ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"31" березня 2025 р. Справа №914/714/24
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,
представники сторін в судове засідання не викликались
- ОСОБА_1 від 14.03.2025;
- ОСОБА_2 від 15.03.2025
про ухвалення додаткового рішення
у справі №914/714/24
за позовом ОСОБА_1 , м. Львів-Винники
до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство побуту, м. Львів
до відповідача-2 ОСОБА_2 , м. Львів
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик Мирослава Богданівна, м. Львів
про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, оформлене протоколом №19 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство побуту від 23.02.2024; акту приймання-передачі №659 та №660 від 05.03.2024; скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 71918569 та 71918665 від 05.03.2024
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12 вересня 2024 року у справі №914/714/24 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2025 року у справі №914/714/24 вказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство побуту, оформлених протоколом №19 від 23.02.2024; прийнято в цій частині нове рішення про відмову в позові; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

17 березня 2025 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява (сформована в системі Електронний суд - 14.03.2025) про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача-2 на користь позивача 26 505 грн витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи апеляційним судом. Поряд з цим, у вказаній заяві позивач заперечив щодо стягнення з позивача витрат відповідача-2 на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, а у випадку їх стягнення, зменшити розмір таких до 8 000 грн.

Разом з цим, 17 березня 2025 року від відповідача-2 ОСОБА_2 до суду надійшла заява (сформована в системі Електронний суд - 15.03.2025) про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача-2 14 550 грн витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи апеляційним судом. Поряд з цим, у вказаній заяві відповідач-2 просить зменшити розмір витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції до 8 000 грн.

Крім цього, під час ухвалення постанови Західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2025 року у цій справі судом не було вирішено питання про судові витрати, а саме: судовий збір за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст.244 ГПК України).

Згідно з ч.4 ст.244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19 березня 2025 року розгляд заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі а також вирішення питання про судовий збір за подання апеляційної скарги, призначено в судовому засіданні в межах «розумного строку» на 31 березня 2025 року, поряд з тим, суд не вбачав підстав для виклику сторін в судове засідання.

Згідно з ч.1 ст.281 ГПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч.1 ст.129 ГПК України).

Згідно з ч.2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.129 ГПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №038874 від 18.02.2021 року, копія якої долучена до позовної заяви.

З огляду на наведене, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 (відповідача-2 у справі), часткове скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні однієї немайнової позовної вимоги, апелянту слід компенсувати частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про повернення апелянту ОСОБА_2 з Державного бюджету України частини судового збору в сумі 3 633,60 грн, сплаченого згідно з квитанцією до платіжної інструкції №47170958 від 16 жовтня 2024 року.

Крім цього, розглянувши заяви сторін про відшкодування судових витрат, понесених під час розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів вирішила такі задоволити частково, з огляду на наступне:

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Щодо витрат позивача на професійну правову допомогу під час розгляду справи апеляційним судом:

Так, у заяві від 14 березня 2025 року позивач просить стягнути з відповідача-2 (скаржника) 26 505 грн таких витрат.

Представництво інтересів позивача в апеляційному суді здійснював адвокат Шнир Олег Богданович на підставі ордеру серія ВС №1122029 від 29 березня 2022 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції в загальній сумі 26 505 грн позивач надав суду наступні докази: копію договору №199/2 надання правової допомоги від 10 лютого 2022 року; копію рахунку №957 від 10 березня 2025 року на суму 26 505 грн; копію деталізації рахунку №957 від 10 березня 2025 року на суму 26 505 грн; копію журналу руху справи; копію акту виконаних робіт від 10 березня 2025 року на суму 26 505 грн.

Відповідно до п.2.1 договору №199/2 надання правової допомоги від 10 лютого 2022 року, укладеного між Кушпіт А.М. та АО «Адвокатська компанія «А.З.Партнери», в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язався надати замовнику правову допомогу, а замовник сплатити виконавцю винагороду за надану правову допомогу.

Згідно з п.5.1 Договору за надання правової допомоги відповідно до п.2.1.-2.3. цього договору замовник сплачує виконавцю винагороду, розмір якої становить 3 000 грн за одну юридичну годину та 1 500 грн за одну технічну годину (travel time).

У рахунку №957 від 10 березня 2025 року зазначено про надання позивачу правової допомоги у справі №914/714/24 під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом (кількість годин 12,45) в сумі 26 505 грн.

Відповідно до деталізації рахунку №957 від 10 березня 2025 року адвокатом надано позивачу юридичний супровід на загальну суму 26 505 грн, з яких: 15 660 грн за надану правову допомогу та 10 845 грн travel time (дорога в суд, очікування на судове засідання та дорога з суду).

Актом виконаних робіт від 10 березня 2025 року підтверджується виконання надання адвокатом правової (правничої) допомоги позивачу згідно рахунку №957 від 10.03.2025 в повному обсязі в об`ємі 12,45 год, вартістю 26 505 грн.

Відповідно до ст.1 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст.19 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характер; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 вказала, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач-2 у заяві від 15.03.2025 просив зменшити розмір витрат позивача до 8 000 грн. Зокрема, зазначає, що заявлена сума витрат є завищеною, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та значення розгляду апеляційним судом скарги для ОСОБА_1 . Поряд з тим, наголошує, що витрати (travel time) не підтверджені жодними доказами (н-д чеками за паливо, користування транспортом).

Слід зазначити, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.5-7, ч.9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

-не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

-при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

-суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Так, проаналізувавши подані позивачем докази на понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 26 505 грн, беручи до уваги предмет спору, кількість документів, що знаходиться у матеріалах справи, незначну складність цієї справи, поведінку сторін, зміст та об`єм наданих адвокатом пояснень, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг, враховуючи, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню апелянтом частково в сумі 12 000 грн (із заявлених 16 000 грн, розмір яких суд визнає розумним та необхідним).

Разом з тим, при присудженні позивачу витрат на правову допомогу, колегія суддів не враховує посилання відповідача-2 на виплату позивачу заборгованості в повному обсязі, оскільки таке мало місце під час розгляду справи апеляційним судом, а апеляційну скаргу подано до суду саме відповідачем-2.

Щодо витрат відповідача-2 на професійну правову допомогу під час розгляду справи апеляційним судом:

Так, у заяві від 15 березня 2025 року відповідач-2 (апелянт) просить стягнути з позивача 14 550 грн таких витрат, з огляду на часткове задоволення його апеляційної скарги та відмову в позові щодо однієї позовної вимоги. Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 82 200 грн.

Представництво інтересів апелянта в апеляційному суді здійснював адвокат Курилич Андрій Ярославович на підставі ордеру серія ВС №1275368 від 15 лютого 2024 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції в загальній сумі 82 200 грн апелянт надав суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2024 року; копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000169 від 14.03.2025 року на суму 82 200 грн; копію рахунку на оплату №01/03 від 14 березня 2025 року на суму 82 200 грн.

Відповідно до п.1.1 договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2024 року, укладеного між адвокатом Курилич Андрієм Ярославовичем та клієнтом ОСОБА_2 , клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання, зокрема, щодо надання юридичних послуг (правової допомоги), консультацій, а також вести від імені клієнта справи у всіх судових установах України.

Згідно з п.4.1 Договору за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 3 000 грн за одну юридичну годину та 1 500 грн за одну технічну годину.

В акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000169 від 14.03.2025 року наведено перелік виконаних адвокатом робіт на загальну суму 82 200 грн.

При вирішенні заяви відповідача-2 суд керується тими ж нормами, що наведені вище при обґрунтуванні висновків щодо вирішення заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.

Так, у заяві від 14.03.2025 року позивач заперечив щодо стягнення витрат відповідача-2, а у випадку задоволення заяви останнього, зменшити такі витрати до 8 000 грн. Зокрема, зазначає, що апелянт в апеляційній скарзі не заявляв про понесення ним судових витрат та не навів орієнтовний їх розмір. Поряд з тим, наголошує, що наведений у клопотанні про доповнення або зміну апеляційної скарги попередній розмір витрат (8 000 грн) є у десять разів меншим за заявленим ним у заяві.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що відповідач-2 не заявляв про понесення ним витрат та не навів попереднього розрахунку таких, оскільки про понесення таких витрат він зазначив у клопотанні про доповнення або зміну апеляційної скарги від 09.10.2024 року, в якому апеляційну скаргу викладено в новій редакції та яка була прийнята судом за відповідною ухвалою суду.

У вказаній апеляційній скарзі апелянт зокрема зазначив, що ним будуть понесені витрати на правову допомогу, докази чого надасть протягом 5 днів з дня ухвалення рішення та орієнтовний розмір таких становить 8 000 грн.

Поряд з цим, як зазначено судом вище, у заяві від 15.03.2025 року апелянт просить стягнути з позивача 82 200 грн, що перевищує попередній розмір більш ніж у 10 разів.

Згідно з ч.6 ст.129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Слід зазначити, що в акті здачі-прийняття робіт від 14.03.2025 року зазначено надання наступних послуг: вивчення та аналіз рішення Господарського суду Львівської області від 12.09.2024 у справі №914/714/24 вартістю 9 000 грн; виготовлення апеляційної скарги від 02.10.2024 року на рішення Господарського суду Львівської області від 12.09.2024 у справі №914/714/24 вартістю 6 000 грн; виготовлення апеляційної скарги (нова редакція) від 09.10.2024 року (у тексті акту помилково зазначено від 10.09.2024) на рішення Господарського суду Львівської області від 12.09.2024 у справі №914/714/24 вартістю 15 000 грн. Загальна сума таких послуг становить 30 000 грн і такі були відомі апелянту на час подання апеляційної скарги від 09.10.2024 року, однак, ним визначено попередній розрахунок витрат в сумі 8 000 грн.

При цьому, скаржником не доведено не можливості передбачити такі витрати (в сумі 82 200 грн) на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, а поданий акт здачі-прийняття робіт свідчить про протилежне.

З огляду на наведене, колегія суддів враховує заперечення позивача щодо невідповідності суми судових витрат, заявлених до відшкодування апелянтом (82 200 грн), зазначеним у попередньому (орієнтовному) розрахунку (8 000 грн), та у зв`язку з цим, відмовляє відповідачу-2, у відшкодуванні заявлених витрат в сумі 74 200 грн. При цьому, витрати в сумі 8 000 грн є обгрунтованими та підставними.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та відмову в задоволенні однієї позовної вимоги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що витрати апелянта на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню позивачем частково в сумі 2 000 грн (із заявлених 8 000 грн, розмір яких відповідає попередньому розрахунку).

Згідно з ч.11 ст.129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Беручи до уваги положення ч.11 ст.129 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе зобов`язати ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду справи апеляційним судом.

З огляду на наведене, заяви сторін підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 221, 244, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Повернути ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України частину судового збору в сумі 3 633,60 грн, сплаченого за подання апеляційної скарги, згідно з квитанцією до платіжної інструкції №47170958 від 16 жовтня 2024 року.

Заяви ОСОБА_1 від 14.03.2025 та ОСОБА_2 від 15.03.2025 про стягнення витрат на правову допомогу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 10 000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду справи апеляційним судом (з урахуванням положень ч.11 ст.129 ГПК України).

В задоволенні решти вимог заяв відмовити.

На виконання додаткової постанови видати наказ.

Матеріали справи №914/714/24 повернути до Господарського суду Львівської області.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну додаткову постанову складено 07 квітня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.