ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Справа№ 925/784/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.08.2024

у справі №925/784/24 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни

до Черкаської міської ради

про стягнення 21909,36 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Лисак Світлана Василівна звернулася до Господарського суду Черкаської області із позовом до Черкаської міської ради про стягнення три відсотка річних у розмірі 10892,67 грн та інфляційних втрат у розмірі 11016,69 грн, у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів у справі №925/1125/22.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2023, стягнуто з Черкаської міської ради на користь позивачки 248 400,00 грн майнової шкоди та 50000,00 грн моральної шкоди. Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 з Черкаської міської ради на користь позивачки стягнуто 9648,00 грн витрат на правову допомогу, а додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 з Черкаської міської ради на користь позивачки стягнуто 21440,00 грн витрат на правову допомогу.

18.05.2024 на виконання вищевказаних рішень Казначейством було перераховано позивачці грошові кошти у сумі 329 488,00 грн, а тому позивачка вважає, що вона має право на нарахування річних та інфляційних витрат за період невиконання відповідачем рішень суду, а саме за період з 31.03.2023 до 17.05.2024 на підставі судового наказу від 06.04.2023 на суму 298 400,00 грн, з 25.07.2023 до 17.05.2024 на підставі судового наказу від 25.09.2023 на суму 9648,00 грн та з 01.08.2023 до 17.05.2024 на підставі судового наказу від 25.09.2023 на суму 21440,00 грн, за стягненням яких позивачка і звернулася з цим позовом до суду для примусового їх стягнення з відповідача.

У своїй відповіді на відзив позивачка зазначила, що відповідачем пропущений строк на подачу відзиву на позовну заяву, оскільки ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач отримав 03.07.2024, що підтверджене карткою руху документа в системі «Електронний суд». У справі №925/1125/22 саме відповідач затягував виконання рішення суду, заперечуючи проти клопотання про зміну способу виконання рішення суду та подаючи апеляційні скарги. Позивачка період прострочення визначила саме на підставі судових наказів, в яких вказано дату набрання законної сили рішеннями суду. Виконання рішення суду за рахунок коштів місцевого бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради не є наслідком заміни відповідача чи боржника за наказом господарського суду. Щодо розміру витрат на правову допомогу у сумі 15000,00 грн, то позивачка зазначила, що цей розмір є орієнтовним та докази понесення витрат на правову допомогу будуть подані до суду у визначений строк.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та заперечує проти їх задоволення. Відзив мотивований тим, що на думку відповідача, в його діях відсутня вина щодо невчасного перерахування коштів. Тривале не стягнення коштів з відповідача відбулось не через неправомірну поведінку останнього, а через відсутність таких повноважень у органів Державної виконавчої служби та відкритих рахунків в органах Казначейства, що унеможливило виконання рішення суду на підставі Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного і місцевого бюджетів та боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, що виключає вину відповідача. Крім того, ухвалами Господарського суду Черкаської області від 15.04.2024 у справі №925/1125/22 встановлено спосіб та порядок виконання рішень у цій справі та постановлено стягнути з Черкаської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Черкаси за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, а тому, на думку відповідача, Черкаська міська рада не є учасником правовідносин з позивачкою. Відповідач також заперечив щодо визначення періоду прострочення грошового зобов`язання та розміру невиконаного грошового зобов`язання. За доводами відповідача, оскільки кошти з рахунку Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради були списані в межах тримісячного строку з дня надходження наказів Господарського суду Черкаської області, а саме з 18.05.2024, тому відсутній факт прострочення заборгованості. Оскільки у відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед позивачкою в межах справи №925/1125/22, то у останньої відсутнє порушене суб`єктивне право, за захистом якого вона звернулась до суду. У відзиві на позов відповідач також заперечив проти розміру витрат на правову допомогу, оскільки їх розмір є необґрунтованим.

Від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення судових витрат, у яких відповідач просить суд відмовити позивачці у стягнення судових витрат на професійну правову допомогу. Клопотання мотивоване тим, що матеріали справи не містять документів, що підтверджують оплату позивачкою наданих адвокатом послуг. Крім того, у суму витрат включено вартість складення відповіді на відзив, яка у силу статті 161 Господарського процесуального кодексу є правом учасників справи. При цьому, текст відповіді на відзив та позовної заяви фактично зводяться до перефразування та повторного цитування нормативних актів та не містить нових фактів, які б потребували додаткового часу на їх вивчення та обґрунтування. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.08.2024 у справі №925/784/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Черкаської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Черкаси за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни 10865,59 грн річних, 11016,69 грн інфляційних витрат та 6000,00 грн витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Черкаської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Черкаси за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради в дохід Державного бюджету України 3024,26 грн витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з власного перерахунку розміру заявлених до стягнення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неналежно дослідив докази, а також порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт відмічає, що

- судом не взято до уваги доводи відповідача, якими останній наводив незалежні від нього обставини, за яких відбулась виплата коштів 18.05.2024 з рахунків іншої юридичної особи - Департаменту управління справами юридичного забезпечення Черкаської міської ради;

- тривале не стягнення коштів з Черкаської міської ради відбулось не через неправомірну поведінку останньої, а через відсутність таких повноважень у органів ДВС та відкритих рахунків в органах казначейства, що унеможливило виконання рішення суду на підставі порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів та боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845, що виключає вину останньої;

- виплата коштів позивачу була здійснена виконавчим органом ради - Департаментом управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, що не було прийнято до уваги судом;

-з часу постановлення ухвал суду від 15.04.2024 у справі №925/1125/22, Черкаська міська рада не є учасником правовідносин з позивачем;

- враховуючи, що кошти з рахунку Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради були списані в межах тримісячного строку з дня постановлення ухвал суду від 15.04.2024 у справі №925/1125/22, а саме 18.05.2024, відсутній факт прострочення заборгованості;

- відповідач вважає, що у нього відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, а тому у останнього відсутнє порушене суб`єктивне право, за захистом якого він звернувся до суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.08.2024 у справі №925/784/24, ухвалено розгляд апеляційної скарги Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.08.2024 у справі №925/784/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням Керівника апарату від 21.02.2025 №09.1-08/619/25 згідно рішення Вищої ради правосуддя від 20.02.2025 про звільнення судді Північного апеляційного господарського суду Агрикової О.В. у відставку, справу №925/784/24 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025 справу №925/784/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Скрипки І.М., суддів Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.08.2024 у справі №925/784/24, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує доводи відповідача, оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26.10.2022 фізична особа-підприємець Лисак Світлана Василівна звернулась з позовом до Черкаської міської ради про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди. У позові позивачка також просила суд стягнути із відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22 частково задоволено позов фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни та стягнуто з Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни 248 400,00 грн майнової шкоди, 50000,00 грн моральної шкоди. З Черкаської міської ради стягнуто в дохід Державного бюджету України 4476,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 у справі №925/1125/22 з Черкаської міської ради стягнуто на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни 9648,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

06.04.2023 на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 Господарським судом Черкаської області видано наказ про стягнення з Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни 248 400,00 грн майнової шкоди та 50000,00 моральної шкоди.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у справі №925/1125/22 рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 та додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 у справі №925/1125/22 залишено без змін. Поновлено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №925/1125/22 з Черкаської міської ради стягнуто на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни 21440,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

01.09.2023 Черкаська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила суд поновити строк касаційного оскарження додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №925/1125/22 та зупинити її дію до перегляду в касаційному порядку; скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №925/1125/22 повністю та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

05.09.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Черкаської міської ради, яка подана на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №925/1125/22.

25.09.2023 на виконання додаткового рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 видано наказ про стягнення з Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни 9648,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та на виконання додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023, наказ про стягнення з Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни 21440,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи №925/1125/22 в суді апеляційної інстанції.

Позивачка зверталась до Управління державної казначейської служби України у місті Черкасах Черкаської області із заявами від 06.09.2023 та від 02.10.2023 про виконання наказів Господарського суду Черкаської області у справі №925/1125/22 від 06.04.2023 та від 25.09.2023.

Листами №04-11-10/1674 від 08.09.2023 та №04-11-10/1842 від 04.10.2023 виконавчі документи були повернуті стягувачу на підставі підпункту 3 пункту 9 Порядку №845 у зв`язку з тим, що у Черкаської міської ради відсутні відкриті рахунки в органах Казначейства та відповідно відсутні і бюджетні асигнування.

Позивачка також зверталась до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси із заявою від 03.07.2023 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 06.04.2023 про стягнення з Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни 248 400,00 грн майнової шкоди та 50000,00 моральної шкоди.

Листом №72341 від 03.08.2023 Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси повідомив позивачку, що 12.05.2023 державним виконавцем Бабенко А.О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувача без прийняття до виконання, оскільки примусове стягнення за рішеннями, де боржниками є територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи підвідомче Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України та повернули виконавчі документи без виконання.

Після повернення виконавчих документів без прийняття до виконання, позивачка звернулась із заявами про примусове виконання рішень суду у справі №925/1125/22 до Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України. 12.01.2024 Відділ примусового виконання рішень виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5 з виконання наказів Господарського суду Черкаської області №925/1125/22 від 06.04.2023 та від 25.09.2023 та ці виконавчі провадження приєднав до складу зведеного виконавчого провадження НОМЕР_2, що встановлено і судом під час розгляду справи №925/1125/22.

В ході виконання зведеного виконавчого провадження НОМЕР_2 було встановлено, що у Черкаської міської ради відсутні відкриті рахунки в установах банків.

08.04.2024 Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) звернулося до Господарського суду Черкаської області із заявами про зміну способу та порядку виконання рішень суду та додаткових рішень суду у справі №925/1125/22, шляхом стягнення коштів з Черкаської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 15.04.2024 у справі №925/1125/22 заяви Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зміну способу та порядку виконання рішень суду та додаткових рішень суду задоволено та встановлено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023, додаткового рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 та додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 шляхом стягнення грошових коштів за рішеннями судів, на виконання яких були видані накази суду з Черкаської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Черкаси за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни.

Не погоджуюсь із прийнятими ухвалами Господарського суду Черкаської області від 15.04.2024 у справі №925/1125/22 про зміну способу та порядку виконання рішень суду, Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційними скаргами, які у подальшому були ним відкликані.

Позивачка звернулась до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області із заявами від 01.05.2024, у яких просила прийняти накази Господарського суду Черкаської області у справі №925/1125/22 від 06.04.2023 та від 25.09.2023 до виконання та стягнути грошові кошти на відповідний рахунок позивачки.

Згідно з банківською випискою фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни, 18.05.2024 на рахунок позивачки було перераховано 50000,00 грн моральної шкоди та 248 400,00 грн майнової шкоди згідно з наказом Господарського суду Черкаської області від 06.04.2023 у справі №925/1125/22; 21440,00 грн витрат на правничу допомогу згідно з наказом Господарського суду Черкаської області від 25.09.2023 та 9648,00 грн витрат на правничу допомогу згідно з наказом Господарського суду Черкаської області.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивачка зазначила, що оскільки відповідач сплатив заборгованість на користь відповідачки лише 18.05.2024, то позивачка має право на нарахування інфляційних та річних за період прострочення з дати набрання рішеннями суду законної сили до фактичної дати сплати заборгованості, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі "Трофимчук проти України" no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Предметом спору у цій справі є вимога позивачки про стягнення з відповідача річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло у відповідача згідно з судовими рішеннями.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22, яке набрало законної сили 31.03.2023 з Черкаської міської ради стягнуто на користь позивачки 248 400,00 грн майнової шкоди, 50000,00 грн моральної шкоди.

06.04.2023 на виконання цього рішення Господарським судом Черкаської області видано наказ про стягнення 248 400,00 грн майнової шкоди та 50000,00 моральної шкоди.

Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 у справі №925/1125/22, яке набрало законної сили 25.07.2023 з Черкаської міської ради стягнуто на користь позивачки 9648,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №925/1125/22, яка набрала законної сили 01.08.2023, з Черкаської міської ради стягнуто на користь відповідачки 21440,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

25.09.2023 на виконання додаткового рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 видано відповідні накази.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частини 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

У силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 набрало законної сили 31.03.2023, додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 - 25.07.2023, а додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 - 01.08.2023.

Згідно з положеннями статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, отримавши рішення суду, яке набрало законної сили у відповідача у справі виник обов`язок з його виконанням і подання апеляційних скарг на судові рішення про стягнення грошових коштів на користь позивачки не впливає на цей обов`язок Черкаської міської ради.

У справі, яка розглядається судом, орган Державної казначейської служби України не прийняв до виконання накази Господарського суду Черкаської області, а повернув їх стягувачу через відсутність у боржника відкритих у казначействі рахунків.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Закон не встановлює строк виконання рішення суду. Отже, прострочення виконання рішення суду розпочинається з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення обов`язку відповідача з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє його обов`язків та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору поряд із сумою основного боргу суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування останньому інфляційних втрат допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у формі інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність рішення суду про стягнення заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 Цивільного кодексу України та частина перша статті 5 Закону №4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3% річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Припис частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Інший підхід до визначення моменту початку прострочення держави у спірних правовідносинах (наприклад, ототожнення такого моменту з датою вчинення делікту чи датою набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з держави відшкодування) може зумовлювати недобросовісну поведінку стягувача (зокрема неподання ним впродовж тривалого часу виконавчого документа до органу ДКС України задля отримання можливості додатково стягнути з держави 3% річних та інфляційні втрати).

Судом встановлено, що позивачкою вживалися дії щодо виконання судових рішень, якими були стягнуті відповідні суми грошових коштів з Черкаської міської ради, проте не були виконані з причин, що не залежали від неї.

Заперечення відповідача про порушення позивачкою вимог статті 241 Господарського процесуального кодексу України в частині невірного визначення періоду прострочення, виходячи з того, що згідно з пунктом 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, судом правомірно відхилені виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що у двадцятиденний строк з дня складення повного судового рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22 Черкаська міська рада не подала апеляційну скаргу на рішення місцевого суду. 03.04.2023 відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, до якої долучив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 23.02.2023, а тому в силу положень частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22 набрало законної сили 31.03.2023, вказані обставини підтверджуються також тим, що Північним апеляційним судом було зупинено дію рішення місцевого суду.

Отже, рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22 набрало законної сили 31.03.2023, а грошові кошти за цим рішенням суду у сумі 298 400,00 грн фактично були перераховані на рахунок позивачки 18.05.2024, що підтверджене банківською випискою позивачки.

Позивачка нарахувала відповідачу 10236,29 грн інфляційних витрат та 10144,53 грн річних за період прострочення з 31.03.2023 до 17.05.2024.

Судом встановлено, що датою початку періоду нарахування інфляційних та річних за рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22 позивачка визначила 31.03.2023, а не 01.04.2023 - дату наступну за днем набрання рішенням суду законної сили.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України).

За вірним розрахунком суду розмір річних за період прострочення з 01.04.2023 до 17.05.2024 на суму 298 400,00 грн (за рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2023 у справі №925/1125/22) становить 10120,00 грн, а розмір інфляційних витрат за цей період не перевищує розміру, який визначений позивачкою, у зв`язку з чим судом правомірно задоволено позовні вимоги у цій частині у розмірі 10120,00 грн 3% річних та 10236,29 грн інфляційних витрат.

Додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 у справі №925/1125/22 набрало законної сили 25.07.2023, грошові кошти за цим рішенням суду у сумі 9648,00 грн також фактично були перераховані на рахунок позивачки 18.05.2024, що підтверджене банківською випискою позивачки.

Позивачка нарахувала відповідачу 242,19 грн інфляційних витрат та 236,01 грн річних за період прострочення з 25.07.2023 до 17.05.2024.

Судом встановлено, що датою початку періоду нарахування інфляційних та річних за додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 у справі №925/1125/22 позивачка визначила 25.07.2023, а не 26.07.2023 - дату наступну за днем набрання додатковим рішенням суду законної сили.

За розрахунком суду розмір річних за період прострочення з 26.07.2023 до 17.05.2024 на суму 9648,00 грн (за додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2023 у справі №925/1125/22) становить 235,22 грн, а розмір інфляційних витрат за цей період не перевищує розміру який визначений позивачкою, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині у розмірі 235,22 грн річних та 242,19 грн інфляційних витрат.

Додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №925/1125/22 набрала законної сили 01.08.2023, грошові кошти за цією постановою у сумі 21440,00 грн також фактично були перераховані на рахунок позивачки 18.05.2024, що підтверджене банківською випискою позивачки.

Позивачка нарахувала відповідачу 538,21 грн інфляційних витрат та 512,13 грн річних за період прострочення з 01.08.2023 до 17.05.2024.

Судом встановлено, що датою початку періоду нарахування інфляційних та річних за додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №925/1125/22 позивачка визначила 01.08.2023, а не 02.08.2023 - дату наступну за днем набрання додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду законної сили.

За розрахунком суду розмір річних за період прострочення з 02.08.2023 до 17.05.2024 на суму 21440,00 грн (за додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №925/1125/22) становить 510,37 грн, а розмір інфляційних витрат за цей період не перевищує розміру який визначений позивачкою, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині у розмірі 510,37 грн річних та 538,21 грн інфляційних витрат.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 11016,69 грн інфляційних витрат та 10865,59 грн 3% річних.

Судом також враховано, що під час розгляду справи №925/1125/22, Господарським судом Черкаської області було встановлено, що Черкаська міська рада не є головним розпорядником коштів місцевого бюджету Черкаської територіальної громади та не включена до мережі головних розпорядників коштів міського бюджету при виконанні програм і заходів державного та місцевих бюджетів.

Як вказано в частині 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Обставиною, яка істотно ускладнює виконання судових рішень є відсутність у Черкаської міської ради рахунків в органах казначейства.

28.03.2024 Черкаська міська рада прийняла рішення «Про затвердження Програми забезпечення виконання судових рішень на 2024-2025 роки», якою визначила Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради відповідальним виконавцем програми та суб`єктом виконання майнових зобов`язань Черкаської міської ради на підставі рішень судів.

Виконання рішення суду (додаткового рішення суду) у цій справі за рахунок коштів місцевого бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради відповідає вимогам Бюджетного кодексу України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

Виконання рішення суду (додаткового рішення суду) у цій справі за рахунок коштів місцевого бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради не матиме наслідком заміну відповідача чи боржника за наказом господарського суду, що свідчить про безпідставність доводів відповідача (апелянта), що він не є учасником правовідносин з позивачкою.

У Рішенні №2-р(II)/2019 від 15.05.2019 Конституційний Суд України зазначив, що, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, Суд вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом. Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

З метою належного виконання рішення у цій справі та процесуальної економії, а також враховуючи наявність встановлених судом обставин щодо не включення Черкаської міської ради до мережі головних розпорядників коштів міського бюджету, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Черкаської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Черкаси за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради., оскільки у справі встановлено зміну способу виконання рішень судів, а не заміну сторони у справі.

Посилання апелянта на відсутність у позивача порушеного права, яке підлягає захисту, колегією суддів відхиляється як таке, що не узгоджується з матеріалами справи.

Щодо витрат на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/8443/17 та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Апелянтом рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат позивача на правничу допомогу в суді першої інстанції не оскаржується, доводи апеляційної скарги в цій частині відсутні.

За результатами розгляду апеляційної скарги встановлено наступне.

Позивачка у позовній заяві зазначила, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правову допомогу становить 15000,00 грн.

На підтвердження наданих адвокатом послуг з правничої допомоги позивачкою суду надано договір-доручення про надання правничої допомоги від 07.08.2023, який укладений між адвокатом Плакущим Сергієм Володимировичем, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001190 від 02.09.2019, додаткову угоду до договору-доручення про надання правничої допомоги від 07.08.2023, акт приймання-передачі №1 від 05.08.2024 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 07.08.2023 та ордер серії СА №1088750 від 14.06.2024 на надання правничої (правової) допомоги.

Ціна на послуги (замовлення) або гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору (пункт 4.2 договору-доручення про надання правничої допомоги від 07.08.2023).

07.08.2023 між позивачкою та адвокатом Плакущим Сергієм Володимировичем була підписана також додаткова угода №1 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 07.08.2023, у якій адвокат та клієнт узгодили ціни послуг та порядок оплати клієнтом послуг (замовлень).

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди №1 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 07.08.2023, вартість складання позовної заяви, відзиву на позову заяву, відповіді на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву становить 6000,00 грн за один документ.

05.08.2024 між позивачкою та адвокатом було підписано акт приймання-передачі №1 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 07.08.2023, згідно з яким на виконання умов договору договору-доручення про надання правничої допомоги від 07.08.2023 адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу у господарській справі №925/784/24 за позовом фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни до Черкаської міської ради про стягнення 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 21909,36 грн, у зв`язку із неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів, яка складається з складання позовної заяви від 14.06.2024 вартістю 6000,00 грн та складання відповіді на відзив вартістю 6000,00 грн. Загальна вартість наданої правничої допомоги складає 12000,00 грн.

Ціна позову у справі є незначною (21909,36 грн), у зв`язку з чим судом було прийнято рішення про розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, предметом спору є стягнення річних та інфляційних, загальна сума яких відповідно до суми заявлених до відшкодування витрат (12000,00 грн) складає більше половини суми ціни позову.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на нескладність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним визначенням вартості адвокатських послуг за такий вид позову.

Виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Під час апеляційного провадження позивачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначено про стягнення з відповідача витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 8000,00 грн.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач посилається на акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 08.11.2024 на суму 8000 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою, відповідно сама лише відсутність обгрунтованих заперечень відповідача по сумі витрат, не є підставою для безумовного стягнення їх заявленого розміру.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2023 у праві № 910/19160/21.

Враховуючи викладені вище обставини, керуючись ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн, стосовно якої подано заяву, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи на стадії апеляційного провадження, зважаючи на розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви позивача з покладанням на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції по розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, у розмірі 4000,00 грн.витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, відповідно в решті заяви про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

При цьому підстав для відмови в повному обсязі у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

Інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Доводи та міркування скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у даній справі, та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, внаслідок чого у задоволенні апеляційної скарги відповідача належить відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.08.2024 у справі №925/784/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.08.2024 у справі №925/784/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Черкаську міську раду.

4. Стягнути з Черкаської міської ради (вул.Байди Вишневецького, 36, м.Черкаси, 18001, ідентифікаційний код 25212542) за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Черкаси за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (ідентифікаційний код 38764676, адреса місцезнаходження: 18001, м.Черкаси, вул.Байди Вишневецького, 36) на користь фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 4000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

5.Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ.

6. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко