ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 Справа № 917/2169/24

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАЛІЗНИЧАВТОМАТИКА» (адреса 61166, Харківська обл., м.Харків, пр. Науки, буд. 36, кімната 32, )

до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (адреса 39802, Полтавська область, місто Горішні Плавні, вул. Будівельників, буд. 16, )

про стягнення 427592.98 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

від позивача: Нагірняк Я.В.

від відповідача: не з`явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАЛІЗНИЧАВТОМАТИКА» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" про стягнення 427592.98 грн. заборгованості за Договором підряду №1550 від 29.06.2021р., у тому числі: 345 750,40 грн. основного боргу; 55 839, 63 грн. пені; 19 768,11 грн. інфляційних втрат; 6 234,84 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Ухвалою від 10.12.24 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі.

25.12.24 від відповідача надійшов відзив на позов.

Інші заяви чи клопотання сторони не подавали.

У підготовчому засіданні, 13.02.2025р., судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 13.02.2025р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/2169/24, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 11.03.2025.

Ухвалою від 11.03.2025р. господарський суд постановив відкласти розгляд справи на 03.04.2025.

У судовому засіданні 03.04.2025 представник позивача пред`явлені вимоги підтримав у повному обсязі, надав усні пояснення по суті позову.

Відповідач явку представника не забезпечив.

Судом враховано, що згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

У судовому засіданні 03.04.2025 судом було з`ясовано обставини справи та досліджено докази.

У судовому засіданні 03.04.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголошення перерви у судовому засіданні та час проголошення рішення в судовому засіданні 27.03.2025.

У судовому засіданні 03.04.2025 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення суду буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

29 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАЛІЗНИЧАВТОМАТИКА» (далі по тексту Підрядник, Позивач) та ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО- ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ (далі по тексту Замовник, Відповідач) було укладено Договір підряду №1550 (далі по тексту Договір ).

Відповідно до п. 1.1 Договору Підрядник зобов`язується виконати робота з монтажу та наладки по реалізації проекту «СИСТЕМА АВТОМАТИЗАЦІЇ ПЕРЕЇЗДУ № ЗО пост "ЗАХІДНИЙ"», а також якісно та в строк виконати монтажні, пусконалагоджувальні роботи продукції, що поставляться відповідно за договором №1456 від 14.06.2021 року, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги на умовах договору.

Пунктом 2.2. Договору визначена загальна ціна Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата за виконані роботи здійснюється Замовником впродовж 10 календарних днів з моменту підписання акту викопаних робіт обома сторонами, на підставі виставленого на адресу Замовника рахунку, оформленого належним чином на державній мові. Після перерахування авансового платежу вартість матеріалів по об`єкту зміні не підлягає.

Відповідно до п. 9.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором.

Відповідно до п. 9.3. Договору при порушенні Замовником термінів оплати за виконані роботи по Договору, він виплачує Підряднику пеню в розмірі 0.5% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач вказує, що виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Так, сторонами було підписано Акти здачі-приймання робіт, жодних претензій з боку Відповідача стосовно якості, об`єму або строків виконання робіт заявлено не було.

Проте, Відповідач порушив договірні зобов`язання та не оплатив у визначений договором термін повну вартість наданих послуг. Сума боргу, за даними позивача, станом на дату подання позову становить 345 750 гривень 40 копійок.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача 427592.98 грн. заборгованості за Договором підряду №1550 від 29.06.2021р., у тому числі: 345 750,40 грн. основного боргу; 55 839, 63 грн. пені; 19 768,11 грн. інфляційних втрат; 6 234,84 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що:

- позивач зазначає відмінний від п. 4.2. порядок розрахунків, який на його погляд повинен здійснюватися на протязі 10 календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

- в додатках до позовної заяви серед доказів поданих Позивачем відсутній виставлений рахунок та докази його направлення Відповідачу.

- рахунок на адресу відповідача не надходив.

Таким чином, робить висновок відповідач, є неповне виконання зобов`язання Позивачем в частині надання документів необхідних для проведення розрахунків за Договором № 1550 в частині сплати 345 750 грн.

Судом досліджено всі докази наявні в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем зобов`язань з оплати вартості виконаних позивачем робіт.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що беручи до уваги правову природу укладеного між сторонами договору, враховуючи права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених позовних вимог має здійснюватися з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини підряду.

Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст. 317 ГК України).

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина 1 статті 854 Цивільного кодексу України).

Отже, договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, позивач виконав взяті на себе зобов`язання по Договору, про що Сторонами було підписано відповідні Акти здачі-приймання робіт. Зокрема, позивачем надано Акт № 12 приймання виконаних пусконалагоджувальних робіт за лютий 2024 року на суму 345750,40 грн (що відповідає розміру заборгованості визначеному до стягнення), в якому відсутні зауваження до виконаних робіт.

Про наявність претензій до позивача стосовно якості, об`єму або строків виконання робіт відповідачем під час розгляду справи заявлено не було. Відповідачем не повідомляв суд, що виконані позивачем роботи не відповідають вимогам, встановленим Договором.

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата за виконані роботи здійснюється Замовником впродовж 10 календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт обома сторонами, на підставі виставленого на адресу Замовника рахунку, оформленого належним чином на державній мові. Після перерахування авансового платежу вартість матеріалів по об`єкту зміні не підлягає.

Оскільки сторони у договорі обумовили строк здійснення оплати робіт відповідачем за договором, то згідно ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, оскільки Акт № 12 приймання виконаних пусконалагоджувальних робіт за лютий 2024 року на суму 345750,40 грн підписано 28.02.24, відповідач має сплатити Виконавцю кошти впродовж 10 календарних днів з моменту його підписання. Кінцевою датою оплати є 10.03.2024.

Щодо посилання відповідача на те, що рахунок на адресу відповідача не надходив, тому зі сторони позивача є неповне виконання зобов`язання в частині надання документів необхідних для проведення розрахунків за Договором № 1550 в частині сплати 345 750 грн., суд зазначає, що, хоча в договорі й зазначено, що оплата виконаних робіт здійснюється «на підставі виставленого на адресу Замовника рахунку», однак обов`язок відповідача оплатити вартість робіт виникає в силу закону (ч. 1 ст. 854 ЦК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату.

Крім того, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар, надані послуги чи виконані роботи, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість виконаних робіт.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.04.2020 р. у справі № 915/641/19.

Доказів сплати виконаних робіт у розмірі 345750,40 грн. матеріали справи не містять.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 612 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

При розгляді даної справи відповідач не спростував факту прострочення оплати вартості отриманого товару, та не надав належних, вірогідних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 345750,40 грн. заборгованості за Договором підряду №1550 від 29.06.2021р. обґрунтовані, доведені, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач також просить суд стягнути з відповідача 55 839, 63 грн. пені; 19 768,11 грн. інфляційних втрат; 6 234,84 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Щодо вимог про стягнення пені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч. 2 ст. 232 ГК України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Відповідно до п. 9.3. Договору при порушенні Замовником термінів оплати за виконані роботи по Договору, він виплачує Підряднику пеню в розмірі 0.5% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач заявив до стягнення 55 839, 63 грн. пені за період з 11.03.2024 по 16.10.2024.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивач при нарахуванні пені не врахував вимоги частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо обмеження нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що пункт 9.3. Договору (як і інші положення договору) не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 ГК України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати. Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, умову, передбачену у пункті 9.3. Договору неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України.

Оскільки, як уже було зазначено судом прострочення відповідача настало з 11.03.2024, а отже саме з цієї дати у позивача виникло право на нарахування пені, натомість вказане право припинилось 10.09.2024. З огляду на вищезазначене, у позивача відсутнє право нараховувати пеню поза межами періоду з 11.03.2024 по 10.09.2024.

Як вище зазначено, позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 7 473,66 грн. за період з 11.03.2024 по 16.10.2024, що суперечить умовам договору та приписам ст. 231, 232 ГК України.

Здійснивши перерахунок пені у період з 11.03.2024 по 10.09.2024 на суму заборгованості 345 750,40 грн, суд зазначає, що сума пені у визначений період становить 46 997,49 грн, а тому позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню. Відповідно у задоволенні частини вимоги про стягнення пені суд відмовляє.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов договору підряду, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Позивач заявив до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 11.03.2024 по 16.10.2024.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат у заявлений період на суму заборгованості, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір 3% річних та інфляційних втрат не перевищує розрахованого судом розміру, тому підлягає вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені частково, тому підлягають задоволенню в частині вимог про стягнення 345 750,40 грн. основного боргу; 46 997,49 грн. пені; 19 768,11 грн. інфляційних втрат; 6 234,84 грн. 3% річних. У іншій частині суд у позові відмовляє.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

Як убачається з матеріалів справи при зверненні з позовом у даній справі позивачем надані докази сплати судового збору у розмірі 6413,89 грн.

Вимоги у даній справі складаються з вимоги майнового характеру про стягнення 427592,98 грн.

За звернення до суду з позовом майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціна позову, але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначається станом на перше січня календарного року, в якому поданий позов.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позовна заява подана позивачем в електронній формі. Виходячи із ціни позову з врахуванням подання позивачем позову в електронній формі позивач мав сплатити 5131,16 грн.

Як убачається з матеріалів справи при зверненні з позовом у даній справі позивачем надані докази сплати судового збору у розмірі 6413,89 грн. Тобто, позивачем сплачено судовий збір без урахування коефіцієнту 0,8.

Суд здійснює розподіл судових витрат по сплаті судового збору, виходячи з розміру 5131,16 грн (необхідний розмір судового збору для звернення до суду у даному випадку).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в 2085,15 грн.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (адреса 39802, Полтавська область, місто Горішні Плавні, вул. Будівельників, буд. 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАЛІЗНИЧАВТОМАТИКА» (адреса 61166, Харківська обл., м.Харків, пр. Науки, буд. 36, кімната 32, ) 345 750,40 грн. основного боргу; 46 997,49 грн. пені; 19 768,11 грн. інфляційних втрат; 6 234,84 грн. 3% річних та 5025,01 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.04.2025

Суддя Киричук О.А.