ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/3/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Ломакіній О. В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю Видавництво "Ранок", м. Харків
про стягнення 1005433,12 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Аліна ПРОДОУС,

відповідача - Антон ГУЖВА,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Видавництво "Ранок", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Державного бюджету неустойку в сумі 1005433,12 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач вчасно не повернув майно за договором оренди № 4725-Н від 19.10.2010. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

29.01.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що до 28.03.2023 року було в силі рішення суду у справі № 922/3965/21, яким договір оренди № 4725-Н від 19.10.2010 року був визнаний подовженим до 19.06.2023 року, а тому поведінка відповідача щодо користування вказаним приміщенням була добросовісною та не мала ознак протиправного характеру, що виключає застосування відповідальності за період з 19.07.2020 року до 28.03.2023. Рішення суду, яким було відмовлено у визнанні договору оренди № 4725-Н від 19.10.2010 року подовженим, набуло чинності лише 10.10.2023 року (Постанова Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/3965/21). Рішення Господарського суду Харківської області від 20.01.2022 у справі № 922/3965/21, яким було визнано договір оренди від 19.10.2010 № 4725-Н продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 2 роки 11 місяців, а саме до 19.06.2023 р. було скасоване Постановою Верховного Суду лише 28.03.2023 року, а тому до цієї дати відповідач добросовісно користувався приміщенням на умовах чинного договору оренди. Не можна застосовувати відповідальність за дії відповідача, які здійснювались на підставі чинного судового рішення. Це порушує принцип правової визначеності, який є одним з основних елементів верховенства права. Відповідач не міг та не повинен був ставити під сумнів чинне рішення суду, яким було визнано подовженим договір оренди. Тому він добросовісно користувався орендованими приміщеннями сплачував орендні платежі, а позивач (орендодавець) та балансоутримувач (Державне підприємство "Український державний проектний інститут "Укрміськбудпроект") приймали ці платежі в якості орендної плати, чим підтверджували визнання спірного договору оренди чинним. Також відповідач вказує, що вимоги позивача щодо сплати неустойки за користування майном внаслідок невиконання орендарем обов`язку щодо повернення орендованого майна є передчасними, оскільки сам позивач (орендодавець) не виконав свого передбаченого договором обов`язку щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна. Невиконання позивачем як орендодавцем його обов`язку щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна є підставою для відповідача як орендаря відмовитись від виконання свого обов`язку щодо повернення майна. Таким чином, оскільки позивач не вчинив передбачених договором оренди дій (на склав акту приймання-передавання про повернення майна), до вчинення яких відповідач не міг виконати свій обов`язок (повернути орендоване майно), то до відповідача не може бути застосована відповідальність у вигляді неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення. Також відповідач зазначає, що він звільняється від відповідальності за невиконання свого обов`язку через непереборну силу, що настала після 24.02.2022 року повномасштабного вторгнення РФ в Україну. Об`єкт оренди за договором № 4725-Н від 19.10.2010 року перебуває у районі міста Харкова, яке постійно перебуває під обстрілами внаслідок бойових дій через збройну агресію РФ проти України (м. Харків, вулиця Космічна, 21А). В орендованому приміщенні перебуває архів відповідача, бібліотека, меблі, інше майно, яке вивезти не уявляється можливим через постійну небезпеку. У приміщенні за вказаною адресою відсутні будь-які захисні споруди чи укриття. Вказане підтверджується довідкою балансоутримувача - Державного підприємства Українського державного проектного інституту "Укрміськбудпроект". З моменту повномасштабного вторгнення та до сьогодні постійно відбувались обстріли, здійснені країною-агресором РФ, що мали місце зовсім поряд із адресою, в якій перебувають орендовані приміщення. Через постійну небезпеку перебувати у будівлі за вказаною адресою ТОВ Видавництво "Ранок" з 01.03.2022 року повністю перейшло на дистанційну роботу. у період з 24.02.2022 р. Відповідач не міг виконати свої зобов`язання щодо повернення орендованого майна через обставини непереборної сили, а тому звільняється від відповідальності за невиконання договору оренди за вказаний період на підставі ч. 1 ст. 617 ЦК України. Крім того, відповідач вказує, що розрахунок неустойки, здійснений позивачем, не врахував вже сплачених відповідачем коштів як орендної плати на рахунок орендодавця та балансоутримувача Державного підприємства "Український державний проектний інститут "Укрміськбудпроект". Відповідач здійснював орендні платежі на вказані рахунки, що можна побачити у документі "Стан надходження орендної плати по договору оренди № 4725-Н від 19.10.2010 року" (останній платіж було здійснено 17.10.2024 року). Згідно із вказаним документом сам позивач-орендодавець нараховував відповідачу орендну плату за період, за яким він сам тепер намагається стягнути неустойку. За період нарахування позивачем неустойки відповідач сплатив позивачу-орендодавцю в якості орендної плати грошову суму у розмірі 201958,44 грн відповідно до вищевказаного документу. Позивач не зрозуміло на яких підставах не врахував вказані платежі під час нарахування неустойки.

Також відповідач вказує, що база нарахування неустойки, яку застосував позивач, не відповідає чинним нормативно-правовим актам. Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 р. № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 вересня 2022 р., за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене на територіях Київської, Чернігівської Сумської, Харківської, Запорізької, Миколаївської областей і м. Києва (крім адміністративно-територіальних одиниць на визначених територіях). Об`єктом оренди, за користування яким позивач стягує неустойку, є державне майно, договір оренди був чинним станом на 24.02.2024 р., об`єкт оренди перебуває у місті Харкові на вулиці Космічній 21, а тому положення Постанови № 634 від 2705.2024 року звільняє відповідача від сплати орендної плати на період воєнного стану до 30.09.2022 р.

Відповідно до ч. 2 статті 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Оскільки Відповідач звільнений від сплати орендної плати за користування орендованим майном в період з 24.02.2022 р. по 30.09.2022 року, то неустойка в цей період взагалі не повинна нараховуватися, тому що база для її нарахування дорівнює нулю. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 р. № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, орендарям на територіях, визначених у підпунктах 2 і 3 цього пункту, орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації) після 30 вересня 2022 р. і 30 травня 2022 р. відповідно і до закінчення строку, визначеного в абзаці першому цього підпункту. Тому з 01.10.2022 року і до припинення чи скасування воєнного стану відповідач повинен сплачувати нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди. Відповідно з 01.10.2022 року позивач повинен був застосовувати базу для нарахування неустойки не у розмірі 100 % орендної плати, встановленої договором, а у розмірі 50 % від орендної плати, а цього, виходячи із Довідки про нарахування неустойки за час прострочення повернення об`єкту оренди, зроблено не було.

11.02.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що строк дії договору закінчився 19.07.2020, відповідно до пункту 10.1 розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору" в редакції Додаткової угоди №6 від 16.01.2018 року до договору. Регіональне відділення заперечує проти позиції відповідача щодо правомірності використання майна по договору, строк дії якого закінчився. Доказів того, що договір був пролонгований, відповідач не надав. Як зазначено в мотивувальній частині рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2023 у справі № 922/3965/21, суд також звертає увагу, що у Законі України "Про оренду державного та комунального майна" відсутні норми щодо поновлення договору оренди державного майна у випадку продовження користування орендарем таким майном та відсутності заперечень з боку орендодавця щодо такого користування після спливу строку дії договору оренди, натомість, передбачено механізм продовження договорів оренди шляхом проведення аукціону або у визначених законом випадках без проведення аукціону. Тобто, твердження відповідача щодо його добросовісності та відсутності ознак протиправного характеру, що виключає застосування відповідальності за період з 19.07.2020 року до 28.03.2023, суперечить нормам матеріального права. Нормами діючого законодавства та положеннями договору передбачено повернення майна у разі припинення або розірвання договору. Відповідно до вищезазначеної норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а саме статті 24 зазначеного Закону передбачений строк для повернення майна 3 робочі дні. Ще, 20.08.2021, Регіональне відділення зверталося до орендаря з листом № 11-05-01802 "Про припинення договору оренди та повернення майна з оренди". Зазначеним листом орендарю було повідомлено, що орендарю Товариству з обмеженою відповідальністю Видавництво "Ранок" необхідно терміново повернути майно із оренди за актом приймання-передавання.

