A, № 103, п. 46) (див. рішення у справі "Перна проти Італії" [ВП], заява № 48898/99, п. 40, від 25.07.2001 року).

Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє "фактологічне підґрунтя" для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення у справі "Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції", п. 55).

Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення у справі "Бразільє проти Франції", заява № 71343/01, п. 37, від 11.04.2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення "Патурель проти Франції", заява № 54968/00, п. 37, від 22.12.2005 року).

Заявою від 05.08.2024 року Товариство звернулося до Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України для проведення лінгвістичного дослідження мовлення, на вирішення якого позивач поставив наступні питання:

- Чи свідчить зміст висловлювання: "найбільша із цих контор, яка вивезла зерна на 40 мільйонів доларів, згідно з даними системи UControl, має такий самий номер телефону, як ще 139 юридичних осіб" сукупно з інформацією на екрані, які є фрагментом відеосюжету "ІНФОРМАЦІЯ_3", опублікованого за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, що в зазначеному мовленнєвому повідомленні йдеться про Товариство?

- Чи міститься в наданому на дослідження фрагменті відеосюжету, що зафіксований у вигляді текстового відтворення у протоколі огляду інформації, що міститься в мережі Інтернет, від 03.08.2024 року, негативна інформація про Товариство?

- У якій формі виражена негативна інформація про Товариство - фактичного твердження чи оціночного (оцінного) судження?

Складеним 09.10.2024 року висновком експертів № 568/1/24 за результатами проведення комісійного лінгвістичного (семантико-текстуального) експертного дослідження мовлення, з урахуванням проведеного структурно-змістового аналізу, встановлено, що вказане позивачем у першому питанні мовленнєве повідомлення належить до креолізованих утворень, де поєднано вербальну (усномовленнєву та текстову) інформацію з аудіовізуальною, що в даному випадку утворюється із зображення мовця, який повідомляє конкретні відомості, й ілюстрації у вигляді демонстрації екрану певного цифрового пристрою (імовірно, ноутбука) з текстовою інформацією на підтвердження слів означеного мовця. У такий спосіб вербальні та візуальні компоненти доповнюють одні одних, формуючи цілісну смислову єдність. Відповідно розкриття об`єктивного змісту аналізованого мовленнєвого повідомлення або його компонентів полягає в тлумаченні висловлювання й візуальної ілюстрації.

Відтак, на підставі проведених досліджень за першим питанням експертизи експерти встановили, що зміст висловлювання: "найбільша із цих контор, яка вивезла зерна на 40 мільйонів доларів, згідно з даними системи UControl, має такий самий номер телефону, як ще 139 юридичних осіб" сукупно з інформацією на екрані, які є фрагментом відеосюжету "ІНФОРМАЦІЯ_3", опублікованого за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, свідчить про те, що в зазначеному мовленнєвому повідомленні йдеться про Товариство.

Крім того, відповідно до змісту частини фраз у вступній частині публікації мова йде про 40 компаній, що займалися експортом зерна. Наведені фрагменти відеосюжету (а саме його заключна частина) має такі ж лексичні і граматичні маркери, що й попередній фрагмент. Згідно із семантико-структурним аналізом описаних фрагментів відеосюжету Товариство є однією із зазначених компаній (підозрілих компаній, ймовірно, фіктивних, які вивели через одеські порти зерна на 6 мільярдів гривень), а також найбільша з них. Отже, інформація, яка стосується цих компаній відповідно стосується і Товариства. Означене вказує на негативний характер інформації про Товариство, що у досліджених фрагментах відеосюжету описується як найбільша із 40 підозрілих контор з ознаками фіктивності, які експортували зерно з України, не сплачуючи податки з отриманих коштів у Держбюджет.

З огляду на викладене, експерти по другому питанню експертизи встановили, що у наданому на дослідження фрагменті відеосюжету, зафіксованому у вигляді текстового відтворення у протоколі огляду інформації, що міститься в мережі Інтернет, від 03.08.2024 року, є негативна інформація про Товариство.

Крім того, експерти встановили, що висловлювання (фрагменти відеосюжету), в яких міститься інформація негативного характеру про Товариство, виражені у формі фактичних тверджень про те, що:

- "ТОВ "Гранова Україна" є найбільшою із 40-ка компаній, експортерів зерна, які мають ознаки фіктивності, а саме "вперше вийшли на ринок у 2023, не мають виробничих потужностей і належать незрозуміло кому", "Усі вони були зареєстровані або змінили власників у 2023 році і з`явилися на ринку вже після видання згаданого наказу ОСОБА_6. Ці компанії не входять до відомих агрохолдингів, не мають власної землі і ніколи раніше не займалися експортом. Їх очолюють люди без відомої успішної бізнес-історії.";

- "ТОВ "Гранова Україна" має однаковий номер із 139 юридичними особами ("Я подзвонив з десяток номерів компаній із цього списку, і вони або не відповідали, або були відключені. То й не дивно. Найбільша із цих контор, яка вивезла зерна на 40 мільйонів доларів, згідно з даними системи UControl, має такий самий номер телефону, як ще 139 юридичних осіб");

- "ТОВ "Гранова Україна" здійснила контрабандний експорт зерна на суму "40 мільйонів доларів", що становить частину зерна, яке вивезли з України 40 зазначених вище компаній, не заплативши податків у Держбюджет ("В результаті аж 40 ... компаній ... вивезли через одеські порти зерна на 6 мільярдів гривень", "Уявіть собі: зерно, куплене за готівку. Воно вивезене з України, а компанії замість того, щоб сплатити податки, просто відлетіли у вирій. Це означає, що всі ці мільярди гривень лишаються за межами бази оподаткування. Це тінь. Держбюджет не отримує ні копійки. По суті, йдеться про звичайнісіньку контрабанду зерна", "Найбільша із цих контор, яка вивезла зерна на 40 мільйонів доларів…"),

а також містять оцінне (оціночне) судження, що полягає у характеристиці зазначених компаній, включно з Товариством, як "підозрілих", та припущення щодо того, що ці компанії, включно з Товариством, є фіктивними ("компаній, ймовірно, фіктивних").

Зі змісту висновку експертів № 568/1/24 вбачається, що експертизу проведено старшим судовим експертом Дідушок Наталією Ярославівною та науковим працівником сектору криміналістичних та інженерно-технічних досліджень лабораторії криміналістичних, інженерно-технічних та військових досліджень, яка має кваліфікацію судового експерта (п`ятий кваліфікаційний клас судового експерта) Пащенко Оксаною Григорівною. Висновок підготовлений для подання до суду. Експерти обізнані про відповідальність за статтею 384 Кримінального кодексу України.

Під час розгляду справи та дослідженні питання, чи має місце поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, судом взято до уваги, що спірна публікація (відеосюжет) поширена відповідачем у мережі Інтернет на Youtube-каналі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заперечень щодо змісту спірної публікації у мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, від відповідача до суду не надходило.

У свою чергу, зміст розміщеного відповідачем відеосюжету на Youtube-каналі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, досліджено судом під час проведеного в судовому засіданні з розгляду справи по суті 02.04.2025 року.

Верховний Суд у постановах, зокрема, від 18.03.2021 року в справі № 927/791/18 та від 21.01.2021 року в справі № 914/371/19 зазначив, що інформація, яка поширюється через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією, а інтернет-видання (вебсайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, є засобом масової інформації.

Як встановлено судом, спірний відеосюжет, розміщений за посиланням:ІНФОРМАЦІЯ_4, не має жодних обмежень щодо перегляду його змісту.

У контексті вищенаведеного суд звертає увагу на кількість підписників зазначеного Youtube-каналу "ІНФОРМАЦІЯ_2" (більше 1 000 000) та кількість здійснених переглядів відео сюжету (близько 200 000), що свідчить про фактичне поширення такої інформації певній кількості осіб шляхом перегляду відеосюжету та потенційну можливість подальшого необмеженого вільного доступу широкого кола користувачів мережі Інтернет для перегляду та ознайомлення із вказаним сюжетом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що спірна інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порочить його ділову репутацію, доведена до невизначеного кола осіб (більше одного) в мережі Інтернет та є загальнодоступною, що, за умови доведення факту поширення належними та допустимими доказами, свідчить про наявність такого елементу складу правопорушення, як поширення відповідачем спірної інформації, тобто доведення цієї інформації до необмеженого кола осіб.

Щодо обставин того, чи стосується поширена інформація позивача та чи є така інформація недостовірною (в оскаржуваній частині), суд зазначає таке.

Як було зазначено вище, інформація спірного відеосюжету стосувалася журналістського розслідування щодо експорту зерна з України та голови Одеської ОВА ОСОБА_5, який видав наказ № 19 "Про деякі питання фінансової дисципліни в умовах правового режиму воєнного стану". У цьому матеріалі журналіст розповідає про нечесну та незаконну, на його думку, роботу голови Одеської ОВА, який начебто видав злочинний наказ № 19 "Про деякі питання фінансової дисципліни в умовах правового режиму воєнного стану", завдяки чому на аграрний ринок вийшли "підозрілі" "контори", які "належать незрозуміло кому". У даному відеосюжеті журналіст також стверджує про те, що "підозрілі" компанії займаються контрабандою і наносять нашій державі збитки: "Держбюджет не отримує ні копійки".

При описі наведених компаній у вказаному відеосюжеті був розміщений скріншот із сервісу "Youcontrol" з найменуванням компанії позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранова Україна".

Загалом в сюжеті для опису вищенаведених компаній журналіст використовував такі вирази (позначка часу на відео - 00:07-01:03):

"Більше одного мільярда доларів на місяць. Саме стільки отримували українські експортери зерна торік. Але сьогодні я хочу вам розповісти про зерно іншу цікаву історію. А саме: як так вийшло, що один-єдиний український чиновник, далеко не найголовніший в країні, взяв під особистий контроль майже весь аграрний експорт України. Диявол, знаєте, як завжди, в деталях. Проблема подібної системи контролю в тому, що це повний - у народі називають, ручник. В результаті аж 40 підозрілих компаній, ймовірно, фіктивних, вивезли через одеські порти зерна на 6 мільярдів гривень. Уявіть собі: зерно, куплене за готівку. Воно вивезене з України, а компанії замість того, щоб сплатити податки, просто відлітали у вирій. Це означає, що всі ці мільярди гривень лишаються за межами бази оподаткування. Це тінь. Держбюджет не отримує ні копійки. По суті, йдеться про звичайнісіньку контрабанду зерна".

Далі журналіст розповідає про голову Одеської ОВА та про виданий ним наказ, називаючи його "ІНФОРМАЦІЯ_11", і вже на сьомій хвилині двадцятій секунді повертається до розповіді про "підозрілі" компанії (позначка часу на відео: 07:20-09:27).

Демонструючи скріншот із сервісу "Youcontrol" з найменуванням компанії позивача, журналіст зазначає таке:

"ІНФОРМАЦІЯ_13".

З аналізу означених висловлювань вбачається, що в них міститься інформація у формі тверджень, зокрема про те, що Товариство є найбільшою із 40-ка компаній, експортерів зерна, які мають ознаки фіктивності, яка здійснила контрабандний експорт зерна на суму 40 мільйонів доларів (що становить частину зерна, яке вивезли з України 40 зазначених вище компаній), не заплативши податків у Держбюджет. Означена інформація не є оціночними судженнями, оскільки її можна перевірити на достовірність.

Суд зазначає, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності відповідно до частини 2 статті 302 Цивільного кодексу України. Таким чином, будь-яка третя особа, яка ознайомилась із інформацією, яку публічно поширила певна особа, може покладатись на її достовірність, доки не доведено протилежне. Суд вважає, що цей підхід слід застосувати не лише до фізичних осіб, але і до юридичних.

За приписами статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, у разі поширення інформації, зобов`язана переконатися в її достовірності, за виключенням випадків, коли така інформація отримана з офіційних джерел та міститься посилання на таке джерело.

Враховуючи викладене, перед поширенням у спірному відеосюжеті інформації про приналежність Товариства до компаній-експортерів зерна з ознаками фіктивності та здійснення позивачем контрабандного експорту зерна на суму 40 мільйонів доларів без сплати податків у Держбюджет, така інформація (з урахуванням її креолізованого характеру та способу сприйняття глядачами, об`єктивний зміст якої полягає в тлумаченні висловлювання й візуальної ілюстрації із зображенням скріншоту із сервісу YouControl про Товариство) повинна була бути перевірена на достовірність.

У свою чергу, поширення такої інформації без перевірки на предмет її правдивості, свідчить про порушення прав позивача.

Відповідно до викладеного у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 року в справі № 755/17554/19 висновку, згідно зі статтею 277 Цивільного кодексу України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підтвердження того, що ні засновники Товариства, ні його директор чи бенефіціарний власник не притягалися до кримінальної відповідальності, у тому числі за злочини, пов`язані з контрабандою чи ухиленням від сплати податків, позивач надав суду відповідні Витяги з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", за змістом яких відомості про наявність у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незнятої чи непогашеної судимості, відомості про розшук означених осіб чи відомості про притягнення їх до кримінальної відповідальності - відсутні.

Наразі, під час розгляду даної справи відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що наведені Товариством твердження (висловлювання)/фрагменти відеосюжету є достовірними, у зв`язку з чим, враховуючи вказані вище обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що наведені позивачем спірні фрагменти вищенаведеного відеосюжету містять недостовірну інформацію.

Щодо обставин порушення особистих немайнових прав позивача поширенням Організацією вищевказаної недостовірної інформації, суд зазначає, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

У постановах від 14.03.2023 року в справі № 903/5/22, від 18.03.2021 року в справі № 927/791/18 та від 04.08.2021 року в справі № 761/35290/19 Верховний Суд зазначив, що під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відносини в процесі формування ділової репутації не можна оцінювати, залишаючи поза увагою соціальний контекст. Ділова репутація формується через бізнес діяльність, де визначальним є професійні характеристики, стиль ведення справ, тощо.

Окрім цього, Верховний Суд у постановах від 15.07.2021 року в справі № 906/601/20 та від 21.01.2021 року в справі № 914/371/19 дійшов висновків, що ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Як встановлено судом вище, поширена відповідачем у мережі Інтернет інформація у спірних частинах відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3", є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності, а відтак порушує недоторканість ділової репутації позивача.

Наведені судом вище обставини та їх аналіз дозволяє дійти висновку про те, що дії відповідача щодо поширення спірної інформації у відеосюжеті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" містять юридичний склад правопорушення, який порушує особисті немайнові права позивача на недоторканність його ділової репутації.

Поряд із цим, навіть за умови ненадання Товариством на час розгляду справи судом будь-яких доказів негативного впливу розповсюдження відповідачем недостовірної інформації щодо позивача на репутацію та імідж останнього, суд виходить із загальних критеріїв оцінки завданої діловій репутації позивача шкоди та можливості настання негативних наслідків у майбутньому, у зв`язку з чим звернення позивача до суду з даним позовом може розцінюватися як превентивний захід, спрямований на захист особистого права на недоторканість ділової репутації.

Як встановлено судом під час розгляду справи та відповідачем не спростовано, поширена останнім у мережі Інтернет недостовірна інформація про позивача протягом тривалого часу є доступною необмеженому колу осіб. Зокрема, судом враховано кількість підписників Youtube-каналу "ІНФОРМАЦІЯ_2" та здійснену кількість переглядів оспорюваного відео, про що було зазначено судом вище.

Суд, дослідивши вказані висловлювання, у корелятивному взаємозв`язку зі змістом публікації в цілому, врахувавши загальний тон висловлювань та контекст, в якому вони були викладені, а також її креолізований характер, дійшов висновку про те, що така інформація є твердженнями, в яких події, інші сутності та їх якості представляються як такі, що мають місце насправді, а інформація, яка міститься, передбачає можливість верифікації, тобто оцінку істинності наведених відомостей. Ці висловлювання не є оціночними судженнями, які не підлягають верифікації, тобто відповідності дійсним фактам. У даному випадку, перевірка достовірності викладеної інформації цілком можлива, а тому така спірна інформація підлягає визнанню судом недостовірною (з урахуванням встановлених обставин її недостовірності).

Разом із тим, суд не бере до уваги заперечення відповідача проти позову, які зводяться до загальних посилань на оціночний характер спірної інформації та непоширення Організацією жодних тверджень про Товариство, оскільки такі заперечення спростовуються вищенаведеними встановленими судом обставинами. У той же час, формування позовних вимог, зокрема, в частині визначення конкретної інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною, є прерогативою останнього, тоді як Товариство у позовній заяві (у мотивувальній і прохальній частині) чітко виокремило саме спірні фрагменти відеосюжету, які підлягають визнанню недостовірними.

Інші заперечення Організації проти позову також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи на спростовуються її матеріалами.

Таким чином, з огляду на зміст вказаної інформації у її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, а також враховуючи відсутність належних доказів, наданих відповідачем на підтвердження її достовірності, суд дійшов висновку про те, що відповідні позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню.

Беручи до уваги встановлений факт поширення відповідачем недостовірної інформації щодо Товариства, який призвів до порушення права останнього на недоторканість ділової репутації, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування такого способу захисту порушеного права позивача, як визнання недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Товариства, інформації, поширеної 08.05.2024 року Організацією на каналі відеохостингу Youtube під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" у вигляді фрагментів відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме фактичні твердження, що:

- "у результаті аж 40 ... компаній ... вивезли через одеські порти зерна на 6 мільярдів гривень", "Уявіть собі: зерно, куплене за готівку. Воно вивезене з України, а компанії замість того, щоб сплатити податки, просто відлетіли у вирій. Це означає, що всі ці мільярди гривень лишаються за межами бази оподаткування. Це тінь. Держбюджет не отримує ні копійки. По суті, йдеться про звичайнісіньку контрабанду зерна", часова позначка відео: 00:32-01:04;

- "вперше вийшли на ринок у 2023, не мають виробничих потужностей і належать незрозуміло кому", "Усі вони були зареєстровані або змінили власників у 2023 році і з`явилися на ринку вже після видання згаданого наказу ОСОБА_6", "Усі вони були зареєстровані або змінили власників у 2023 році і з`явилися на ринку вже після видання згаданого наказу ОСОБА_6. Ці компанії не входять до відомих агрохолдингів, не мають власної землі і ніколи раніше не займалися експортом. Їх очолюють люди без відомої успішної бізнес-історії", часова позначка відео 08:23-09:04;

- "найбільша із цих контор, яка вивезла зерна на 40 мільйонів доларів, згідно з даними системи UControl, має такий самий номер телефону, як ще 139 юридичних осіб", часова позначка відео 09:12-09:27.

Крім того, у пред`явленому позові Товариство просило суд зобов`язати Організацію видалити фрагменти відеосюжету з часовими позначками 00:32-01:04 та 08:23-09:04, а також фрагмент з часовою позначкою 09:12-09:27, в якому наявна згадка, а саме: скріншот з сервісу YouControl про Товариство і які містять недостовірну інформацію щодо позивача, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року Організацією на каналі відеохостингу Youtube під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" у вигляді фрагментів відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6 / ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Щодо наведеної вимоги суд врахував, що застосування такого способу захисту особистого немайнового права, як спростування недостовірної інформації, за умови, що така інформація (у спірній частині) залишиться загальнодоступною у мережі Інтернет та може бути у подальшому переглянута, скопійована, передрукована чи розповсюджена іншим чином, не забезпечить ефективний захист та відновлення порушених прав позивача на недоторканість ділової репутації.

У постанові Верховного Суду від 20.04.2022 року в справі № 748/2794/20 (провадження № 61-13474св21) зазначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб.

Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення (частина 2 статті 278 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 року в справі № 756/10624/21 зазначив, що тлумачення частини 2 статті 278 Цивільного кодексу України свідчить, що з метою захисту особистого немайнового права законодавець допускає застосування різних способів захисту.

У разі поширення інформації в мережі Інтернет, яка порушує особисте немайнове право особи, вимога про видалення інформації з мережі Інтернет є належним способом захисту.

Саме вказаними вище фактами обґрунтована необхідність одночасного застосування в рамках даної справи (в частині спірної інформації) двох способів захисту порушених прав позивача (визнання недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача інформації, а також видалення недостовірної інформації).

Слід зазначити, що загальна можливість застосування на підставі рішення суду такого способу захисту, як зобов`язання особи видалити недостовірну інформацію з мережі Інтернет, підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.10.2023 року в справі № 756/10624/21.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог Товариства у даній справі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Організацію, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 45, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранова Україна", інформацію, поширену 08.05.2024 року Громадською організацією "Громадське телебачення" на каналі відеохостингу Youtube під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" у вигляді фрагментів відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме фактичні твердження, що:

- "у результаті аж 40 ... компаній ... вивезли через одеські порти зерна на 6 мільярдів гривень", "Уявіть собі: зерно, куплене за готівку. Воно вивезене з України, а компанії замість того, щоб сплатити податки, просто відлетіли у вирій. Це означає, що всі ці мільярди гривень лишаються за межами бази оподаткування. Це тінь. Держбюджет не отримує ні копійки. По суті, йдеться про звичайнісіньку контрабанду зерна", часова позначка відео: 00:32-01:04;

- "вперше вийшли на ринок у 2023, не мають виробничих потужностей і належать незрозуміло кому", "Усі вони були зареєстровані або змінили власників у 2023 році і з`явилися на ринку вже після видання згаданого наказу ОСОБА_6", "Усі вони були зареєстровані або змінили власників у 2023 році і з`явилися на ринку вже після видання згаданого наказу ОСОБА_6. Ці компанії не входять до відомих агрохолдингів, не мають власної землі і ніколи раніше не займалися експортом. Їх очолюють люди без відомої успішної бізнес-історії", часова позначка відео 08:23-09:04;

- "найбільша із цих контор, яка вивезла зерна на 40 мільйонів доларів, згідно з даними системи UControl, має такий самий номер телефону, як ще 139 юридичних осіб", часова позначка відео 09:12-09:27.

3. Зобов`язати Громадську організацію "Громадське телебачення" (01010, місто Київ, вулиця Михайла Омеляновича-Павленка, будинок, 4/6, поверх 13; ) видалити фрагменти відеосюжету з часовими позначками 00:32-01:04 та 08:23-09:04, а також фрагмент з часовою позначкою 09:12-09:27, в якому наявна згадка, а саме: скріншот з сервісу YouControl про Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранова Україна" і які містять недостовірну інформацію щодо позивача, поширену 08.05.2024 року Громадською організацією "Громадське телебачення" на каналі відеохостингу Youtube під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" у вигляді фрагментів відеосюжету під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6 / ІНФОРМАЦІЯ_2" за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4.

4. Стягнути з Громадської організації "Громадське телебачення" (01010, місто Київ, вулиця Михайла Омеляновича-Павленка, будинок, 4/6, поверх 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранова Україна" (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок, 15; ) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14.04.2025 року.

Суддя В.С. Ломака