УХВАЛА

09 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 915/23/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Баранець О. М., Краснов Є. В.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" - Горбач А. М.,

Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" - Приходько С. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2024

(суддя Смородінова О. Г.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2024

(судді Ярош А. І., Діброва Г. І., Богатир К. В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз"

про стягнення 1 708 863,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор ГТС України") звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (далі - АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз", в якому просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальній сумі 1 708 863,63 грн, з яких 100 813,02 грн 3 % річних; 1 101 086,83 грн пені та 506 963,78 грн інфляційних втрат.

1.2. На обґрунтування позову посилався на неналежне виконання зобов`язань за договором транспортування природного газу від 04.02.2020 № , а саме прострочення відповідачем зобов`язань зі здійснення оплати замовленої та перевищення замовленої потужності.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

2.1. 04.02.2020 між ТОВ "Оператор ГТС України" як Оператором та АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" як Замовником, був укладений договір транспортування природного газу № , за умовами якого Оператор надає Змовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

2.2. За результатами остаточної алокації відборів та подач АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" позивачем були виявлені обсяги перевищення договірної (замовленої) потужності за березень, квітень, травень, жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень, лютий, травень, червень, липень та серпень 2023 року.

2.3. Відповідно до пункту 8.4 Договору Оператором було направлено в інформаційній платформі Замовнику звіти про використання замовленої потужності, у тому числі: за газові місяці лютий - травень, червень, вересень - грудень 2022 року, січень - квітень, липень, серпень - вересень 2023 року.

2.4. За даними позивача, станом на 27.12.2023 розмір основного боргу АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" за замовлену потужність та за перевищення замовленої потужності за газові місяці лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень, лютий, березень, квітень, липень, серпень, вересень 2023 року у розмірі 8 230 652,57 грн сплачено у добровільному порядку, що підтверджується банківськими довідками про надходження грошових коштів від відповідача за період з 11.05.2023 по 23.11.2023.

2.5. Проте оплату замовленої та перевищення замовленої потужності за газові місяці лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень, лютий, березень, квітень, липень, серпень, вересень 2023 року відповідач здійснив із простроченням, чим порушив умови пунктів 2.5, 8.4 договору, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Рішенням від 24.07.2024 Господарський суд Миколаївської області позов задовольнив частково. Стягнув з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 100 813,02 грн, інфляційні втрати в розмірі 506 963,78 грн, пеню в розмірі 550 543,41 грн, а також 25 632,95 грн судового збору. В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 550 543,42 грн відмовив.

3.2. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат з порушення строків оплати є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

3.3. Разом із цим, місцевий господарський суд взяв до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

3.4. Дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши правові позиції сторін, врахувавши збалансованість інтересів сторін, причини прострочки здійснення платежів, необхідність судового захисту майнових прав позивача, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, а також враховуючи, що застосування штрафних санкцій спрямоване на стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

3.5. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 25.11.2024 рішення суду першої інстанції залишив без змін.

3.6. Суд апеляційної інстанції також взяв до уваги, що суд першої інстанції стягнув із відповідача 3 % річних та інфляційні втрати у розмірі, що був заявлений, а тому негативні для позивача наслідки несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого газу були компенсовані, у тому числі за рахунок таких грошових коштів. При цьому суд зауважив, що місцевий господарський суд не скористався своїм правом на зменшення заявлених позивачем до стягнення 3 % річних, а стягнув їх з відповідача у повному обсязі.

3.7. Суд апеляційної інстанції також урахував, що присудження до стягнення із відповідача всього розміру пені матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря, оскільки порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором є безпосереднім наслідком неможливості виконувати ним власні зобов`язання у зв`язку із певними обставинами.

4. Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх обґрунтування

4.1. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2024, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені у розмірі 550 543,42 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню у повному обсязі.

4.2. Скаржник зазначає, що подає касаційну скаргу на підставі виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.3. Так, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду, а саме:

- від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19 від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16 щодо застосування статей 232, 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 551 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) (розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення);

- від 12.02.2020 у справі № 924/414/19 (питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків);

- від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 (зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін);

- від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16 (якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу);

- від 15.11.2023 у справі № 910/1266/23 (зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки).

4.4. Узагальнено доводи позивача зводяться до того, що суди безпідставно зменшили заявлений до стягнення розмір неустойки на 50 %.

4.5. Відповідач також звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2024, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

4.6. За доводами відповідача, суди попередніх інстанцій безпідставно застосували статті 216, 230, 233 ГК України та статті 511, 611, 625 ЦК України та не врахували висновки, викладені у постановах Верховного (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), а саме:

- Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора;

- від 16.03.2021 у справі № 922/266/20 щодо питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання;

- від 13.07.2022 у справі № 925/577/21 та від 28.06.2022 у справі № 902/653/21 щодо можливості суду зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.

4.7. Узагальнено доводи відповідача зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не повністю врахували те, що АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" був об`єктом критичної інфраструктури, має стратегічне значення, наявна у відповідача дебіторська заборгованість, виникла через дефіцит коштів, пов`язаний із систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб" відповідач є підприємством, фінансування якого здійснюється лише за рахунок платежів споживачів комунальних послуг, які на сьогодні є вкрай низькими.

4.8. Отже, на думку скаржника, суди не врахували те, що майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства також мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу позивача АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

6. Мотивувальна частина

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

6.2. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша та друга статті 300 ГПК України).

6.3. У цій справі Верховний Суд переглядає в касаційному порядку постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.4. Згідно із положеннями пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

6.5. При цьому згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

6.6. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції є запорукою дотримання принципу правової визначеності.

6.7. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

6.8. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

6.9. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.

6.10. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

6.11. При цьому посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Щодо касаційної скарги ТОВ "Оператор ГТС України"

6.12. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ "Оператор ГТС України" зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували положення статті 233 ГК України, статей 551, 624 ЦК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19 від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

6.13. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини другої цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

6.14. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, на яку посилається скаржник, Верховний Суд дійшов такого висновку:

"Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків".

6.15. У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, на яку посилається скаржник, Верховний Суд виклав такий висновок:

"8.15. Суди обґрунтовано врахували, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін".

6.16. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 927/704/19, на яку посилається скаржник, Верховний Суд, зокрема, звернув увагу на необхідність подання доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунків, зокрема відсутність коштів на інших (поточних) рахунках підприємства, в тому числі неможливість залучення кредитних коштів; ведення належної претензійно-позовної діяльності щодо стягнення дебіторської заборгованості в примусовому порядку.

6.17. У постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, на яку посилається скаржник, Верховний Суд виснував про таке:

"8.4. Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

…8.7. Поряд з цим у вирішенні судом про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання".

6.18. Скаржник зазначає, що у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 910/1266/23 Верховний Суд сформулював, зокрема, такий висновок:

"При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки".

6.19. З урахуванням доводів скаржника Верховний Суд зазначає, що в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду (надалі - Об`єднана Палата) від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 сформульовано висновок про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, що водночас мають узгоджуватись із положенням статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом відповідно до статей 86, 210, 237 ГПК України.

6.20. У пункті 7.42 постанови від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 Об`єднана Палата виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статей 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

6.21. Наведені висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин.

6.22. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

6.23. Відтак колегія суддів зазначає, що оскаржувані рішення у справі № 915/1037/23, що розглядається, в частині зменшення розміру пені на 50 % не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених скаржником постановах. Питання про зменшення розміру штрафних санкцій в кожному конкретному випадку віднесено на розсуд суду і його вирішення залежить від обставин кожної справи, а також наданих сторонами доказів і наведених ними аргументів. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 916/2779/23.

6.24. Застосоване у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не належить до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судами першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19, від 04.10.2021 у справі № 922/3436/20, від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21).

6.25. За результатами розгляду справи суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, відмовив скаржнику у задоволенні позову в частині стягнення пені в повному обсязі та з урахуванням обставин справи зменшив розмір пені на 50 %. При цьому суд першої інстанції реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України.

6.26. За таких обставин не можуть бути враховані доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення в оскаржуваній частині, неправильно застосували положення статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, не врахували висновки щодо їх застосування, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19 від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, на які посилається скаржник, а також не дослідили та не оцінили обставини відповідно до статей 86, 210, 237 ГПК України.

6.27. Таким чином, наведені скаржником ТОВ "Оператор ГТС України" підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування судових рішень господарських судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині з цих підстав.

Щодо касаційної скарги АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз"

6.28. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували статті 216, 230, 233 ГК України та статті 511, 611, 625 ЦК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, від 13.07.2022 у справі № 925/577/21 та від 28.06.2022 у справі № 902/653/21.

6.29. Колегія суддів враховує, що в ухвалі від 18.12.2024 Велика Палата Верховного Суду вкотре акцентувала увагу на тому, що у справі № 902/417/18 (на неврахування висновків у якій посилається скаржник) зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання про зменшення розміру процентів річних, Велика Палата Верховного Суду виходила з конкретних встановлених обставини справи № 902/417/18, які мали юридичне значення для такого зменшення.

6.30. У постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, на яку також посилається скаржник, викладено висновок про те, що чинне законодавство України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

6.31. Колегія суддів враховує, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій та наявності поданих сторонами доказів, згідно з статтею 86 ГПК України. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у справах № 927/704/19, № 910/16969/20.

6.32. Проаналізувавши зміст судових рішень у цій справі Верховний Суд констатує, що застосування судами норм права не суперечить вказаним скаржником АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" висновкам суду касаційної інстанції. У свою чергу, у зазначених скаржником постановах Верховного Суду в співвідношенні з оскаржуваними судовими рішеннями не міститься протилежного правового висновку щодо застосування вказаних положень. Встановлення підстав для зменшення розміру заявлених штрафних санкцій залежить виключно від встановлених і доведених обставин конкретної справи, а також наданих до суду доказів.

6.33. При цьому мотиви відхилення доводів касаційної скарги ТОВ "Оператор ГТС України", наведені у пунктах 6.19.-6.25. цієї ухвали є повною мірою застосовними і до доводів касаційної скарги АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз".

6.34. Отже, колегія суддів констатує, що наведена скаржником АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави.

6.35. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

6.36. Верховний Суд також бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

6.37. Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

6.38. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

6.39. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

6.40. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

6.41. Зважаючи на те, що наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, касаційне провадження за касаційними скаргами ТОВ "Оператор ГТС України" та АТ "Оператор ГТС "Миколаївгаз" підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

6.42. У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судовий збір за розгляд касаційних скарг покладається на скаржників та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2024 у справі № 915/23/24 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді О. Баранець

Є. Краснов