Також, Регіональне відділення повідомляло балансоутримувача та орендаря про можливість формування проекту Акту повернення та додатків до нього автоматично за посиланням, яке було зазначено у вказаному Листі Регіонального відділення. Тобто, ще у 2021 році відповідач був обізнаним у тому факті, що Регіональне відділення вимагає від нього повернення майна на підставі вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також відповідно до вищезазначених положень договору. Також позивач вказує, що твердження відповідача, що не складання орендодавцем акту приймання передавання майна є підставою для відповідача як орендаря відмовитись від свого обов`язку щодо повернення майна, є таким що суперечить діючому законодавству. Такі підстави для уникнення від відповідальності орендаря для виправдання неповернення майна відсутні в діючому законодавстві України. Так, Регіональне відділення Листами від 20.08.2021 № 11-05-01802 та від 28.08.2021 № 12-05-02144 повідомляло балансоутримувача та орендаря про можливість формувати проєкт Акту повернення та додатки до нього автоматично за посиланням на офіційний сайт Фонду державного майна України. Відповідей на вищезазначені листи, або запитів від орендаря щодо процедури повернення майна за Актом приймання передавання Регіональне відділення від відповідача не отримувало. Таким чином, відповідач був обізнаним в своєму обов`язку повернути майно, був обізнаний в силу договору та на підставі вищезазначених листів Регіонального відділення. Крім того, ще до звернення Регіонального відділення з позовом до ТОВ "Ранок" у даній справі, останньому, Регіональним відділенням було направлено Листа від 13.11.2024 № 17-03-01-04343 про необхідність сплати неустойки (в порядку ст.785 Цивільного Кодексу України) та необхідності повернення майна за актом приймання-передавання. Згідно вищезазначеного Листа, відповідачу було нагадано, що примірна форма акту повернення з оренди орендованого майна затверджена наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 № 2049 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 27.12.2023 №2312) оприлюднена на офіційному сайті, посилання на який зазначено у Листі. Відповідач не надав відповіді на вищезазначений Лист та не здійснив ніяких заходів щодо повернення майна. Також твердження відповідача про звільнення від відповідальності за невиконання свого обов`язку через непереборну силу не відповідають дійсності, тому що строк дії договору закінчився 19.07.2020, тобто ще до 24.02.2022. Питання, що порушені у відзиві стосовно форс-мажорних обставин у період військової агресії Російської Федерації проти України, повинні бути підтверджені доказами для доведення відсутності вини орендаря державного майна у несвоєчасному виконанні договірних зобов`язань. Позивач також вказує, що відповідно частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

24.02.2025 до суду від позивача надійшли письмові пояснення в яких позивач вказує, що заперечує проти твердження відповідача, що ним "були здійснені оплати у розмірі 201958,44 грн., а також оплати на рахунок балансоутримувача, які є частиною неустойки за позадоговірне користування майном, а тому розмір нарахованої позивачем неустойки є необґрунтованим". Неустойка є штрафною санкцією. Неустойка зараховується на користь Державного бюджету (отримувач: ГУК Харків обл/МТГ Харків/22080300, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), код ЄДРПОУ отримувача: 37874947, номер рахунку UA0020649), так як зазначено в позовних вимогах Регіонального відділення. Той факт, що відповідач, можливо, сплачував якісь кошти на рахунок балансоутримувача за, як зазначає відповідач, "позадоговірне користування майном", то цей факт не може вважатися погашенням неустойки. Перерахування коштів відповідачем на рахунок балансоутримувача Регіональне відділення не контролює та позовних вимог щодо них не заявляло. Якщо відповідач дійсно вносив якісь суми на рахунок балансоутримувача, то це не є предметом спору у даній справі. Також відповідач зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" стосується виключно нарахування орендної плати за чинними договорами оренди. Зазначена Постанова Кабінету Міністрів України не розповсюджується на договори оренди, які не є чинними, та не розповсюджується на правовідносини щодо стягнення штрафних санкцій.

25.02.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказує, що позивач стверджує, що строк дії договору оренди закінчився 19.07.2020 року. Втім 10.08.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області видало наказ № 00576, відповідно до якого припинено договір оренди від 19.10.2010 №4725-Н з дати визнання аукціону таким, що не відбувся, а саме з 03.08.2021. Тобто до позивач своїм Наказом № 00576 визнав договір оренди припиненим не з 19.07.2020 року, а з 03.08.2021 року. Тому, стверджуючи, що строк договору оренди припинився 19.07.2020 року, позивач суперечить своєму власному Наказу. І перше звернення, яке згадує позивач у своїй відповіді на відзив, також датується цим періодом, а саме: лист № 11-05-01802 "Про припинення договору оренди та повернення майна з оренди" від 20.08.2021. Вся поведінка позивача до 03.08.2021 року свідчила про визнання договору оренди подовженим, який не заперечував проти користування майном та приймав орендні платежі. Крім того, 22 червня 2021 року балансоутримувач (ДП "Український державний проектний інститут "Укрміськбудпроект") виставив рахунок-фактуру № СФ 000273, яким, у тому числі, було передбачено передплату по відшкодуванню майбутніх комунально-експлуатаційних витрат у 2021 році згідно договору № 4725-Н від 29.07.2010р. на суму 100000,00 грн. Вказаний рахунок було відповідачем оплачено, а балансоутримувачем оплату прийнято, що свідчить про те, що балансоутримувач також вважав вказаний договір оренди подовженим. З огляду на те, що жодних рішень та повідомлень про припинення договору оренди від орендодавця не надходило, з огляду на принцип "мовчазної згоди" відповідач вважав договір оренди №4725-Н від 19.10.2010 подовженим на підставі положень Закону на той самий строк (2 роки 11 місяців), а саме до 19.06.2023. Відповідач продовжував користуватися орендованим приміщенням, сплачувати орендну плату та комунальні платежі. Отже, у період від закінчення строку договору, подовженого додатковою угодою № 6 від 16.01.2018, тобто від 19.07.2020 р. до 03.08 2021 року сам позивач договору оренди чинним, тобто автоматично продовженим. Невизнання на цей час договору оренди чинним до 03.08.2021 року є суперечливою поведінкою позивача. Позивач 10.08.2021 року видав Наказ № 00576 відповідно до якого припинено договір оренди від 19.10.2010 №4725-Н з дати визнання аукціону таким, що не відбувся, а саме з 03.08.2021 р. Крім того, приймав від відповідача орендну плату та комунальні платежі, чим сам визнавав договір оренди подовженим.

07.04.2025 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (далі - Регіональне відділення, Позивач, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Видавництво "Ранок" (далі - Відповідач, Орендар) був укладений договір оренди від 19 жовтня 2010 № 4725-Н (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення - кімн. № № 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 16, 17, 18. 19, розміщені на 7-му поверсі 12-типоверховоі будівлі виробничого корпусу інституту (ліг А-12), загальною площею 330,3 кв м, за адресою м Харків, вул Космічна, 21-А (далі - майно), що перебуває на балансі Державного підприємства "Український державний проектний інститут "УКРМІСЬКБУДПРОЕКТ" (ідентифікаційний код 02497980, адреса 61145, м Харків, вул Космічна, 21-А), (далі - балансоутримувач).

Відповідно до пункту 5.10 договору, у разі припинення або розірвання договору, обов`язком орендаря є повернення балансоутримувачу по Акту приймання-передавання, погодженим з орендодавцем, орендованого майна в належному стані, не гіршому на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

На підставі п.10.6. договору, чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з пунктом 10.9 договору, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу по Акту приймання-передавання, погодженим з орендодавцем.

Відповідно до пункту 10.10 договору майно вважається поверненим балансоутримувачу та орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендодавця.

Відповідно пункту 10.11 договору, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення орендованого майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення.

19.10.2010 був підписаний Акт приймання передачі орендованого майна між Регіональним відділенням та орендарем (Додаток № 1 до договору).

В подальшому, між орендодавцем та орендарем укладалися Додаткові угоди щодо змін та нової редакції договору.

Так, 25.10.2010 була укладена Додаткова угода № 1, Додаткова угода № 2 від 08.05.2014.

Згідно з Додатковою угодою від 08.05.2014 № 3 до договору, договір було продовжено до 19.08.2016.

Додаткова угода № 4 від 21.10.2016, Додаткова угода № 5 від 16.01.2018, Додаткова угода № 6 від 16.01.2018, Договір № 7 від 05.07.2021 про внесення змін до договору.

Згідно Додаткової угоди № 6 від 16.01.2018, сторони погодилися внести зміни до договору, а саме пункт 10.1 викладено у такій редакції: "Цей договір продовжено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, тобто до 19.07.2020 року".

У подальшому, Регіональне відділення листом від 22.07.2020 №16-03-02-6641, наданим у відповідь на лист орендаря від 09.07.2020 № 1 щодо продовження договору, повідомило ТОВ Видавництво "Ранок" та балансоутримувача, що продовження договору оренди буде здійснено шляхом проведення аукціону.

Регіональне відділення листом від 14.07.2021 повідомляло ТОВ Видавництво "Ранок", що на виконання статті 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10 20І9№ 157-1Х та пунктів 51, 55 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, Регіональним відділенням оголошено електронний аукціон шляхом оприлюднення оголошення про продовження договору оренди від 19.10.2010 № 4725-11 в електронній торговій системі "Prozorro Продажі". Дата аукціону 04.08.2021 об 11:30:00 та пропонувало ТОВ Видавництво "Ранок" врахувати зазначену інформацію для участі в електронному аукціоні.

10.08.2021 Регіональним відділенням видано наказ № 00576 "Про припинення договору оренди та оголошення аукціону", яким визнано аукціон на продовження договору оренди від 19.10.2010 № 4725-Н таким, за результатами якого об`єкт оренди не було передано в оренду (пункт 1 наказу) Згідно з пунктом 2 наказу від 10.08.2021 №00576 припинено договір з дати визнання аукціону таким, що не відбувся, а саме з 03.08.2021.

20.08.2021 Регіональне відділення направило орендарю Лист № 11-05-01802 "Про припинення договору оренди та повернення майна з оренди".

Як вказує позивач у позові, цим Листом Регіональне відділення обґрунтувало припинення договору, а саме зазначало, що відповідно до частини 1 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020, продовження дії договору повинно було відбуватися за результатами електронного аукціону.

Пунктом 152 вищезазначеного Порядку визначено, що аукціон на продовження договору оренди визнається таким за результатами якого об`єкт не було передано в оренду, зокрема, у разі відсутності учасників аукціону. У такому разі чинний орендар втрачає своє переважне право та договір оренди з таким орендарем припиняється з дати закінчення строку договору.

У зв`язку з тим, що чинний орендар не скористався своїм правом та не прийняв участь в аукціоні, Електронною торговою системою Prozorro, в електронному аукціоні з продовження договору оренди від 19.10.2010 № 4725-Н (Договір) автоматично присвоєно статус "Аукціон не відбувся".

Вищезазначеним Листом Регіонального відділення від 20.08.2021 орендарю було нагадано, що відповідно до частини 1 ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі припинення договору, орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору, повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором.

Також, Регіональне відділення повідомляло балансоутримувача та орендаря про можливість формувати проект Акту повернення майна та додатки до Акту повернення автоматично за посиланням, зазначеним у Листі Регіонального відділення.

Проте, орендар не повернув майно. Станом, на дату подання даного позову до Господарського суду, майно за договором є неповернутим.

Також судом встановлено, що орендар звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Регіонального відділення про скасування наказу Регіонального відділення № 00576 від 10.08.2021; визнання договору подовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 2 роки 11 місяців, а саме до 10.06.2023 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.01.2022 у справі №922/3965/21, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2022, позовні вимоги задоволені частково, визнано недійсним наказ Регіонального відділення від 10.08.2021 № 00576 в частині пункту 1 щодо визнання аукціону на продовження договору таким, за результатами якого об`єкт не було передано в оренду, в частині пункту 2 про припинення договору оренди від 19.10.2010 № 4725-Н з дати визнання аукціону таким, що не відбувся, а саме з 03.08.2021, визнано договір продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 2 роки 11 місяців, а саме до 19.06.2023 В іншій частині позовних вимог щодо визнання недійсним пунктів 3, 4 наказу РВ ФДМУ по Харківській області від 10.08.2021 № 00576 відмовлено з посиланням на те, що вказані пункти оспорюваного наказу не порушують прав позивача.

Постановою Верховного Суду віл 28.03.2023 рішення Господарського суду Харківської області від 20.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 у справі № 922/3965/21 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання договору подовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 2 роки 11 місяців, а саме до 19.06. 2023 року і в цій частині справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

При новому розгляді справи розглядалася вимога позивача вимог про визнання договору подовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 2 роки 11 місяців, а саме до 19.06.2023 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.07.2023 у справі №922/3965/21 в частіші задоволення позовних вимог про визнання договору, подовженим на тих самих умовах на той самий строк, тобто на 2 роки 11 місяців, а саме до 19.06.2023 року - відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 у справі №922/3965/21 апеляційну скаргу орендаря залишено без задоволення.

Відповідно до мотивувальної частини зазначеної Постанови, пунктом 134 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 183, встановлено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.

Згідно з пунктами 135, 136 Порядку орендар, що мас право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Постановою Верховного Суду від 05.12.2023, у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, Постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 і рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2023 у справі № 922/3965/21 залишено без змін.

Отже, згідно вищезазначених Постанови Верховного Суду від 28.03.2023 та Рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2023, договір був діючим до 19.07.2020 року, так як це зазначено у Додатковій угоді до договору № 6 від 16.01.2018.

Відповідно до Листа Регіонального відділення від 13.11.2024 № 17-03-01-04343 "Про необхідність сплати неустойки (в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України) та необхідності повернення майна за актом приймання-передавання" Регіональне відділення ще раз звернулося до орендаря з вимогою про повернення майна та вимогою про необхідність сплати неустойки в розмірі 1005433,12 грн.

У Листі було зауважено, що у Постанові Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 у справі № 922/3965/21 зазначено, що "судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що договір оренди № 4725-Н припинився 19.07.2020 на підставі пункту 10.1 цього договору та частини першої статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Станом на 20.12.2024 до Регіонального відділення не надходив Акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності за договором оренди від 19.10.2010 № 4725-Н.

Примірна форма акту повернення з оренди орендованого майна затверджена наказом Фонду державного майна України від 22.12. 2020 № 2049 (у редакції наказу Фонду державного майна України віл 27.12.2023 № 2312) оприлюднена на офіційному сайті, посилання на який зазначено у Листі.

У вищезазначеному листі також була надана інформація щодо номеру поточного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України, на який необхідно сплатити неустойку до Державного бюджету України.

Поряд з цим, Регіональне відділення направило разом з зазначеним Листом для підписання два примірники акту звіряння взаєморозрахунків орендної плати за договором. Після підписання один примірник акту необхідно надати до Регіонального відділення.

Лист Регіонального відділення від 13.11.2024 №17-03-01-04343 було направлено відповідачу замовною поштою з рекомендованим повідомленням по вручення поштового відправлення, про що свідчать копія рекомендованого повідомлення № 06 009 829 886 64 від 13.11.2024.

Отже, Листом від 13.11.2024 №17-03-01-04343 Регіональне відділення повідомило відповідача про необхідність в тижневий термін сплатити неустойку в розмірі 1005433,12 грн до Державного бюджету України та надати до Регіонального відділення Акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності та Анкету про стан майна і розрахунків за договором підписані між орендарем та балансоутримувачем.

Позивачем надана інформація про надходження грошових коштів до Державного бюджету, на рахунки відкриті Державним казначейством України для зарахування платежів за оренду державного майна в період 19.07.2020 до 20.12.2024 платником ТОВ Видавництво "Ранок" на загальну суму 210886,08 грн.

Станом на 20.12.2024 до Регіонального відділення не надходив Акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності за договором, а також неустойку в розмірі 1005433,12 грн до Державного бюджету України орендарем не сплачено.

Сума неустойки розрахована станом на жовтень 2024. Термін прострочення - з липня 2020 року по жовтень 2024.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено статтею 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Орендоване за спірним договором майно є державним, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду державного майна" договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оренду державного майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

За змістом часини 1 статті 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як визначено частиною 2 статті 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Законодавство визначає наслідки припинення договору найму (оренди) для наймача: у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина 1 статті 785 ЦК); у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (частина 1 статті 27 Закону).

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи те, що строк дії договору закінчився, об`єкт оренди мав бути переданий орендодавцю чи за його дорученням балансоутримувачу.

Невиконання наймачем обов`язку щодо повернення речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна, про що зроблено висновок Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі №913/155/17 та об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Крім того, як вказав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2020 у справі №915/1429/19, визначальним для застосування частини другої статті 785 ЦК України у спірних правовідносинах є саме факт неповернення об`єкта найму наймодавцю, а не факт користування/не користування наймачем об`єктом найму, оскільки поняття "неповернення речі" не є тотожним поняттю "не користування" у правовому сенсі статті 785 ЦК України.

Згідно з статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами першою та другою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, в зобов`язальних правовідносинах вина особи, яка порушила зобов`язання, презюмується.

Також суд звертає увагу на правові висновки щодо застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України, які викладено у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19. Зокрема, Верховний Суд прийшов до висновку, що передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойка є особливою мірою відповідальності та має певну специфіку у застосуванні. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також є тривалою у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном). Відтак, на неї не поширюється скорочений строк позовної давності, оскільки передбачено право сторони стягнути таку неустойку за весь час неправомірного користування майном після припинення дії договору. До зазначеної неустойки також не застосовуються положення статті 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій після закінчення 6 місяців, оскільки інше встановлено частиною другою статті 785 ЦК України.

Відповідач не довів виконання свого обов`язку щодо повернення орендованого майна та оформлення передання майна шляхом підписання акта здачі-приймання майна ні в строк, визначений умовами договору, ні станом на час ухвалення рішення у справі, не подав доказів передачі майна чи доказів вчинення орендодавцем дій, спрямованих на ухилення від прийняття об`єкта оренди від орендаря або на ухилення від підписання акта приймання-передачі майна.

Водночас, як було встановлено судом, платником ТОВ Видавництво "Ранок" до Державного бюджету, на рахунки відкриті Державним казначейством України для зарахування платежів за оренду державного майна в період 19.07.2020 до 20.12.2024 було перераховано 210886,08 грн.

За таких обставин, здійснені відповідачем оплати фактично є частиною неустойки за позадоговірне користування майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме підлягає стягненню неустойка у сумі 794547,04 грн.

Суд не приймає доводи відповідача стосовно його недобросовісної (суперечливої) поведінки, оскільки до 28.03.2023 року було в силі рішення суду у справі № 922/3965/21, яким договір оренди № 4725-Н від 19.10.2010 року був визнаний подовженим до 19.06.2023 року, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

Рішеннями суду у справі № 922/3965/21 встановлено, що договір оренди фактично припинив свою дію з 20.07.2020, у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено.

Як зазначено в мотивувальній частині рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2023 у справі № 922/3965/21, суд також звертає увагу, що у Законі України "Про оренду державного та комунального майна" відсутні норми щодо поновлення договору оренди державного майна у випадку продовження користування орендарем таким майном та відсутності заперечень з боку орендодавця щодо такого користування після спливу строку дії договору оренди, натомість, передбачено механізм продовження договорів оренди шляхом проведення аукціону або у визначених законом випадках без проведення аукціону.

Тобто, твердження відповідача щодо його добросовісності та відсутності ознак протиправного характеру, що виключає застосування відповідальності за період з 19.07.2020 року до 28.03.2023, суперечить нормам матеріального права.

Щодо твердження відповідача стосовно складання акту приймання - передавання про повернення майна, суд зазначає таке.

Регіональне відділення Листами від 20.08.2021 №11-05-01802 та від 28.08.2021 №12-05-02144 повідомляло балансоутримувача та орендаря про можливість формувати проєкт Акту повернення та додатки до нього автоматично за посиланням на офіційний сайт Фонду державного майна України.

Відповідей на вищезазначені листи, або запитів від орендаря щодо процедури повернення майна за Актом приймання передавання Регіональне відділення від відповідача не отримувало.

Таким чином, відповідач був обізнаним в своєму обов`язку повернути майно, був обізнаний в силу договору та на підставі вищезазначених листів Регіонального відділення.

Крім того, ще до звернення Регіонального відділення з позовом до ТОВ "Ранок" у даній справі, останньому, Регіональним відділенням було направлено Листа від 13.11.2024 № 17-03-01-04343 "Про необхідність сплати неустойки (в порядку ст.785 Цивільного Кодексу України) та необхідності повернення майна за актом приймання-передавання".

Згідно вищезазначеного Листа, відповідачу було нагадано, що примірна форма акту повернення з оренди орендованого майна затверджена наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 № 2049 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 27.12.2023 №2312) оприлюднена на офіційному сайті, посилання на який зазначено у Листі.

Відповідач не надав відповіді на вищезазначений Лист та не здійснив ніяких заходів щодо повернення майна.

Тобто, вже у 2024 році, після остаточного рішення суду у справі № 922/3965/23 від 19.07.2023, відповідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.12.2023 у справі № 922/3965/23, відповідач не зробив дій, які могли свідчити про його волевиявлення в частині повернення майна балансоутримувачу згідно договору та рішення суду.

Суд також відхиляє доводи відповідача, що відповідач звільняється від відповідальності за невиконання свого обов`язку через непереборну силу, що настала після 24.02.2022 року повномасштабного вторгнення РФ в Україну.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 суд дійшов висновку, що при оцінці обставин, за які не відповідає орендар, презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Таким чином, введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань.

Особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не просто факт настання таких обставин, а здатність цих обставин впливати на реальну можливість виконання зобов`язань.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду у Постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний характер, а зацікавленій стороні необхідно довести факт їх виникнення та те, що обставини є форс-мажорними для кожного конкретного випадку.

Воєнний стан на території України сам по собі не означає, що відповідач взагалі був позбавлений можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність, отримувати прибуток, здійснювати розрахунки та повернути майно.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.76 ГПК, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В будь-якому разі, сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи.

Щодо бази нарахування неустойки, яка, за твердженням відповідача, не відповідає чинним нормативно-правовим актам, суд зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" стосується виключно нарахування орендної плати за чинними договорами оренди. Зазначена Постанова Кабінету Міністрів України не розповсюджується на договори оренди, які не є чинними, та не розповсюджується на правовідносини щодо стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову, як обґрунтованого, доведеного належними та допустимими доказами та не спростованого відповідачем.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Видавництво "Ранок" (61022, м. Харків, пр. Незалежності, буд. 5, кв. 212, ) на користь Державного бюджету (отримувач: ГУК Харків обл/МТГ Харків/22080300, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), код ЄДРПОУ отримувача: 37874947, номер рахунку UA0020649) неустойку в сумі 794547,04 грн.

В решті заявлених позовних вимог щодо стягнення неустойки - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Видавництво "Ранок" (61022, м. Харків, пр. Незалежності, буд. 5, кв. 212, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, майдан Театральний, буд. 1, , р/р UA0156774, МФО 820172, ДКС України) витрати зі сплати судового збору у сумі 11918,21 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "15" квітня 2025 р.

Суддя Л.В. Шарко