ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"15" квітня 2025 р. Справа № 902/72/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б.

судді Маціщук А.В.

секретар судового засідання Черначук А.Д.

розглянувши клопотання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про зупинення провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Господарського суду Вінницької області від 7 травня 2024 року в справі № 902/72/24 (повний текст складено 17 травня 2024 року, суддя Шамшуріна М.В.)

за позовом Керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової адміністрації

до

Відповідача 1 Ямпільської міської ради

Відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання недійсним наказу в частині передачі земельної ділянки із державної у комунальну власність, скасування державної реєстрації права комунальної власності щодо земельної ділянки, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки

за участю представників сторін:

від Прокурора - Гарбарук В.А.;

від Позивача - Годованюк А.О.;

від Відповідача 1 - не з`явився;

від Відповідача 2 - Скоцька А.Е.;

від Третьої особи - Войтенко А.Е..

ВСТАНОВИВ:

Керівник Могилів-Подільської окружної прокуратури (надалі Прокурор) в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової адміністрації (надалі Позивач) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (надалі Відповідач 1) та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (надалі Відповідач 2) в якому просив:

· визнати недійсним наказ Відповідача 2 від 10 грудня 2020 року № 41-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі із державної в комунальну власність Відповідача 1 земельної ділянки площею 138,3611 Га, кадастровий номер :02:002:0630;

· скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності Відповідача 1 на спірну земельну ділянку, припинивши право комунальної власності Відповідача 1 на вказану земельну ділянку;

· визнати незаконною та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки, цільове призначення якої для ведення фермерського господарства за категорією земель сільськогосподарського призначення.

Позовні вимоги Прокурор обґрунтовував доводами про те, що спірні земельні ділянки частково розташовані у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, що свідчить про їх приналежність у цих частинах до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання. Вважає і що, земельні ділянки незаконно зареєстровані у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за категорією - землі сільськогосподарського призначення та цільовим призначенням - землі запасу. При цьому, наявність такої реєстрації з позиції Прокурора позбавляє Позивача можливості належним чином розпорядитися земельними ділянками уздовж лінії державного кордону та надати їх у постійне користування Військовій частині НОМЕР_1 Могилів- ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - Третя особа) для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 7 травня 2024 року позов Прокурора задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Відповідач 2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт, зокрема, вказує, що передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, в комунальну власність рад здійснювалась відповідно до статті 117 Земельного кодексу України, Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року №449 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин", постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин", наказу Держгеокадастру від 17 листопада 2020 року №485 "Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної".

Вказуючи на статтю 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" апелянт зазначає, що відомості ДЗК є офіційними, а тому вважає, що при передачі земель державної власності сільськогосподарського призначення у комунальну власність відповідних рад Відповідач 2 користував виключно даними Державного земельного кадастру. Зауважив, що на момент передачі таких земель, інформація про смугу шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону, яку Прокурор вважає землями оборони, до ДЗК не внесена, а тому переконаний, що оскільки такі ділянки відносились згідно даних ДЗК до земель сільськогосподарського призначення, Відповідач 2 зобов`язаний був передати їх у власність громад.

Також скаржник звертає увагу, що вказана земельна ділянка відносилася до земель сільськогосподарського призначення і не було зміни в установленому законом порядку на землі на категорію земель - землі оборони. Констатував, що лише з 1 січня 2020 року законодавчо закріплено можливість набуття права постійного користування земельними ділянками уздовж лінії державного кордону шириною 30-50 метрів на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.

За наслідками здійснення апеляційного перегляду справи Північно-західний апеляційний господарський суд своєю постановою від 15 жовтня 2024 року рішення господарського суду першої інстанції скасував та прийняв нове, яким у задоволенні позову відмовив.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 лютого 2025 року касаційну скаргу Прокурора задоволено частково. Постанову апеляційного господарського суду від 6 листопада 2024 року в справі № 902/72/24 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2025 року прийнято справу №902/72/24 до провадження апеляційного господарського суду та запропоновано учасникам по справі надати свої письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 18 лютого 2025 року.

17 березня 2025 року через підсистему "Електронний суд" від Третьої особи надійшли письмові поясненння в котрих Третя особа просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Третя особа вказала, що спірні земельні ділянки входять до складу прикордонної смуги, розташованої уздовж державного кордону України на території Яришiвської територіальної громади (раніше Кремінської сільської ради), тобто перебувають в зоні 30-50 метрової смуги, необхідної для облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, необхідних для забезпечення надійної охорони Державного кордону України в межах ділянки відповідальності.

Третя особа вказала, що факт накладення земельних ділянок на землі оборони дійсно підтверджується інформацією ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 14 листопада 2023 року №1514 про перелік земельних ділянок, наданих у власність (користування) уздовж лінії Державного кордону та уздовж берегової лінії української частини прикордонної річки (р. Днiстер) на території Винницької області та схемою накладення території 30-ти (50-ти) метрової смуги відведення Державного кордону на території Відповідача 1.

17 березня 2025 року через підсистему "Електронний суд" від Відповідача 1 надійшли додаткові пояснення в котрих Відповідач 1 просив задоволити апеляційну скаргу, рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. При цьому, Відповідач 1 вказав, що спірні земельні ділянки, були сформовані як об`єкти цивільних прав, відомості про які від 2013 року внесені в Державний земельний кадастр, а тому наказом Відповідача 2 від 4 лютого2021 року № 65-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності в комунальну власність» як землі запасу, категорії землі сільськогосподарського призначення відповідно до акта приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 4 лютого 2021 року передані Відповідачем 2 із державної власності, а Відповідачем 1 прийнято у комунальну власність відповідні земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

18 березня 2025 року на адресу апеляційного господарського суду від Прокурора надійшли пояснення в яких Прокурор просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18 березня 2025 року через підсистему "Електронний суд" від Позивача надішли додаткові пояснення в яких Позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим використання.

19 березня 2025 року через підсистему "Електронний суд" від Відповідача 2 надійшли письмові пояснення в яких Відповідч 2 просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач 2 вказав, що будь-яких інших доказів на підтвердження розташування спірної частини земельної ділянки на землях оборони, будь-то відомостей про облаштування інженерно-технічних споруд уздовж лінії державного кордону в Ренійському районі; актів обстеження спірної земельної ділянки, у яких було б зазначено параметри спорудження таких об`єктів по облаштуванню лінії державного кордону в межах прикордонних знаків; викопіювань з проекту встановлення адміністративних меж Ради або Публічної кадастрової карти, які б підтверджували координати та ширину прикордонної смуги у місці розташування спірної земельної ділянки, Прокурором ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано. Констатує, що наявність прикордонного знаку 0772, який на переконання Прокурора розташований на спірній земельній ділянці також не підтверджена ані будь-якими графічними матеріалами, ані іншими документами. Вважає, що у даному випадку, Прокурором не доведено (в тому числі не в судовому порядку) проведення судового експертного дослідження спірного питання, що станом на кінець 2015 року будь-яка частина із земель, яка потребувала інвентаризації належала чи межувала із землями оборони, як і не надано інших документів, що підтверджують належність земельної ділянки до земель оборони і її розташування в межах прикордонної смуги.

Ухвалою Північного - західного апеляційного господарського суду від 31 березня 2025 року розгляд апеляційної скарги призначено на 15 квітня 2025 року об 14:00 год..

10 квітня 2025 року через підсистему "Електронний суд" від Відповідача 2 надійшло клопотання про зупинення провадження до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку судових рішень у справі № 902/122/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення. Обгрунтоване тим, що вирішення Верховним Судом у справі № 902/122/24 питання щодо визначення правового статусу земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги має істотне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

У судовому засіданні від 15 квітня 2025 року Прокурор при вирішення даного питання поклався на розсуд суду.

У судовому засіданні від 15 квітня 2025 року представник Відповідча 2 підтримав подане ним клопотання про зупинення провадження по справі та просив суд апеляційної інстанції зупинити провадження по справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 902/122/24, вказавши про те, що ВПВС прийнято вказану справу до свого провадження.

У судовому засіданні від 15 квітня 2025 року представники Позивача та Третьої особи не заперечували проти задоволення клопотання та покладалися на розсуд суду у вирішення питання щодо задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, доходить висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 902/72/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №902/122/24, виходячи із наступних підстав.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26 березня 2025 року прийняти до розгляду справу № 902/122/24.

Предметом розгляду даного судового спору є вимоги Прокурора в яких він просить визнати недійсним наказ в частині передачі земельних ділянок із державної у комунальну власність, скасування державної реєстрації права комунальної власності щодо земельних ділянок, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельних ділянок.

Частиною 4 статті 236 Господасрького процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 лютого 2025 року по справі №902/122/24 вказану справу № 902/122/24 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Предметом розгляду у справі №902/122/24 є вимоги про визнання недійсним наказу в частині передачі земельних ділянок із державної у комунальну власність, скасування державної реєстрації права комунальної власності щодо земельних ділянок, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельних ділянок. Сторонами у даній справі є в інтересах держави в особі Позивача до Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, Відповідача 2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Третьої особи (тобто аналогіні сторонам по даній справі №902/72/24).

Позов в справі №902/122/24 мотивовано тим, що спірні земельні ділянки частково розташовані у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, що свідчить про їх приналежність у цих частинах до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання. Прокурор в цій справі вказує, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0866 площею 14,0092 Га та :01:000:0913 площею 14,3612 Га незаконно зареєстровані у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за категорією - землі сільськогосподарського призначення та цільовим призначенням - землі запасу. При цьому, наявність такої реєстрації з позиції позовної заяви позбавляє Позивача можливості належним чином розпорядитися земельними ділянками уздовж лінії державного кордону та надати їх у постійне користування Третій особі для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону.

З вищевказаного апеляційний господарський суд робить висновок, що у даній справі №902/72/24 та справі №902/122/24 збігаються як сторони так і позовні вимоги.

Мотивуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив наступне:

Прямою вказівкою в законі визначено можливість встановлення контрольованих прикордонних районів у межах земель територіальних громад. За викладеного колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що встановлення прикордонного режиму та прикордонної смуги не виключає можливості перебування таких земельних ділянок у комунальній власності.

Підтвердженням цього висновку є і внесений Законом № 2952-IX від 24 лютого 2023 року до Перехідних положень ЗК України пункт 27-1, який визначив, що військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, надають у постійне користування земельні ділянки державної та комунальної власності уздовж лінії державного кордону України на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми у порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, з урахуванням вимог цього пункту. Звідси очевидно, що законодавець передбачив можливість використання і комунальних земель в "оборонних цілях", однак автоматичного переведення цих земель до категорії земель оборони не визначав.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду констатував, що наразі висновок суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах відсутній. Більше того, у правозастосуванні наявна виключна правова проблема визначення правового статусу земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги, встановленої вздовж державного кордону з урахуванням положень пункту 27-1 Перехідних положень ЗК України, а саме щодо віднесення/не віднесення їх до земель оборони в автоматичному порядку. При цьому, від вирішення цього питання залежить встановлення дійсного власника вказаних земель, їх належного розпорядника, а відтак і можливість стверджувати про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах.

Таким чином, колегія КГС ВС вважала, що вирішення у цій справі питання щодо визначення правової природи земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги, має істотне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права. Водночас слід враховувати, що у цій справі існує невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, а питання щодо правового регулювання, які виникли у цій справі, актуальні не лише у справах господарського чи цивільного права, але й у публічному праві (адміністративному, кримінальному), тобто в невизначеній кількості справ.

Таким чином, вирішення Верховним Судом у справі № 902/122/24 питання щодо визначення правового статусу земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги має істотне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Як вже вказано вище, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26 березня 2025 року прийнято до розгляду справу № 902/122/24 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 7 травня 2025 року о 10 годині 00 хвилин.

Колегія суддів зазначає, що у справі № 902/72/24, яка розглядається, ключовим є вирішення питання щодо визначення правового режиму частини спірної земельної ділянки, яка розміщена в межах прикордонної смуги, а відтак і можливість стверджувати про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах.

Отже, правовідносини у даній справі та у справі №902/122/24 є тотожними, оскільки стосуються розгляду вимог про визнання недійсним наказу в частині передачі земельних ділянок із державної у комунальну власність, скасування державної реєстрації права комунальної власності щодо земельних ділянок, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельних ділянок.

Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, судам нижчих інстанцій результат вирішення конкретної судової справи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господасрького процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У цьому випадку, згідно з приписами пункту 11 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З метою забезпечення єдності судової практики, враховуючи підстави для передачі справи №902/122/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду та прийняття її до розгляду, апеляційний господарський суд вважає необхідним зупинити провадження у даній справі до закінчення перегляду у касаційному порядку судового рішення у справі №902/122/24 та вирішення питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 234, 227, 229, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Зупинити апеляційне провадження у справі № 902/72/24 до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку судового рішення у справі № 902/122/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення.

2. Зобов`язати сторони повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі № 902/72/24.

3. Ухвала набирає законної сили після її оголошення та може бути оскаржена відповідно до пункту 3 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України до Верховного Суду впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 16 квітня 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.