ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/706/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання В.М. Просяник,

за участю представників сторін:

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс»: не з`явився

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд»: Г.В. Глиняна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.02.2025 (суддя О.О. Мусієнко, м.Одеса) про забезпечення позову до подання позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» про стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» звернулося із заявою, сформованою в системі «Електронний суд» 26.02.2025 (вх. №4-9/25 від 26.02.2025), в якій просило застосувати заходи забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» про стягнення заборгованості шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» в розмірі 2268064,50 грн, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначав, що на виконання умов договору поставки №110225-К/1 від 11.02.2025, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Діс», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд», як покупцем, постачальник здійснив поставку товару покупцю у кількості 253500 кг кукурудзи на суму 2585593,53 грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, виставив рахунки на оплату, однак покупець оплату отриманого товару не здійснив, а також ухилився від підписання товаросупровідних документів та проставлення відбитку печатки, при цьому, як вказувало Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Діс», своїми діями Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» підтвердило факт прийняття даного товару, а саме: повноважним представником відповідача у реєстрі податкових накладних було вчинено затвердження податкових накладних, зареєстрованих позивачем.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти заявник обґрунтував тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявника та виконання майбутнього рішення суду, позаяк виконання в майбутньому судового рішення (у разі задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» необхідну суму грошових коштів. Крім того, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана значною ціною позову у розмірі 2268064,50грн та відсутністю відомостей про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» грошових коштів або достатності цінного майна.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.02.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» (вх. №4-9/25 від 26.02.2025) про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову в розмірі 2268064,50 грн, які знаходяться на всіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» (65048, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 40, ) в будь-яких банківських або інших фінансово-кредитних установах, крім рахунків із спеціальним режимом використання та рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Ухвала Господарського суду Одеської області про вжиття заходів забезпечення позову мотивована тим, що між сторонами виник спір щодо існування у відповідача обов`язку сплатити на користь позивача заборгованість у сумі 2268064,50 грн, а виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості, водночас застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» в межах суми позову відповідає статтям 136, 137 Господарського процесуального України, а також вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд»

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.02.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» про забезпечення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався на те, що ухвала про забезпечення позову прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, при вирішенні питання про задоволення заяви про забезпечення позову судом не з`ясовано та визнано встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи.

За доводами скаржника, подання заяви про забезпечення позову на підставі претензії, яку направлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» засобами поштового зв`язку 21.02.2025 та в якій викладена вимога виконати зобов`язання того ж дня до 18:00 год, тобто без реального очікування її виконання, вказує не на законний інтерес у отриманні платежу, а на спробу позивача використати судові механізми з іншою метою здійснення тиску на відповідача.

Крім того, апелянт зазначив, що суд першої інстанції проігнорував положення частини другої статті 925 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що позов до перевізника може бути пред`явлений лише після повної або часткової відмови у задоволенні претензії або за відсутності відповіді на неї протягом місяця. Однак Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» претензію 21.02.2025, яка була отримана адресатом лише 26.02.2025, що означає, що станом на момент подання заяви про забезпечення позову та на дату ухвалення оскаржуваного рішення не минув встановлений законом строк для отримання відповіді, а отже, у позивача взагалі не було права на звернення до суду.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» вказало, що суд безпідставно ухвалив рішення, не перевіривши дотримання позивачем обов`язкової претензійної процедури, що є порушенням вимог матеріального права.

При цьому апелянт зауважив на тому, що позивачем всупереч статті 74 Господарського процесуального кодексу України не подано жодного обґрунтованого доказу на підтвердження факту поставки товару, адже долучені позивачем видаткові накладні не підписані другою стороною та не містять всіх обов`язкових реквізитів, передбачених діючим законодавством, а податкові накладні позивачем надано без квитанцій про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не є підтвердженням здійснення господарської операції. Також у додаткових письмових поясненнях скаржник наголосив на тому, що не укладав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» будь-яких договорів, взаємовідносин із даним товариством апелянт не має. Викладене у сукупності свідчить про те, що позивач не надав на підтвердження своєї позиції жодних належних та допустимих доказів вчинення чи здійснення господарської операції. Відтак, на переконання Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд», відсутність належного обґрунтування та доказів поставки товару позбавляє суд можливості об`єктивно оцінити необхідність забезпечення позову, що не може бути підставою застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти.

Враховуючи наведене у сукупності та беручи до уваги те, що у даному випадку заявником належним чином не було обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не зазначено будь-яких обставин, з якими заявник пов`язує ймовірність невиконання у майбутньому судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що має місце доведеність співмірності обраного засобу забезпечення позову до предмета спору. Крім того, накладення арешту на рахунки відповідача у межах суми 2268064,50 грн фактично паралізує його господарську діяльність, що є непропорційним заходом.

Позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» зазначило, що Господарським судом Одеської області було забезпечено позов виключно в межах суми вже поставленого товару на користь відповідача, а тому Господарський суд Одеської області, постановляючи оскаржувану ухвалу, цілком та повністю дотримався принципу співмірності, а також адекватності, оскільки такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» зазначило, що апелянт, оскаржуючи ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.02.2025 у справі №916/706/25, зазначає про необгрунтованість позовних вимог, однак при вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу подано 05.03.2025 через систему «Електронний суд», зареєстровано судом 05.03.2025 за вх.№982/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.02.2025 у справі №916/706/25 до надходження матеріалів оскарження ухвали на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати копії матеріалів справи №916/706/25, необхідних для розгляду оскаржуваної ухвали, на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

13.03.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали оскарження ухвали у справі №916/706/25.

17.03.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» надійшло клопотання (вх.№982/25/Д1 від 17.03.2025) про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» оригіналу договору поставки №110225-К/1 від 11.02.2025 для огляду у судовому засіданні.

Мотивуючи заявлене клопотання про витребування доказу, апелянт послався на те, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що нібито 11.02.2025 між сторонами було укладено договір поставки №110225-К/1, сканкопію якого позивачем долучено до заяви про забезпечення позову через підсистему «Електронний суд». Водночас, як зазначив скаржник, з візуального огляду договору поставки №110225-К/1 від 11.02.2025 вбачається, що печатки сторін відрізняються чіткістю, а підпис, проставлений на місці директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» Волошина М.С., взагалі неможливо розгледіти та, більше того, порівняльний аналіз підпису на спірному договорі та підпису Волошина М.С. на наказі про його призначення свідчить про їхню суттєву відмінність. Крім того, долучені позивачем видаткові накладні не підписані другою стороною та не містять всіх обов`язкових реквізитів, передбачених діючим законодавством. Також позивачем надано податкові накладні без квитанцій про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не є підтвердженням здійснення господарської операції. Таким чином, скаржник зазначив, що відсутність належного обґрунтування та доказів поставки товару, а саме, належним чином підписаного договору та інших первинних документів, позбавляє суд можливості об`єктивно оцінити докази задля винесення справедливого остаточного рішення у справі. При цьому оригінал вказаного договору має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки лише на підставі дослідження оригіналу документу суд може встановити дійсну волю сторін при укладанні договору та дійсність підпису.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.02.2025 у справі №916/706/25. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» строк до 27.03.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 27.03.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» у строк до 27.03.2025 подати свої міркування або заперечення щодо заявленого скаржником клопотання (вх.№982/25/Д1 від 17.03.2025) про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» оригіналу договору поставки №110225-К/1 від 11.02.2025 для огляду у судовому засіданні.

25.03.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№982/25/Д2 від 25.03.2025). При цьому до відзиву на апеляційну скаргу позивач долучив копію договору поставки №110225-К/1 від 11.02.2025.

Також 27.03.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№982/25/Д3 від 27.03.2025).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» (вх.№982/25/Д1 від 17.03.2025) про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» оригіналу договору поставки №110225-К/1 від 11.02.2025.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, колегія суддів виходила з того, що:

-заявлене відповідачем клопотання про витребування доказів стосується розгляду справи по суті. Натомість під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову;

-питання щодо витребування доказів вирішується у підготовчому засіданні суду першої інстанції, у той час як суд апеляційної інстанції не може перебирати на себе повноваження, які процесуально закріплені за судом першої інстанції; апеляційний перегляд ухвали Господарського суду Одеської області від 28.02.2025 у справі №916/706/25 повинен здійснюватися з урахуванням тих документів, які були наявні у матеріалах справи на час постановлення оскаржуваного судового рішення;

-всупереч положенням статті 81 Господарського процесуального кодексу України заявником клопотання не зазначено про заходи, які він вживав для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, причини неможливості отримати цей доказ самостійно.

Вказаною вище ухвалою суду від 07.04.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.02.2025 у справі №916/706/25 призначено на 15.04.2025 о 10:30 год.

У судовому засіданні представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» надала пояснення щодо суті вимог та доводів апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» явку повноважного представника не забезпечило, про дату, час та місце проведення судового засідання було повідомлене належним чином.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною дванадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс».

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (відповідачів) чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальний та ефективний захист або поновлення порушених його прав (інтересів), якщо рішення буде прийняте на його користь, в тому числі задля забезпечення можливості захисту порушених прав в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та від 05.08.2019 у справі №922/599/19).

Також під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосуванні останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Згідно з частиною одинадцятою статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Відтак, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. ухвалу Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №906/824/17 та постанову від 21.01.2019 у справі №902/483/18).

В даному випадку предметом позову, з яким заявник мав намір звернутися до господарського суду, є майнова вимога про стягнення грошових коштів, а саме, заборгованості за договором поставки №110225-К/1 від 11.02.2025 в сумі 2268064,50 грн, тобто майнова вимога.

Підставою позову у цій справі зазначено невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд», як покупцем, свого зобов`язання щодо оплати в повному обсязі вартості отриманого товару.

В той же час, заявник просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд», у межах суми позовних вимог на загальну суму 2268064,50 грн.

Таким чином, заявник просив суд вжити передбачений пунктом 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та/або майно, яке належить відповідачу.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що виходячи із обставин справи, фактично на вирішення суду буде передано спір, за наслідками розгляду якого (у випадку задоволення заявлених вимог) на відповідача може бути покладено обов`язок зі сплати на користь позивача грошових коштів.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Отже, виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме скаржник необхідну суму грошових коштів.

Варто зауважити, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, і на нього послався суд першої інстанції у цій справі.

Аналогічний за змістом висновок наводиться Верховним Судом (постанови від 06.12.2023 у справі № 917/805/23, від 11.10.2023 у справі № 916/409/21, від 15.09.2023 у справі № 916/2359/23, від 08.08.2023 у справі № 922/1344/23, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22 та інші), що свідчить про усталеність судової практики з цього питання.

Крім того, у пункті 24 постанови від 03.03.2023 у справі №905/448/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду звернула увагу, що в разі задоволення позову про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися з позивачем за умови наявності в нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

У разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема й ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності (постанова Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

Колегія суддів зазначає, що оскільки виконання в майбутньому судового рішення у даній справі за позовом про стягнення грошових коштів у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» необхідну суму грошових коштів, то застосування заходу забезпечення позову, обраного заявником, безпосередньо пов`язане із предметом позову.

При цьому, адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову, врахувавши вимоги щодо співмірності таких заходів, а саме: шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд», саме в межах ціни позову, при цьому вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні вищенаведеного товариства, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів та майна, якої стосується спір.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вжиті оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову не призводять до зупинення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд», оскільки не зумовлюють списання коштів з банківських рахунків вказаного відповідача до моменту набрання законної сили рішенням у цій справі та виникнення у відповідача відповідного обов`язку з виконання рішення суду.

Поряд з викладеним Південно-західний апеляційний господарський суд враховує, що у постанові від 29.06.2023 №918/124/23 Верховний Суд з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кюблер проти Німеччини» (заява N 32715/06) сформулював висновок, відповідно до якого метою заходу забезпечення позову є підтримання «status quo», поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору.

Водночас застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та мають наслідком збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність у матеріалах оскарження ухвали жодного доказу на підтвердження того, що заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» та, відповідно, накладений місцевим господарським судом арешт на грошові кошти перешкоджає господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд», беручи до уваги те, що у випадку, якщо до закінчення розгляду справи грошові кошти зникнуть або їх сума зменшиться, позивач у разі задоволення позову не зможе домогтися виконання рішення суду, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що висновок Господарського суду Одеської області про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є адекватним та таким, що забезпечує збалансованість інтересів учасників справи, у повному обсязі співвідноситься із заявленими прокурором вимогами та гарантує досягнення реального і ефективного захисту порушених прав у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.

При цьому твердження апелянта щодо недотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Діс» досудового порядку врегулювання спору та ненадання останнім належних доказів поставки товару, а саме, належним чином підписаного договору та інших первинних документів, апеляційним господарським судом не приймаються до уваги, оскільки такі посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» за своїм змістом є запереченнями проти позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Діс», з яким останній має намір звернутися до господарського суду, тоді як під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19).

Отже, з урахуванням вищевикладеного правового регулювання спірних правовідносин, а також висновків Верховного Суду щодо питання застосування статті 136 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов заснованого на правильному застосуванні норми статті 136 Господарського процесуального кодексу України висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 269-271, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперос Грейд» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.02.2025 у справі №916/706/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повну постанову складено 16.04.2025.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран