ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5690/24

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю.В.,

розглянувши справу

за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області (65080, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62; )

про стягнення 75 166,92 грн;

представники сторін:

від позивача Міняйло О.М.,

від відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просить суд стягнути з відповідача недоотриману суму матеріального збитку в розмірі 70 295,41 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 335,61 грн, пеню у розмірі 3 172,90 грн та 3% річних у розмірі 363,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на виплату відповідачем суми коштів у якості відшкодування матеріального збитку в результаті ДТП у меншому розмірі, ніж сума ліміту страхового відшкодування, внаслідок чого виплачених коштів недостатньо для відновлення належного позивачу службового автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, яка відбулась 06.07.2024 о 14:28 год. в м. Одесі по вул. Єврейській, 8 по вині Анчугової А.А., транспортний засіб якої було застраховано відповідачем шляхом укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів від 12.01.2024 № 218889729.

Як стверджує позивач, у висновку експертного дослідження від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власникові службового автомобіля «СКС SKO-ПС на базі SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його ушкоджень в ДТП, складає 96 312,48 грн, в той час як відповідачем фактично відшкодовано лише 26 017,07 грн. Позивач вважає, що відповідач має відшкодувати всю суму матеріального збитку, за вирахуванням вже виплаченої попередньо суми. За прострочення виплати 70 295,41 грн залишку страхового відшкодування позивач також нарахував та заявив до стягнення 3 172,90 грн пені, 363,00 грн 3% річних та 1 335,61 грн інфляційних втрат.

Водночас просить пеню та 3 % річних в остаточному розмірі розрахувати судом відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, а саме до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Ухвалою від 01.01.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали шляхом визначення чіткого змісту позовних вимог у прохальній частині позовної заяви та зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

07.01.2025 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою від 13.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5690/24, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.02.2025, запропоновано сторонам скористатися процесуальним правом на подання до суду заяв по суті справи.

30.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні. Свою позицію мотивує тим, що для визначення розміру завданої в результаті ДТП шкоди звернувся до судового експерта Картавова Ю.О., який надав Висновок № 516.24СЕ_СК судової транспортно-товарознавчої експертизи, згідно якого вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля СКС SKO - ПС, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в ДТП 06.07.2024 року, станом на момент ДТП, 31 350,09 грн. На підставі проведеної оцінки та керуючись положеннями Закону, відповідач визначив, що страхове відшкодування за шкоду, завдану у зв`язку із пошкодженням автомобіля, складає 26 017,07 грн (31 350,09 грн 2 833,02 грн (сума ПДВ) 2500 грн (франшиза)). Відповідач вважає помилковим посилання у позовній заяві на недоплату страхового відшкодування, виходячи із вартості матеріального збитку у розмірі 96 312,48 грн, так як згідно висновку експертного дослідження від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 70 623,00 грн. Також зазначає, що якість доданої до позовної заяви ремонтної калькуляції унеможливлює перевірити обґрунтованість визначеної експертом вартості матеріального збитку, завданого власникові службового автомобіля «СКС SKO-ПС на базі SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Поряд з цим зауважує, що вартість матеріального збитку у висновку експертного дослідження від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ вказана з урахуванням ПДВ. На переконання відповідача, якщо брати до уваги зазначене експертне дослідження, то потерпіла особа безпідставно отримає відшкодування, до розміру якого включено ПДВ. Крім того, відповідач зазначає, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про страхову подію направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин та розміру збитків. Стверджує, що у передбачений Законом строк було проведено огляд транспортного засобу і складено Протокол технічного огляду КТЗ, що виключає: самостійне обрання власником пошкодженого транспортного засобу, як потерпілим, оцінювача для визначення розміру шкоди; визначення розміру збитків оцінювачем, обраним власником пошкодженого транспортного засобу, як потерпілим; оплату витрат на проведення експертизи.

Разом з відзивом відповідач подав до суду клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи із вирішенням наступного питання: «Яка вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «СКС SKOПС на базі SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 без ПДВ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.07.2024 року?».

В обґрунтування клопотання про призначення експертизи відповідач покликається на неможливість перевірки обґрунтованості визначеної експертом вартості матеріального збитку у наданому позивачем висновку експертного дослідження від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ у зв`язку з низькою якістю долученої до висновку ремонтної калькуляції. Поряд з цим вказує, що вартість матеріального збитку згідно вищезазначеного висновку експерта вказана з урахуванням ПДВ. У разі задоволення цього клопотання та винесення ухвали про призначення судової автотехнічної експертизи, відповідач просить суд зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області надати пошкоджений транспортний засіб експерту для проведення його огляду та здійснення подальшого дослідження, а у разі, якщо така вимога не буде виконана Позивачем без поважних причин, або виконання її не можливо з огляду на те, що автомобіль є відновленим, просить суд вирішити питання про проведення експертизи на підставі матеріалів справи. Додатково повідомляє, що представником відповідача було проведено огляд пошкодженого автомобіля та матеріали (фотографії), складені за результатами огляду транспортного засобу (в електронному вигляді в оригінальному цифровому форматі) зберігаються у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» і будуть надані на вимогу суду чи експерта для проведення дослідження на підставі матеріалів справи з метою визначення дійсного розміру заподіяної шкоди внаслідок ДТП.

05.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої відповідач звертає увагу, що відповідач надав суду висновок експерта від 11.10.2024 року № 516.24СЕ_СК, який було оформлено за результатами проведення експертного дослідження без надання експерту пошкодженого транспорту. Позивач вважає, що відповідач, маючи заздалегідь направлений йому висновок експерта від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ, яким було підтверджено розмір збитку, здійснив занижену та нічим необґрунтовану виплату страхового відшкодування. Позивачем, на його думку, доведено матеріальні збитки, що він поніс внаслідок ДТП та які мають бути стягнуті з відповідача згідно законодавства. Зауважує, що доводи відповідача про включення до суми матеріального збитку ПДВ є припущенням та нічим не підтверджені. До відповіді на відзив позивач долучив копію висновку експерта від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ покращеної якості, з більш чітким зображенням ремонтної калькуляції.

Крім того, позивач переконаний, що призначення експертизи за наявності в матеріалах справи наданого позивачем висновку експерта є спробою відповідача, користуючись формальними підставами, затягувати розгляд справи та в подальшому ухилятись від свого обов`язку щодо здійснення повної страхової виплати позивачу. Так, позивач просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи.

12.02.2025 суд оголосив протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 03.03.2025.

03.03.2025 позивач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника.

Судове засідання, призначене на 03.03.2025, не відбулося через оголошення системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги, у зв`язку з чим суд ухвалою від 03.03.2025 повідомив сторін про призначення наступного судового засідання на 19.03.2025.

Протокольною ухвалою від 19.03.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд зазначає, що як позивачем, так і відповідачем надано до матеріалів справи висновки експертів транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля СКС SKO ПС, реєстраційний номер 162671 щодо питання визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження в результаті ДТП, а також щодо визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.

Оцінку кожного з цих висновків разом із іншими матеріалами справи суд надаватиме на стадії дослідження доказів. Разом з тим, враховуючи їх наявність, суд не вважає за доцільне призначати іншу експертизу із вирішенням того ж питання, яке вже було вирішено експертами. Відтак, суд констатує про недостатність умов для проведення експертизи, визначених частиною 1 ст. 99 ГПК України.

Крім того, суд враховує, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, клопотань щодо переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження відповідач не заявляв. Абз. 2 ч. 3 ст. 252 ГПК України визначено, що підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження згідно ч. 2 ст. 252 ГПК України починається з відкриття першого судового засідання. Водночас, питання щодо призначення експертизи, згідно п. 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України, суд вирішує саме у підготовчому засіданні. Пунктом 6 ч. 1 ст. 229 ГПК України передбачено, що у випадку призначення експертизи провадження у справі зупиняється на час її проведення. Разом з тим, за ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу. Отже, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження унеможливлює зупинення провадження у справі на час проведення експертизи.

При цьому, суд зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.92).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі "Фрідлендер проти Франції").

Так, за відсутності процесуальної можливості зупинення провадження у справі на час проведення експертизи при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням недостатності підстав для призначення експертизи, з метою дотримання принципу ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи, суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Протокольною ухвалою від 19.03.2025 суд оголосив перерву у засіданні до 31.03.2025.

У судовому засіданні, яке відбулось 31.03.2025, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

31.03.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як зазначають позивач та відповідач, 06.07.2024 о 14:28 год. в м. Одеса, по вулиці Єврейська, 8, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Honda Civic (р/н НОМЕР_3 ), рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталось зіткнення з автомобілем СКС SKOПС на базі Skoda Octavia (р/н НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 у справі № 522/12107/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, СКС SKOПС на базі Skoda Octavia (р/н 162671) є службовим автомобілем, який зареєстровано за ГУ НП в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с. 35).

Автомобіль Honda Civic (р/н НОМЕР_3 ) на час ДТП був забезпеченим транспортним засобом згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.218097978 (а.с. 109), зокрема, з наступними умовами:

- страховик: ПрАТ СК «ПЗУ Україна»;

- строк дії договору: з 00:00 26.11.2023 по 24:00 25.11.2024 включно;

- страхова сума на одного потерпілого: 1) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320 000,00 грн; 2) за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн;

- розмір франшизи: 2 500,00 грн.

08.07.2024 позивач надіслав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 37-38).

14.08.2024 позивач надіслав відповідачу висновок експертного дослідження від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ (а.с. 18-32).

06.09.2024 позивач надіслав відповідачу заяву про страхове відшкодування (а.с. 39).

Надсилання вказаних документів підтверджується доказами листування між сторонами засобами електронної пошти (а.с. 41-44) та відповідачем не заперечується.

З висновку експертного дослідження від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ вбачається, що до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС 10.07.2024 надійшло письмове звернення від 09.07.2024 № 1338 заступника начальника ГУ НП в Одеській області щодо проведення транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля Skoda Octavia (р/н НОМЕР_1 ). Для проведення дослідження експерту було надано звернення про призначення транспортно-товарознавчого дослідження від 09.07.2024 та автомобіль СКС SKOПС на базі Skoda Octavia (р/н НОМЕР_1 ).

Згідно висновку від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження службового автомобіля СКС SKOПС на базі Skoda Octavia (р/н НОМЕР_1 ), станом на 06.07.2024 визначається рівній 96 312,48 грн, у тому числі вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ (його складових) визначається рівній 70 623,82 грн та втрата товарної вартості 25 688,66 грн.

У матеріалах справи наявний також й інший висновок експерта від 11.10.2024 № 516.24СЕ_СК (а.с. 92-108) судової транспортної товарознавчої експертизи автомобіля СКС SKOПС на базі Skoda Octavia (р/н 162671), зі змісту якого вбачається, що 11.10.2024 судовому експерту Картавову Ю.О. надійшла заява ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи вказаного автомобіля з метою надання до суду у цивільній справі. Експертизу було проведено без огляду досліджуваного автомобіля, а в якості вихідних даних використовувалися: копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля; фото пошкодженого автомобіля; матеріали страхової справи 44581; вихідні дані для розрахунку; заява ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» від 11.10.2024.

Згідно висновку експерта від 11.10.2024 № 516.24СЕ_СК вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу досліджуваного автомобіля станом на момент ДТП, виходячи з наданих замовником вихідних даних, становить 31 350,09 грн.

25.10.2024 відповідач перерахував на користь позивача 26 017,07 грн страхового відшкодування, про що свідчить виписка з рахунка за 25.10.2024 (а.с. 34).

Предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 70 295,41 грн невиплаченого залишку страхового відшкодування, а також 3 172,90 грн пені, 363,00 грн 3% річних та 1 335,61 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем виплати залишку страхового відшкодування.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості заявлених позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Суд встановив, що 08.07.2024 позивач надіслав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до пункту 34.2. статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" протягом 10-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місце знаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (пункт 34.3 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Як свідчать матеріали справи, у встановлений статтею 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк відповідач не направив експерта або свого працівника для огляду пошкодженого транспортного засобу.

При цьому відповідач у відзиві зазначає, що протягом 10 днів з дня отримання повідомлення про ДТП направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу для визначення причин та розміру збитків. Вказує, що у передбачений Законом строк було проведено огляд транспортного засобу і складено протокол технічного огляду КТЗ.

Втім, доказів особистого проведення огляду пошкодженого транспортного засобу відповідачем до суду не надано, як і не надано доказів перешкоджання позивачем проведенню такого огляду, в той час як згідно з ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач повинен був надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву. Відтак, суд критично відноситься до тверджень відповідача щодо відсутності у позивача, як потерпілого, права самостійно обирати оцінювача для визначення розміру шкоди.

Положеннями статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування передбачено в обов`язковому порядку.

На підставі статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховою компанією в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством.

Згідно висновку експертного дослідження від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ, проведеного за зверненням позивача, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження службового автомобіля СКС SKOПС на базі Skoda Octavia (р/н 162671), станом на 06.07.2024 визначається рівній 96 312,48 грн, у тому числі вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ (його складових) визначається рівній 70 623,82 грн та втрата товарної вартості 25 688,66 грн.

14.08.2024 позивач надіслав вказаний висновок експертного дослідження відповідачу.

06.09.2024 позивач надіслав відповідачу заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до приписів пункту 2 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15-ти днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

25.10.2024 відповідач перерахував на користь позивача 26 017,07 грн страхового відшкодування.

Вказану суму страхового відшкодування відповідач обґрунтовує тим, що для визначення розміру завданої в результаті ДТП шкоди 11.10.2024 звернувся до судового експерта Картавова Ю.О., яким складено Висновок № 516.24СЕ_СК від 11.10.2024 судової транспортно-товарознавчої експертизи, згідно якого вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого автомобіля, станом на момент ДТП, складає 31 350,09 грн. Так, відповідач визначив, що страхове відшкодування за шкоду, завдану у зв`язку із пошкодженням автомобіля, складає 26 017,07 грн (31 350,09 грн 2 833,02 грн (сума ПДВ) 2500 грн (франшиза)).

Суд відхиляє наданий відповідачем Висновок № 516.24СЕ_СК від 11.10.2024 судової транспортно-товарознавчої експертизи, оскільки дії відповідача щодо його отримання суперечать ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з якою:

- страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування;

- протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків;

- якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження);

- для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Як вже було зазначено, доказів особистого проведення огляду пошкодженого транспортного засобу відповідачем до суду не надано, як і не надано доказів перешкоджання позивачем проведенню такого огляду.

Отже, відповідач, будучи з 08.07.2024 проінформованим про факт ДТП, тривалий час проявляв бездіяльність та у встановлений Законом строк не направив свого працівника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

За таких обставин, належним та допустимим доказом для визначення суми страхового відшкодування є висновок від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ транспортно-товарознавчого експертного дослідження, проведеного за зверненням позивача.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина 1 статті 25 Закону України "Про страхування").

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За визначенням статті 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (абзац 18 статті 9 Закону України "Про страхування").

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - "ПДВ"). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Разом з цим, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).

А отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу згідно висновку від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ становить 70 623,82 грн, у зв`язку з чим суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що залишок суми страхового відшкодування має вираховуватися з визначеної експертом вартості матеріального збитку, який згідно цього ж висновку складає 96 312,48 грн.

Враховуючи, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, залишок суми, яку відповідач має виплатити позивачу слід розраховувати наступним чином:

залишок невиплаченої суми страхового відшкодування = 70 623,82 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) 2500,00 грн (розмір франшизи) 26 017,00 грн (фактично виплачена сума страхового відшкодування).

Отже, вимоги позивача в частині стягнення залишку страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню на суму 42 106,82.

Доводи відповідача про включення до вартості матеріального збитку, розрахованого згідно висновку від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ, суми податку на додану вартість не знайшли свого підтвердження.

Щодо пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з п. 36.5. статті 36 цього ж Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат та 3 відсотки річних, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Визначені частиною 2 статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат та 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

За прострочення виплати залишку страхового відшкодування позивач нарахував та заявив до стягнення 3 172,90 грн пені, 363,00 грн 3% річних та 1 335,61 грн інфляційних втрат.

Вказані суми розраховуються позивачем виходячи із залишку невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 70 295,41 грн, що є неправомірним з урахуванням мотивів, викладених судом вище по тексту рішення.

Водночас пеню, відсотки річних та інфляційні втрати позивач нараховує з 25.10.2024, тобто з дня виплати відповідачем неповної суми страхового відшкодування, що, на думку суду, є обґрунтованим та таким, що відповідає приписам ст. 36 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже 08.07.2024 позивач надіслав відповідачу повідомлення про ДТП, 14.08.2024 було надіслано висновок експерта від 05.08.2024 № ЕД-19/116-24/13677-АВ із визначенням вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а 06.09.2024 заяву про страхове відшкодування. Відтак, відповідач не був позбавлений можливості врахувати надіслані позивачем документи та до 25.10.2024 виплатити позивачу повну суму страхового відшкодування, а не її частину.

З огляду на те, що позивач помилково нараховує пеню, відсотки річних та інфляційні втрати, виходячи із суми матеріального збитку без урахування коефіцієнта фізичного зносу, суд здійснив власний розрахунок цих сум, виходячи залишку невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 42 106,75 грн.

Розрахунок пені здійснюється за формулою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де

С - сума заборгованості за період,

2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,

Д - кількість днів прострочення.

Період розрахункуКількість днів у періодіСума
25.10.2024 - 12.12.2024 : 13.00 (облікова ставка НБУ) 42106.75 (Сума боргу) x (2 x 13.00 : 366) x 49 днів (прострочення) : 100491465.68
13.12.2024 - 26.12.2024 : 13.50 (облікова ставка НБУ) 42106.75 (Сума боргу) x (2 x 13.50 : 366) x 14 днів (прострочення) : 10014434.87
Всього штрафних санкцій за період: 1900.56
Всього пені 1 900,56 грн.

Інфляційні втрати:

Період (25.10.2024 - 26.12.2024)Індекс інфляції
Листопад 2024101.90
Грудень 2024101.40

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

.........................

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період:

IIc = (101.90 : 100) x (101.40 : 100) = 1.03326600

Інфляційне збільшення:

42 106,75 x 1.03326600 42 106,75 = 1 400,72

3% річних

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 25.10.2024 до 26.12.2024 42106.75 x 3 x 63 : 366 : 10063217.44
Всього 3% річних 217,44 грн.

За таких обставин, вимоги про стягнення пені та 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 1 900,56 грн та 217,44 грн відповідно.

У свою чергу, вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 1 335,61 грн, оскільки згідно ч. 2 ст. 237 ГПК України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 79 ГПК України унормовано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідним, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі №915/646/18.

Варто також зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 42 106,75 грн залишку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, 1 900,56 грн пені, 217,44 грн 3% річних, 1 335,61 грн інфляційних втрат.

Щодо клопотання позивача про нарахування пені та 3 % річних в остаточному розмірі відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, а саме до моменту виконання рішення, суд зазначає, що за змістом ч. 10 ст. 238 ГПК України, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Питання, пов`язані із правовою природою та призначенням частини десятої статті 238 ГПК України, досліджувала Велика Палата Верховного Суду, яка у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 зазначила наступне:

- за загальним правилом, у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті (п. 95);

- правила частини десятої статті 238 ГПК України (частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення (п. 96);

- водночас такі повноваження суду є доволі обмеженими, оскільки суд не стягує конкретну суму відсотків або пені, а лише визначає їх порядок обрахунку; у цьому суд має керуватися не власним розсудом при виборі відсотків або пені, а визначати їх з огляду на матеріально-правові відносини між сторонами, з`ясовані ним за результатами судового розгляду; продовження нарахування таких відсотків або пені пов`язується винятково з фактом невиконання цього судового рішення та в разі його належного виконання право на таке нарахування припиняється (п. 98);

- зміст частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) про те, що суд може зазначити в рішенні про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, дає можливість виснувати, що суд вчиняє такі дії на вимогу позивача. За власною ініціативою суд не може зазначити в рішенні про таке подальше нарахування відсотків або пені на майбутнє (п. 103);

- тож потрібно враховувати, що в абзац другий частини десятої статті 238 ГПК України (частині одинадцятій статті 265 ЦПК України) містить вказівки не судові, який ухвалює рішення, а органові, який виконуватиме судове рішення та здійснюватиме остаточний розрахунок відсотків чи пені, нарахованих судом на підставі абзацу першого частини десятої статті 238 ГПК України (частини десятої статті 265 ЦПК України). Саме абзац перший частини десятої статті 238 ГПК України та частина десята статті 265 ЦПК України визначають певне правило поведінки, обов`язкове для суду, і до того ж формулюють його із використанням сполучника "або", а саме: "Суд…, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення" (п. 124).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час ухвалення рішення про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, суд не має права зазначати в рішенні про нарахування одночасно відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду.

Відтак, враховуючи свої дискреційні повноваження при застосуванні частини десятої статті 238 ГПК України, та водночас з урахуванням клопотання позивача про нарахуванням відповідних сум до моменту виконання рішення, суд вважає за можливе встановити у рішенні нарахування 3% річних на суму залишку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, починаючи з 27.12.2024 до повного виконання рішення суду Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», за формулою: СОБ / КДР * 0,03 * КДП, де: СОБ сума основної заборгованості (залишку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу); КДР кількість днів у році стосовно періоду, за який нараховуються проценти; КДП кількість днів прострочки.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, на підставі ч. 1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд покладає на відповідача 1 468,27 грн витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Головного управління Національної поліції в Одеській області (65080, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62; ) про стягнення 75 166,92 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62; ) на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області (65080, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; ) 42 106,75 грн залишку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, 1 900,56 грн пені, 217,44 грн 3% річних, 1 335,61 грн інфляційних втрат, 1 468,27 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Встановити нарахування 3% річних на суму залишку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, починаючи з 27.12.2024 до повного виконання рішення суду Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», за формулою: СОБ / КДР * 0,03 * КДП, де: СОБ сума основної заборгованості (залишку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу); КДР кількість днів у році стосовно періоду, за який нараховуються проценти; КДП кількість днів прострочки.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 31 березня 2025 р. Повне рішення складено та підписано 07 квітня 2025 р.

Суддя Р.В. Волков