ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/19226/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Ємця А. А., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - Ігнатов Н.О. (самопредставництво)

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного підприємства "Корпорація Радіан"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025

за позовом Приватного підприємства "Корпорація Радіан"

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання протиправним та скасування рішення.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне підприємство "Корпорація Радіан" (далі - ПП "Корпорація Радіан", позивач) звернулося до суду з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.09.2023 №60/116-р/к по справі 287/60/66-рп/к.23 (далі - рішення АМКУ).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення є неправомірним, оскільки, приймаючи вказане рішення АМКУ неправильно застосував норми матеріального права, не довів обставин, які мають значення для справи і які визнало встановленими; порушив норми процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.) у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 (колегія суддів: Шапран В.В., Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.) рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/19226/23 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі ПП "Корпорація Радіан", з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пункту 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, які викладені в постановах від 27.06.2020 у справі № 905/1605/19, від 12.02.2019 у справі № 915/352/18, від 08.07.2019 у справі № 915/756/18, від 27.08.2019 у справі № 922/3685/18, від 23.04.2019 у справі № 910/6538/18, від14.03.2023 у справі № 910/4518/22, від 20.04.2023 у справі № 910/20438/21, від 20.06.2023 у справі № 910/8880/22. На переконання скаржника, висновки, які викладені в цих постановах нівелюють право особи на доступ до правосуддя за наявності формальних умов для його обмеження шляхом ігнорування його змісту.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу АМКУ просив Суд залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на дотримання судами норм матеріального та процесуального права.

6. Заяви/клопотання

6.1. Від ПП "Корпорація Радіан" 07.04.2025 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи Верховним Судом. У клопотанні ПП "Корпорація Радіан" посилається на те, що представник скаржника - адвокат Мамедов А.В. залучений до чергування Мобільної вогневої групи, у зв`язку з чим позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні 08.04.2025.

6.2. Розглянувши клопотання ПП "Корпорація Радіан" про відкладення розгляду справи, колегія суддів, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 08.04.2025, відхилила таке клопотання, оскільки суд врахував, що сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, скаржник не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні, призначеному на 08.04.2025, явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, позиція скаржника викладена письмово у касаційній скарзі.

7. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7.1. ПП "Корпорація Радіан" (далі - ПП "Корпорація Радіан", позивач) та фізична особа-підприємець Олексюк Андрій Русланович (далі - ФОП Олексюк А. Р.) подали тендерні пропозиції на участь у наступних тендерних процедурах закупівель, які проводились Поліським природним заповідником за допомогою системи електронних закупівель "Prozorro":

- "Сонячна енергія" за кодом CPV за ДК 021:2015-09330000-1, ідентифікатор в систему UA-2022-07-14-003419-а (далі - Процедура закупівлі-1);

- "Комплект обладнання для генерації сонячної енергії", ідентифікатор в систему UA-2022-07-28-006185-а (далі - Процедура закупівлі-2).

7.2. Розпорядженням адміністративної колегії відділення АМКУ від 06.07.2023 №60/66-рп/к розпочато розгляд справи №287/60/66-рп/к.23 за ознаками вчинення ПП "Корпорація Радіан" (позивач) та ФОП Олексюком А.Р. порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

7.3. За результатами розгляду справи №287/60/66-рп/к.23 АМКУ прийнято рішення від 20.09.2023 №60/116-р/к, яким дії ПП "Корпорація Радіан" та ФОП Олексюком А. Р. визнано антиконкурентними узгодженими діями, що стосуються спотворення результатів торгів, під час їх участі у Процедурах закупівель, що є порушенням пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

7.4. На ПП "Корпорація Радіан" (позивач) рішенням від 20.09.2023 №60/116-р/к накладено штраф у загальному розмірі 136 000, 00 грн.

7.5. Рішення від 20.09.2023 №60/116-р/к щодо наявності у діях ПП "Корпорація Радіан" та ФОП Олексюком А.Р. антиконкурентних узгоджених дій ґрунтуються на наступному:

- підписання документів обох учасників процедури закупівель одним керівником;

- використання одного і того ж номеру телефону і однієї і тієї ж ІР-адреси.

7.6. Позивач вважає, що рішення АМКУ є необґрунтованим та суперечливим, зокрема, таким, що порушує права позивача, оскільки, висновки Комітету, що викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, що є підставою передбаченою статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для визнання його недійсним в частині.

