ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2025 р. Справа№ 910/12015/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області та заяву Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм про приєднання до апеляційної скарги,

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 року

у справі №910/12015/24 (суддя І.О.Андреїшина)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм

про стягнення 38 965,76 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 38 965,76 грн, з яких: 25 085,61 грн основного боргу, 7 363,28 грн інфляційних втрат, 1 836,80 грн трьох відсотків річних та 4 680,07 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем мов договору постачання природного газу № 20-1237/21-БО-Т від 26.11.2021 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" заборгованість у розмірі 25 085,61 грн, пені у розмірі 4680,07 грн, 3% річних у розмірі 1 836,80 грн, інфляційних втрат у розмірі 7 363,28 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 року у справі №910/12015/24 скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за твердженням скаржника, позовна заява була подана до неналежного відповідача, оскільки Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області діє як відокремлений структурний підрозділ та має самостійний баланс, рахунки в органах ДКСУ, печатку із зображенням Державного Герба України, самостійно укладає договори та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

При цьому, скаржник зауважив, що стороною у відповідних договірних правовідносинах є саме структурний підрозділ Держрибагенства - Херсонський рибоохоронний патруль, а питання виконання саме останнім зобов`язань за спірним договором є предметом даного спору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 року апеляційну скаргу Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області на рішення Господарського міста Києва від 16.12.2024 року у справі №910/12015/24 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду докази, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 3 633,60 грн.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області на рішення Господарського міста Києва від 16.12.2024 року у справі №910/12015/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

17.02.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 року у справі №910/12015/24 без змін.

При цьому, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що позов було подано до Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм так як Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є зареєстрованою філією Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм.

Водночас, представник позивача зауважив, що відповідна заборгованість виникла у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ у січні та лютому 2022 року. Оскільки оплату за переданий газ, відповідач своєчасно не здійснив та не виконав зобов`язання у визначений строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 5.1 договору.

Крім того, за твердженням представника позивача з урахуванням обізнаності відповідача про спожиті обсяги природного газу та ціни природного газу, що визначена в договорі, відповідач знав про вартість природного газу яка мала бути ним сплачена за відповідний період поставки та мав можливість здійснити таку оплату без відповідного акту приймання-передачі природного газу.

Враховуючи вищенаведене, аргументи скаржника викладені за змістом скарги спростовуються обставинами встановлені судом та доказами, що містяться у матеріалах справи, які досліджені судом, яким надана належна правова оцінка, а отже доводи відповідача щодо прийняття судом незаконного рішення є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи та доказам, наявним в матеріалах справи.

03.02.2025 року (через Електронний суд) до Північного апеляційного господарського суду від Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 року у справі № 910/12015/24, відповідно до якої заявник, зокрема зазначив, що судом першої інстанції було порушено приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки спірний договір було укладено з Управлінням державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області, то належним відповідачем у даній справі виступає саме останній.

Крім того, за твердженням заявника судом першої інстанції не було в`язко до уваги факт тимчасової окупації міста Херсона збройними силами Російської Федерації протягом 01.03.2022 року - 11.11.2022 року, захоплення приміщень Херсонського рибоохоронного патруля калаборнатами та ворожими військовими, особливості функціонування засобів електронного зв`язку Херсонського рибоохоронного патруля в умовах окупації тощо.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 року приєднано заяву Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм про приєднання до апеляційної скарги Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 року у справі №910/12015/24.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заяву про приєднання до апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 року № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 917-р зі змінами внесеними розпорядженняи Кабінету міністрів України від 12.09.2023 №793-р, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (постачальник) та Державним агентством України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області (споживач) було укладено договір № 20-1237/21-БО-Т постачання природного газу (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб.

Згідно з п. 3.5. договору приймання-передача газу, поставленого позивачем та прийнятого відповідачем у розрахунковому періоді, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою (за наявністю) акту приймання-передачі природного газу.

На підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписаний уповноваженим представником постачальника (пп. 3.5.2. п. 3.5. договору).

Відповідно до пп.3.5.3. п. 3.5. договору споживач протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

Згідно з пп. 3.5.4. п. 3.5. договору у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього договору.

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання- передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов пп. 3.5.4 п. 3.5 цього договору.

Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Згідно п. 5.3 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 цього договору.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Так, за твердженням позивача, останнім за період з грудня 2021 по лютий 2022 було здійснено поставку газу відповідачу, що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.12.2021 за грудень 2021 року на суму 1 926,72 грн;

- від 31.01.2022 за січень 2022 року на суму 22 589,26 грн;

- від 28.02.2022 за лютий 2022 року на суму 2 496,35 грн.

Позивач стверджує, що оплату за переданий газ відповідач не здійснив, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору.

Водночас, згідно з листом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 08.07.2024 №16/2-09/77962/2024 відповідачем проведено часткову оплату на суму 1 926,72 грн як оплату за поставку грудня 2021 року. Платіжний документ, в тому числі, містить посилання на договір.

Таким чином, за твердженнями позивача, несплачена сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 25 085,61 грн.

Зазначене вище й стало причиною спору та звернення позивача з цим позовом до суду.

Судом встановлено, що типовий договір постачання природного газу постачальником є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року (включно) позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 27 012,33 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.12.2021 року за грудень 2021 року на суму 1 926,72 грн, від 31.01.2022 року за січень 2022 року на суму 22 589,26 грн та від 28.02.2022 року за лютий 2022 року на суму 2 496,35 грн (наявні в матеріалах справи).

Так, на виконання пп. 3.5.2 п. 3.5 договору позивачем направлялися відповідачу примірники актів приймання-передачі природного газу за грудень 2021-лютий 2022 року, підписані уповноваженим представником позивача та скріплені печаткою підприємства,

Відповідач в свою чергу, не повернув позивачу підписані акти приймання-передачі природного газу, що не заперечується скаржником.

При цьому, колегія суддів відзначає, що вмотивованої відмови від підписання акті у письмовій формі на виконання вимог підпункту 3.5.3 пункту 3.5 договору на адресу позивача не надходило.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заперечував щодо отримання акта приймання-передачі природного газу за спожитий газ у лютому 2022 та не заперечував щодо отримання акта за січень 2022.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено, що акти як за січень так і за лютий 2022 року надсилались позивачем в один і той самий спосіб на електроні адреси споживача, в тому числі - .

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вищевказане твердження відповідача щодо неотримання акта за лютий 2022 є безпідставним, необґрунтованим та таким, що спростовується загальнодоступною інформацією, що розміщена на сайті prozorro.gov.ua.

Водночас, колегія суддів відзначає, що об`єми (обсяги) спожиті споживачем підтверджуються відомостями з Інформаційної платформи оператора ГТС щодо остаточної алокації відборів споживача, які відображають обсяги природного газу, що були поставлені споживачу, за період з грудня 2021 по лютий 2022 з ресурсу позивача у відповідності до підпункту 3.5.4 пункту 3.5 договору.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, поставлений позивачем природний газ відповідачем оплачено частково, внаслідок чого сформувалась заборгованість за спожитий природній газ на загальну суму 25085,61 грн.

В силу положень ст.ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи підтверджується, що всупереч умовам договору, а також порушуючи норми діючого законодавства, відповідач свої зобов`язання не виконав, поставлений у спірний період природний газ на загальну суму 25085,61 грн у встановлений договором строк не сплатив, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у вказаному розмірі.

В той же час, доказів на оплату поставленого природного газу на загальну суму 25085,61 грн відповідач суду не надав, доводи позивача щодо наявності боргу не спростував.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги виконання позивачем своїх обов`язків щодо поставки відповідачу природного газу у спірному періоді, а також встановлене судом порушення строків його оплати, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем було порушено умови договору, положення ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 25086,61 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 4 680,07 грн пені, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу Українинарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, пеня та штраф є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів прос рочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбаченою статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4680,07 грн пені є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 1 836,80 грн 3% річних та 7 363,28 грн інфляційних втрат, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача вказаних сум 3% річних та інфляційних нарахувань, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 836,80 грн трьох відсотків річних та 7 363,28 грн інфляційних втрат.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржників, що позовна заява була подана до неналежного відповідача, оскільки спірний договір укладений саме з Державним агентством України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (відповідач) в особі відокремленого підрозділу (Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області), яким споживався природний газ за спірним договором.

Водночас, колегія суддів відзначає, що Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, є зареєстрованою філією Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм та не зареєстрована як юридична особа.

При цьому, колегія судів приймає до уваги, що у відзиві на позов відповідач не тільки не зазначав про вищевказану обставину (неналежний відповідач), а й заперечував в задоволенні позову в особі/зі слів саме Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області (філії).

Разом з цим, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення до справи співвідповідача Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області.

Крім того, твердження відповідача що судом першої інстанції не було в`язко до уваги факт тимчасової окупації міста Херсона збройними силами Російської Федерації протягом 01.03.2022 року - 11.11.2022 року, захоплення приміщень Херсонського рибоохоронного патруля калаборнатами та ворожими військовими, особливості функціонування засобів електронного зв`язку Херсонського рибоохоронного патруля в умовах окупації тощо колегія суддів не визнає переконливими доводами, оскільки зобов`язання відповідача з оплати за природний газ настало до окупації міста Херсон та мало бути виконане належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі та заявника у відповідній заяві такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржників ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи приписи ст. 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, розгляд даної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу та заяву слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області та заяву Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм про приєднання до апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 року у справі №910/12015/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 року у справі №910/12015/24 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи №910/12015/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич