ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.04.2025м. ДніпроСправа № 904/2403/24
Суддя Бажанова Ю.А., розглянувши заяву: Міністерства освіти і науки України про видачу дублікату наказу та поновлення строку для примусового виконання

у справі

за позовом Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури, м. Івано-Франківськ в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника, м. Івано-Франківськ

про стягнення 481 185,00 грн, -

Представники сторін

від прокурора: не з`явився

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест"), в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" () на користь Міністерства освіти і науки () грошові кошти в сумі 481 185, 00 грн.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2014 позов Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника про стягнення 481 185,00 грн задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Міністерства освіти і науки України 481 185,00 грн. надмірно отриманих коштів; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Івано-Франківської обласної прокуратури 5 774,22 грн витрат по сплаті судового збору.

Господарським судом Дніпропетровської області на виконання рішення було видано відповідні накази від 20.09.2024.

03.04.2025 через систему "Електронний суд" від Міністерства освіти і науки України надійшла заява про видачу дублікату наказу та поновлення строку пред`явлення для примусового виконання в якій просить суд:

- поновити Міносвіти строк для пред`явлення наказу від 20.09.2024 виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі № 904/2403/24, до виконання;

- видати дублікат наказу від 20.09.2024 виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі № 904/2403/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Міністерства освіти і науки України 481 185,00 грн надмірно отриманих коштів.

Ухвалою суду від 07.04.2025 прийнято до розгляду заяву про видачу дублікату наказу та поновлення строку для примусового виконання, призначивши її розгляд у судовому засіданні на 09.04.2025.

У судове засідання, яке відбулось 09.04.2025, представники сторін не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши заяву Міністерства освіти і науки України господарський суд дійшов до висновку про її часткове задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, строк для пред`явлення наказу суду від 20.09.2024 за №904/2403/24 до виконання до 17.12.2024.

Заявник зазначає, що у зв`язку із звільненням працівників відділу претензійно-позовної роботи Департаменту правового забезпечення, зокрема, заступника директора департаменту начальника відділу претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення - Юлії Остапенко 08.11.2024 (наказ МОН України від 30.10.2024 № 378-а), а також головного спеціаліста відділу претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення Інни Криворук - 07.11.2024 (наказ МОН від 05.11.2024 № 387-а), та відсутністю повного доступу до судових справ, які зберігаються в спеціальному приміщенні з обмеженим доступом, у нових працівників відділу.

У зв`язку зі змінами до структури Міністерства освіти і науки України (наказ МОН України від 19.12.2024 №429-а) та змінами до штатного розпису Міністерства освіти і науки України (наказ МОН України від 13.01.2025 № 20-а) з 17.01.2025 було покладено виконання обов`язків заступника директора департаменту начальника відділу представництва в судах та інших органах юридичного департаменту на Ларису Александрович (наказ МОН України від 17.01.2025 № 38-а), якою проводилась інвентаризація судових справ, під час якої і було з`ясовано про втрату оригіналу наказу суду 904/2403/24, та відповідно пропущення строку пред`явлення його до виконання.

Отже Міністерством було пропущено строк на пред`явлення наказу суду для примусового виконання, а добровільно боржником не виконується рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 № 904/2403/24.

Також звертає увагу на те, що під час інвентаризації судових справ було виявлено значну кількість судових рішень, прийнятих не на користь Міносвіти, які підлягали апеляційному оскарженню, що також спричинило повільний аналіз ситуації щодо реалізації права стягувача у справі № 904/2403/24.

Господарський суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 по справі № 904/2403/24 було повернуто Міністерством освіти і науки України без пред`явлення до виконання супровідним листом №1.1/57-24 від 09.10.2024, який надійшов до господарського суду 24.10.2024 на адресу суду.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (абзац перший частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск такого строку.

Поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання є правом суду, яким він користується виходячи з поважності причин пропуску цього строку.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними, а також докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

На підтвердження поважності пропуску строку пред`явлення наказу до виконання, Міністерство освіти і науки України посилається на звільнення працівників відділу претензійно-позовної роботи Департаменту правового забезпечення, зокрема, заступника директора департаменту начальника відділу претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення, а також головного спеціаліста відділу претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення, відсутністю повного доступу до судових справ, які зберігаються в спеціальному приміщенні з обмеженим доступом, у нових працівників відділу. Після змін у структурі Міністерства освіти і науки України було проведено інвентаризацію судових справ, під час якої і було з`ясовано про втрату оригіналу наказу суду 904/2403/24, та відповідно пропущення строку пред`явлення його до виконання.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп, абзац сьомий пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11 рп/2012).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції (далі Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Під час вирішення справи Golder проти Сполученого Королівства (№ 4451/70, рішення від 21.02.1975) ЄСПЛ вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило про те, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду.

Водночас, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У зазначеній вище справі Golder проти Сполученого Королівства ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Так, у справі "Ashingdane проти Сполученого Королівства" (№ 8225/78, рішення від 28.05.1985) ЄСПЛ зазначив, що якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд повинен з`ясувати, чи не порушує встановлене обмеження саму суть цього права, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою.

У справі "Зубак проти Хорватії"ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду та доступ до нього. (пункт 25 рішення у справі "Делькур проти Бельгії" від 17.01.1970 та пункт 65 рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11.10.2001).

Як відзначив Європейський суд з прав людини, з огляду на "визначне місце", яке посідає право на справедливий судовий розгляд у демократичних суспільствах, його обмежене тлумачення не відповідатиме об`єктові та цілям статті 6. Щодо сфери дії статті, то вона не обмежується лише судовими слуханнями, адже відповідно до Конвенції, весь процес взагалі повинен відповідати критеріям справедливості.

Стаття 6 розповсюджує свою дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", 22774/93, 28.07.1999, § 63; рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40.)

Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають сенс (Рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997.)

У справі "Войтенко проти України" (рішення від 29.06.2004) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Рисовський проти України" від 02.10.2011 (заява № 29979/04) зазначає, що держава зобов`язана організувати роботу державного апарату таким чином, щоб забезпечувалась юридична визначеність у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Понад це "на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок". Водночас згідно з концепцією принципу належного урядування Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У даному випадку Відділення виступає як рівноправний учасник правовідносин та не має владних управлінських функцій по відношенню до державного виконавця, що надає Відділенню право розраховувати на дотримання державним виконавцем принципу "належного урядування".

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява № 3236/03) суд зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти чи є підстави для поновлення строків.

Окрім того, у пункті 40 рішення Європейський суд з прав людини по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 (заява № 18357/91) зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Враховуючи, доводи Міністерства освіти і науки України про структурні зміни, незначний термін пропущення строку пред`явлення до виконання, обов`язковість виконання рішення суду, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання, поновивши пропущений строк для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 у справі №904/2403/24.

Міністерство освіти і науки України просить видати дублікат наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 №904/2403/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Міністерства освіти і науки України 481 185,00 грн надмірно отриманих коштів.

Згідно з пп. 19.4 п. 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як зазначалось господарським судом, в матеріалах справи міститься лист Міністерства освіти і науки України №1.1/57-24 від 09.10.2024 який надійшов до господарського суду 24.10.2024 про повернення копії документа за неналежністю, яким повернуто оригінал наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 у справі №904/2403/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Міністерства освіти і науки України 481 185,00 грн надмірно отриманих коштів до господарського суду.

Таким чином, оригінал наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 №904/2403/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Міністерства освіти і науки України 481 185,00 грн надмірно отриманих коштів не є втраченим та підлягає направленню заявнику.

Керуючись ст.ст. 232-235, 329, пп. 19.4 п. 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд. -

УХВАЛИВ:

Заяву Міністерства освіти і науки України про видачу дублікату наказу та поновлення строку для примусового виконання у справі №904/2403/24 задовольнити частково.

Поновити Міністерству освіти і науки України пропущений строк для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 у справі №904/2403/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Міністерства освіти і науки України 481 185,00 грн. надмірно отриманих коштів.

У задоволенні заяви про видачу дублікату наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 у справі №904/2403/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Міністерства освіти і науки України 481 185,00 грн. надмірно отриманих коштів відмовити.

Ухвала набирає законної сили 09.04.2024 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.А. Бажанова