7.7. Місцевий господарський суд встановив, що позивач пропустив передбачений статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" присічний строк для оскарження рішення органу АМК України, що в свою чергу є самостійною підставою для відмови у позові. Крім того, місцевий господарський суд звернув увагу позивача на те, що звернення позивача щодо оскарження рішення від 20.09.2023 №60/116-р/к в межах справи № 910/18052/23, ніяким чином не впливало на перебіг та закінчення строку, встановленого статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", в тому числі, не переривало й не продовжувало цього строку.

7.8. Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду зазначив про те, що відмова у позові в цій справі № 910/19226/23 із посиланням на приписи частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на думку колегії суддів, свідчить не про формальний підхід господарського суду до розгляду справи (як про це стверджує позивач), а про застосування норми закону, що регулює спірні правовідносини і не допускає винятків та будь-якого іншого тлумачення.

8. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

8.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Як вбачається із з`ясованого попередніми судовими інстанціями змісту рішення АМКУ, згідно з яким дії ПП "Корпорація Радіан" та ФОП Олексюком А.Р. визнано антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів під час їх участі у процедурах закупівель, що є порушенням пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210-III).

9.2. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає на необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, зазначених у розділі 4 цієї постанови.

9.3. Що ж до наявності/відсутності вмотивованої обґрунтованості, необхідної для відступлення від правового висновку Верховного Суду, то слід зазначити таке.

9.4. Відповідно до приписів Закону №2210-ІІІ:

- економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1);

- узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання; особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій (абзац перший частини першої і частина друга статті 5);

- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);

- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6);

- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50);

- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51);

- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону №2210-ІІІ.

9.5. За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням АМКУ є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

9.6. Колегією суддів, у розгляді цього спору, в контексті доводів касаційної скарги та встановлених судом попередніх інстанцій обставин, ураховується, що у розгляді справ про оскарження рішень АМКУ щодо визнання дій суб`єктів господарювання антиконкурентними узгодженими для кваліфікації цих дій не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

9.7. Отже, для визнання органом АМКУ порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки та участі у торгах, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури торгів.

9.8. Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами).

9.9. Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу.

9.10. Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.

9.11. Близька за змістом правова позиція є сталою та послідовною і висловлена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 13.03.2018 зі справи №924/381/17, від 12.06.2018 зі справи №922/5616/15, від 18.10.2018 зі справи №916/3214/17, від 18.12.2018 зі справи №922/5617/15, від 05.03.2020 зі справи №924/552/19, від 11.06.2020 зі справи №910/10212/19, від 22.10.2019 зі справи №910/2988/18, від 05.08.2018 зі справи №922/2513/18, від 07.11.2019 зі справи №914/1696/18, від 02.07.2020 зі справи №927/741/19, і підстави для відступу від неї відсутні.

9.12. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.13. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.14. Водночас Верховний Суд у силу приписів статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові судів попередніх інстанцій чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

9.15. У контексті доводів касаційної скарги, Суд відзначає, що судові рішення про відмову у задоволенні позову обґрунтовані поданням позову після закінчення двомісячного строку щодо оскарження рішення АМКУ, визначеного частиною першою статті 60 Закону №2210-ІІІ.

9.16. Колегія суддів виходить з того, що стаття 60 Закону №2210-ІІІ "Оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України" визначає загальний порядок оскарження рішень АМКУ, які були прийняті АМКУ стосовно порушення економічної конкуренції.

9.17. На думку скаржника, Верховний Суд має відступити від висновку щодо застосування частини першої статті 60 Закону №2210-III, викладеного у постановах Верховного Суду, які застосували суди попередніх інстанцій, і які зазначені в розділі 4 цієї постанови. Скаржник зазначає, що він вже звертався із аналогічною позовною заявою до Господарського суду міста Києва в межах строку, встановленого статтею 60 Закону № 2210-ІІІ, але внаслідок введення в дію певних змін до процесуальних кодексів України щодо наявності електронних кабінетів ЄСІКС, сказана позовна заява залишена без руху для усунення недоліків, а потім повернута у зв`язку з не усуненням недоліків в межах строків встановлених ухвалою Господарського суду міста Києва.

9.18. Скаржник зазначає про необхідність відступлення від застосованих судом першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

9.19. Верховний Суд в контексті обставин цієї справи виходить з таких міркувань. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з другим реченням частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

9.20. Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

9.21. Так, Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 зазначив, що: "утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту".

9.22. Верховний Суд неодноразово та послідовно висловлював правову позицію, зокрема, про те, що: за приписами частини першої статті 60 Закону №2210-ІІІ передбачені вказаною нормою строки оскарження рішень АМК не може бути відновлено. Зазначені строки є присічними, а закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення АМКУ.

9.23. Верховний Суд звертає увагу на те, що правова позиція стосовно застосування приписів частини першої статті 60 Закону №2210-ІІІ у справах про визнання недійсними рішень органів АМКУ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, є загальною, сталою та послідовною.

9.24. Верховний Суд зазначає, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.

9.25. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20).

9.26. Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

9.27. Однакове й уніфіковане застосування правових норм зумовлює загальнообов`язковість і передбачуваність закону, рівність перед законом і правову визначеність, яка є складовою верховенства права. На цьому акцентувала увагу Консультативна рада європейських суддів (КРЄС) у Висновку №20 (2017) про роль судів у забезпеченні єдності застосування закону.

9.28. Водночас скаржником у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України не наведено вагомих і достатніх аргументів, які б свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновків Верховного Суду, викладеного у постановах, які зазначені в розділі 4 цієї постанови, а саме: не доведено наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту).

9.29. Верховний Суд, виходячи з наведених вище мотивів і міркувань у цій постанові, дійшов висновку стосовно відсутності вмотивованої, обґрунтованої необхідності для відступу від висновків Верховного Суду, викладеного у постановах на які посилається скаржник.

9.30. Слід зазначити, що за своїм змістом посилання скаржника на приписи пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України є загальними, абстрактними, містять ознаки формального характеру та незгоду з висновками судів попередніх інстанцій, які були зазначені в оскаржуваних у даній справі судових рішеннях.

9.31. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

9.32. Отже, скаржником не мотивовано та не доведено необхідність для відступу від правового висновку, а також те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та/або порушили норми процесуального права.

9.33. Колегія суддів наголошує, що в силу положень частини першої статті 60 Закону №2210-ІІІ заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМК повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Отже, на законодавчому рівні чітко визначено строки звернення до суду у справах щодо оскарження рішень АМК.

9.34. На думку колегії суддів, такі строки не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача.

9.35. Верховний Суд ураховує, що забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (частина одинадцята статті 11 ГПК України).

9.36. Разом з тим, у цьому випадку відсутні підстави виснувати, що скаржнику відмовлено у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Закон №2210-ІІІ чітко визначає, що строк оскарження рішень АМК є двомісячним і розпочинає свій перебіг з дня одержання відповідного рішення та вказаний строк не може бути поновлений.

9.37. Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що Закон №2210-ІІІ прийнято ще у 2001 році, а у частину першу статті 60 законодавець протягом 20 років не вносив жодних змін щодо суті присічного строку.

9.38. Також, законодавець не вважав за необхідне вносити відповідні зміни щодо продовження вказаного вище строку, у зв`язку із введенням воєнного стану або після 09.08.2023.

9.39. Відсутні жодні сумніви, що суд при здійсненні своїх функцій тлумачить норми закону. Проте Верховний Суд виходить з того, що це не може бути правотворча діяльність. У процесі тлумачення суд повинен дотримуватися принципу, вираженого у статті 6 Конституції України, відповідно до якого державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову влади, забезпечуючи необхідний баланс для функціонування правової держави. Верховний Суд поділяє думку, що прогалини у законодавстві повинні усуватися в процесі саме правотворчості шляхом внесення змін і доповнень до законів, видання нових. Лише у випадках чітко визначених у частинах дев`ятій - десятій статті 11 ГПК України суд може застосовувати звичаї, які є вживаними у діловому обороті, аналогію закону чи аналогію права для врегулювання спірних відносин. Позиції, що суперечать цьому питанню може призвести до неприпустимого втручання судових органів у компетенції, віднесені до законодавчої влади.

9.40. Отже, у цьому випадку суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, діяли у відповідності до вимог приписів частини першої статті 60 Закону №2210-ІІІ, а оскаржувані судові рішення є законними, ухваленими судами відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина друга статті 236 ГПК України).

9.41. Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що позивач вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовами, які містили аналогічний предмет та підстави. Так, 24.11.2023 ПП "Корпорація Радіан" звернулося до Господарського суду міста Києва з двома аналогічними позовами.

9.42. Апеляційний господарський суд встановив, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/18052/23 позовну заяву ПП "Корпорація Радіан" до АМКУ про визнання протиправним та скасування рішення залишено без руху, надано строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви шляхом подання доказів реєстрації ПП "Корпорація Радіан" (створення електронного кабінету) в підсистемі Електронний суд ЄСІКС. З огляду на невиконання позивачем вимог ухвали суду від 27.11.2023 щодо усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі №910/18052/23 позовну заяву ПП "Корпорація Радіан" повернуто позивачеві.

9.43. Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/18038/23 ще одну позовну заяву ПП "Корпорація Радіан" залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення її недоліків, шляхом: - повідомлення про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи; - надання доказів, які підтверджують направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками на адресу місцезнаходження юридичної особи відповідача (документ про сплату поштових послуг). В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 у справі №910/18038/23 позовну заяву Приватного підприємства "Корпорація Радіан" повернуто позивачеві, з огляду на подання заяви про усунення недоліків поза межами встановленого судом строку та без клопотання про його поновлення.

9.44. Суд апеляційної інстанції також зауважив, що наведені вище ухвали суду не оскаржувалися позивачем та набрали законної сили.

9.45. ГПК України, встановлює процесуальний порядок діяльності суду з розгляду і вирішення справ не заради форми, а для того, щоб досягти справедливого вирішення конкретної справи ураховуючи завдання і основні засади господарського судочинства, закріплені у статті 2, 3 ГПК України. Процесуальна форма виступає як засіб досягнення законності у правозастосовній діяльності господарських судів.

9.46. Суду, іншим учасникам процесу законом надаються певні і відповідні їх процесуальному стану права і покладаються обов`язки.

9.47. З 05.10.2021 в Україні розпочала функціонувати ЄСІКС.

9.48. Відповідно до частини сьомої статті 15-1 Закону "Про судоустрій і статус суддів" Положення про ЄСІКС затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України та після консультацій з Радою суддів України.

9.49. 05.10.2021 набрало чинності Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 (далі - Положення про ЄСІКС).

9.50. Отже, 05.10.2021 є датою початку функціонування підсистем (модулів) ЄСІКС: "Електронний кабінет", "Електронний Суд", підсистеми відеоконференцзв`язку (30 днів із дня опублікування Вищою радою правосуддя в газеті "Голос України" оголошення про створення та забезпечення функціонування вказаних підсистем (модулів) ЄСІКС) (див. п.7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №204/2321/22).

9.51. У публічному оголошенні про початок функціонування ЄСІКС Вища рада правосуддя на своєму сайті (https://hcj.gov.ua/news/elektronne-sudochynstvo-v-diyi-v-ukrayini-oficiyno-pochynayut-funkcionuvaty-try-pidsystemy) повідомила, що, з 05.10.2021 починають офіційно функціонувати окремі підсистеми (модулі) ЄСІКС:

- "Електронний кабінет";

- "Електронний суд";

- підсистема відеоконференцзв`язку.

Вища рада правосуддя звернула увагу, що задля успішного користування сервісами згідно з вимогами чинного процесуального законодавства адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки мають зареєструвати офіційні електронні адреси в ЄСІКС в обов`язковому порядку.

9.52. Редакція частини шостої статті 6 ГПК станом до 04.11.2023 не передбачала обов`язку всіх юридичних осіб зареєструвати електронні кабінети. Такий обов`язок встановлювався лише для адвокатів, нотаріусів, приватних виконавців, арбітражних керуючих, судових експертів, державних органів, органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки.

9.53. Втім, у подальшому, протягом 2023 року, до частини шостої статті 6 ГПК були внесені зміни двома законами.

9.54. Діюча редакція абз.1 частини шостої статті 6 ГПК щодо обов`язку юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, зареєструвати електронні кабінети викладена в новій редакції Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення обов`язків учасників судової справи" від 19.10.2023 №3424-IX (далі - Закон №3424), який набув чинності 04.11.2023. Ця редакція уточнила перелік осіб, для яких була обов`язковою реєстрація електронного кабінету.

9.55. Закон №3424 передбачає, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзаців другого і третього підпункту "а" підпункту 2, абзаців другого і третього підпункту "а" підпункту 3 пункту 1 цього Закону в частині обов`язкової реєстрації юридичними особами (приватної форми власності) електронних кабінетів в ЄСІКС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, які вводяться в дію через сім місяців з дня опублікування Закону №3200. Тобто, відповідні зміни до ГПК набули чинності 04.11.2023

9.56. Верховний Суд звертається до правової позиції об`єднаної палати Верховного Суду від 30.08.2024 у справі № 908/3731/23, в якій зазначено, зокрема, що з 04.11.2023 (дата набуття змін до абз.1 частини шостої статті 6 ГПК, внесених законом №3424) у всіх юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, виник обов`язок зареєструвати електронний кабінет.

9.57. Отже, законодавець після певного перехідного етапу, коли реєстрація електронного кабінету була добровільною, перейшов до запровадження обов`язкової реєстрації електронних кабінетів для певних категорій осіб. Втім, Верховний Суд враховує, що для адвокатів такий обов`язок установлений був ще до 04.11.2023 (див. п. 9.49- 9.52).

9.58. А тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що не зважаючи на законодавчо встановлений обов`язок юридичним особам, які зареєстровані за законодавством України, зареєструвати свої електронні кабінети в ЄСІКС, подання позову (24.11.2023) без реєстрації електронного кабінету та не усунення відповідного недоліку позовної заяви було свідомим вибором Приватного підприємства "Корпорація Радіан". А тому твердження скаржника про порушення місцевим господарським судом його права на доступ до суду колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки ефективність реалізації цього права, в цьому випадку, залежала виключно від дій самого позивача, і нормами ГПК України надавалася така можливість. Крім того колегія суддів зазначає, що жодні норми чинного законодавства, а також судова практика не вказує на те, що господарський суд при розгляді даної справи №910/19226/23 має враховувати будь-які обставини в інших справах, зокрема, вчасно чи не вчасно подавалися заявником аналогічні позови до звернення з позовною заявою у справі №910/19226/23 у грудні 2022 року (після закінчення встановленого ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строку). Тоді як позов у цій справі подано після закінчення встановленого законом строку і заявник знав (або повинен був знати) про правові наслідки відповідної обставини.

9.59. З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, зважаючи на принцип змагальності господарського судочинства, правильно зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

9.60. В цьому конкретному випадку відсутні підстави виснувати про нівелювання права особи на доступ до правосуддя за наявності формальних умов для його обмеження шляхом ігнорування його основного змісту, як про це зазначає скаржник. Оскільки закон чітко визначає, що строк оскарження рішень АМКУ є двомісячним і розпочинає свій перебіг з дня одержання відповідного рішення і не підлягає поновленню.

9.61. У зв`язку із цим колегія суддів наголошує, що можливості суду обмежені рамками конституційного принципу поділу влади (стаття 6 Конституції України) та процесуального кодексу як єдиного джерела визначення юрисдикції та повноважень суду (стаття 124 Конституції України, статті 2,5 ГПК України). Тобто суд, діючи виключно на завданні та засадах, визначених частинами першою-другою статті 2, частинами першою-другою статті 5, частиною першою статті 14, пунктами 7, 8 частини четвертої статті 238 ГПК України, своїм рішенням може лише конкретизувати (розтлумачити) зміст юридичної норми, а не доповнювати чи змінювати її.

9.62. За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

9.63. Розширене тлумачення судом чіткого законодавчого припису у спосіб, що розширює його дію суперечить статтям 3, 6, 8 та частині другій статті 19 Конституції України, не відповідає завданню господарського судочинства, принципам правової визначеності та верховенства права (частині третя статті 2, статті 11 ГПК України), призведе до неоднакового правозастосування (залежно від тлумачення) та не є необхідним запобіжником ("загороджувальним засобом") від сваволі в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

9.64. Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, які б могли свідчити про мотивовану необхідність для відступу від правових висновків Верховного Суду (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту), а також для скасування оскаржуваних судових рішень.

9.65. Судом касаційної інстанції відхиляються доводи скаржника через їх необґрунтованість щодо ухвалення судових рішень у цій справі з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

9.66. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

9.67. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

9.68. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог - відсутні.

9.69. Доводи, викладені у відзиві, беруться до уваги Верховним Судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

9.70. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

9.71. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

10.1. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10.2. Оскільки за результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для його скасування.

11. Судові витрати

11.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Корпорація Радіан" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі № 910/19226/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова