СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Харків Справа № 904/3087/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Борсук В.Б.

та представників учасників справи:

від позивача Кісілевич Є.Є. представник;

від відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", Дніпропетровська область, м. Кам`янське на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 року у справі №904/3087/24

за позовом - Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", Дніпропетровська область, м. Кам`янське

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджитал контакт", м. Харків

про стягнення 5 609 287,78 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» (далі -Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджитал контакт» (далі- Відповідач) про стягнення збитків у сумі 5609287,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що внаслідок протиправної поведінки Відповідача у вигляді допущення втрати ним інформації за 1402 особовими рахунками та не вчинення будь-яких дій для її відновлення, оскільки за наявності укладеного між сторонами договору про надання послуг з обробки даних №379/22 від 29.12.2022 саме Відповідач мав актуалізувати, аналізувати та вносити інформацію до бази даних споживачів Позивача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2024 у справі №904/3087/24 позовну заяву АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №904/3087/24 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням та вважаючи його таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що:

-суд першої інстанції не мав права розглядати справу 12.12.2024 без участі сторін, оскільки це було перше засідання по суті, у Позивача була об`єктивна неможливість приєднатись до відеоконференції з технічних причин, неявка Позивача не була повторною, а Відповідач не надав відзив;

- Позивач довів, а суд першої інстанції не дослідив наявність усіх чотирьох елементів складу господарського правопорушення, необхідного для стягнення збитків;

-право Позивача є порушеним, а обраний спосіб захисту Позивача є ефективним, однак суд у своєму рішенні, визнавши наявність порушення з боку Відповідача, помилково зазначив, що вимоги, заявлені у позові, не призведуть до відновлення таких даних.

Також до апеляційної скарги додані додаткові докази, проте клопотання про їх долучення до матеріалів справи в порядку ст.269 ГПК України не заявлено, отже зазначені докази не беруться судовою колегією до уваги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 року у справі №904/3087/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на означене судове рішення, а ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 року розгляд справи призначено на 07.04.2025. о 11:15.

Відповідач не скористався правом на надання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 07.04.2025р. представник Позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати, а позов- задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, але був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, тому судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у його відсутності, оскільки він не скористався правом участі в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

-передання Позивачу за Рішенням Кам`янської міської ради № 2009-44/VІІ від 09.07.2020 функцій з реалізації виробленої теплової енергії для потреб опалення споживачів правобережної частини м. Кам`янського, а також повної бази даних абонентів, для яких він здійснюватиме виробництво та постачання теплової енергії, загальна кількість абонентів склала 26 756 штук, про що свідчить акт приймання-передачі бази даних абонентів (особових рахунків) від 01.08.2020 року (а.с. 10-70);

-укладення 29 січня 2021 року між сторонами договору № 10/21 на надання послуг «Послуги з обробки даних (Послуги з обробки даних, аналізу документів інформаційних послуг тощо) (за ДК 021:20-1- Послуги з обробки даних)», за яким Відповідач прийняв на себе зобов`язання надавати послуги, зокрема, з актуалізації бази даних споживачів послуг Позивача, в тому числі, ведення обліку споживачів за допомогою програмного забезпечення (обслуговування особових рахунків, нарахування, перерахунки, внесення показників лічильників, внесення тарифів, тощо); прийом документів, аналіз та внесення інформації до бази даних замовника, щодо переоформлення особових рахунків споживачів замовника (зміна власника, опалювальної площі, складу сім`ї, тощо);

-укладення 25 січня 2022 року між сторонами аналогічного договору № 42/22 на новий строк;

- укладення 29 грудня 2022 року між сторонами договору № 379/22 на надання послуг з обробки даних, за яким Відповідач прийняв на себе зобов`язання надавати послуги Позивачу, зокрема, з актуалізації бази даних споживачів послуг Позивача по особовим рахункам (в тому числі, відключення від системи центрального опалення, та мають заборгованість за послугу з теплопостачання), а саме ведення обліку споживачів (обслуговування особових рахунків) за допомогою програмного забезпечення (нарахування, перерахунки, внесення показників лічильників, внесення тарифів); аналіз та внесення інформації до бази даних Позивача щодо змін по особовим рахункам споживачів (оновлення даних стосовно власника особового рахунку, опалювальної площі, складу сім`ї, тощо) (далі-Договір);

- підписання 18 жовтня 2023 між сторонами Додаткової угоди № 1 до Договору, в якій сторони домовились внести зміни щодо загальної суми Договору та поділення додатку «Реєстр послуг» два додатки: в додатку № 1 (актуалізація бази даних споживачів послуг замовника по особовим рахункам) в графі - «кількість за 7 місяців» зазначено 172505,00, що фактично дорівнює 24643,57 шт. в місяць, а в додатку № 2 (актуалізація бази даних споживачів послуг замовника по особовим рахункам) в графі - «кількість за 5 місяців» зазначено 287092,00, що фактично дорівнює 57418,40 шт. в місяць;

- направлення Позивачем на адресу Відповідача листа № 4503/23 від 15.09.2023 року з пропозицією розірвати Договір за згодою сторін з 01.10.2023 року, а також листа № 4512/23 від 19.09.2023 р. з проектом угоди та шаблоном акту приймання-передачі;

-складання Відповідачем акту приймання- передачі наданих послуг по особовим рахункам у кількості 24435шт;

- складання Позивачем заперечень до вказаного акту вих №4677/01 від 16.10.2023р (а.с.111-112 зворот т.1 ), відповідно до яких виявлено відсутність 1402 шт особових рахунків споживачів населення.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, вважаючи Відповідача винним у неналежному виконанні своїх зобов`язань з передачі бази даних споживачів до замовника в порядку приписів п. 4.1, 4.4 Договору, звернувся до суду з позовом про стягнення збитків у розмірі 5 609 287,78 грн, які він поніс через відсутність інформації про 1402 шт. особових рахунків (споживачів населення) в базі даних споживачів, що унеможливлює для Позивача забезпечення виконання грошових зобов`язань боржниками (фізичними особами), в тому числі шляхом направлення позовних заяв до місцевих районних судів, що призводить до грошових збитків останнього.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву до суду першої інстанції не скористався.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність усіх складових елементів порушення господарського зобов`язання, а саме:

- передачі такої інформації Відповідачу;

- не доведеності розміру заподіяних збитків, оскільки самим Позивачем наводиться інформація щодо звернення до споживачів, по яким відсутня інформація по особовим рахункам, та здійснення такими споживачами платежів;

- недоведеності Позивачем причинного зв`язку між протиправною поведінкою Відповідача та розміром завданої шкоди, оскільки не доведено, що у разі наявності всієї бази даних, всі платежі були здійснені споживачами.

Натомість, в апеляційній скарзі Позивач вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, а розмір збитків доведеними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими за наступних підстав.

Відповідно до норми п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 147 Господарського кодексу України, збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності визначено нормою ч. 1 статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для стягнення збитків слід довести наявність факту заподіяння збитків, протиправну поведінку відповідальної особи, причинно-наслідковий зв`язок між збитками та виконанням чи неналежним виконання особою своїх обов`язків, розмір збитків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2019 у справі № 910/422/18 (пункт 22 постанови) вказано наступне: « 22.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував».

Аналогічні висновки викладені також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14.

В постанові від 17.03.2021 у справі № 916/1740/18 Верховним Судом висловлена позиція, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків; при визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання; у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Крім того, в постанові від 17.04.2021 у справі № 913/335/20 Верховний Суд зазначив, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинно- наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, завданими потерпілій особі. Позивачу в цій категорії справ слід довести в порядку, передбаченому положеннями частини третьої статті 13, статей 74, 76-77 ГПК України, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, Верховним Судом сформована чітка та усталена судова практика щодо доведення наявності, розміру упущеної вигоди та підстав її стягнення, а саме: для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди.

За відсутності хоча б одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальність з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає.

Водночас, судова колегія зазначає, що за змістом частини 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

З матеріалів справи вбачається укладення між сторонами низки договорів на надання послуг з обробки даних на різний період- договорів № 10/21 від 29.01.2021, № 24/22 від 25.01.2022 та №379/22 від 29.12.2022, умови яких схожі між собою.

За змісту Договору вбачається, що Відповідач взяв на себе зобов`язання надати Позивачу послуги з обробки даних (Послуги з обробки даних, аналізу документів інформаційних послуг, тощо), а Позивач зобов`язався їх прийняти та оплатити.

Відповідно до умов пункту 1.2 Договору, Позивач доручив, а Відповідач прийняв на себе зобов`язання надавати наступні послуги:

-актуалізація бази даних споживачів послуг замовника по особовим рахункам (в тому числі, відключені від системи центрального опалення, та мають заборгованість за послугу з достачання), а саме ведення обліку споживачів (обслуговування особових рахунків) за - -допомогою програмного забезпечення (нарахування, перерахунки, внесення показників лічильників, внесення тарифів);

-аналіз та внесення інформації до бази даних замовника, щодо змін по особовим рахункам споживачів замовника (оновлення даних стосовно власника особового рахунку, опалювальної площі, складу сім`ї, тощо);

-дистанційне обслуговування споживачів замовника за допомогою Веб-сервісу - програмного забезпечення для автоматизації телефонних продажів, обробка телефонних та електронних .-день споживачів; обробка звернень у програмному забезпеченні по веденню обліку споживачів, надання інформації та роз`яснень щодо послуг замовника (своєчасне інформування споживачів, щодо тарифів, нарахувань, перерахунків заборгованості, та інше;

-формування довідок для споживачів в установленому порядку, на підставі даних замовника(довідки про стан заборгованості, розмір платежів для користувачів субсидії, еквівалент пільг, перехід на автономне опалення, стан особового рахунку, стан особового рахунку у строках позовної давності, друк карти споживача за запитом та друк зведеної інформації про нарахування за період програмного забезпечення по веденню обліку споживачів);

-супроводження дебіторської заборгованості споживачів замовника, рознесення в базу даних платежів споживачів замовника в т.ч. користувачів пільг та субсидій, виявлення боржників отримувачів субсидій та пільг;

-перевірка, обробка і аналіз документів щодо укладання договорів реструктуризації заборгованості зі споживачами замовника. Обробка та аналіз особових рахунків, щодо використання умов договорів реструктуризації, або графіку погашення заборгованості у програмному забезпеченні ведення обліку споживачів;

-формування звітності щодо нарахувань, перерахунків, сплат, за спожиту теплову енергію, площі. Формування звітності за заданими параметрами замовника -1 гр. (відомче

житло, ЖБК, ОСББ), 2, 3 група споживачів та релігійні організації (юр. особи);

-виконання договорів на постачання теплової енергії, в тому числі ведення обліку за допомогою програмного забезпечення (нарахування, перерахунки, внесення показників лічильників, внесення тарифів формування актів про постачання теплової енергії, формування рахунків -фактур);

-формування звітності щодо нарахувань, перерахунків, сплат, за спожиту теплову енергію, площі, відомче житло, ЖБК, ОСББ), 2,3 гр. споживачів та релігійним організаціям (юр. особам). Формування звітності за заданими параметрами замовника.

Відповідно до умов п.2.6. Договору остаточний розрахунок проводиться замовником протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного Акту(ів) наданих послуг, який(і) підписуються сторонами Договору.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2., 4.4 Договору здавання і приймання фактично наданих послуг за цим Договором проводиться згідно з Актом наданих послуг який підписуються уповноваженими представниками сторін.

Після отримання акту, визначеного в п. 4.1. цього Договору, та уточненого розрахунку вартості фактичного надання послуг, замовник зобов`язується протягом 10-ти (десяти робочих днів перевірити та узгодити відповідні статті витрат фактично наданих підписати акт та надати його виконавцю або направити мотивовану відмову від приймання наданих послуг.

Зобов`язання виконавця щодо надання послуг вважаються виконаними з моменту підписання сторонами акта наданих послуг.

Відповідно до акту приймання-передачі (ас. 110 т.1 ) складеного Відповідачем, вбачається, що виконавець передає, а замовник приймає базу даних по абонентам (населення), бюджетні організації, інші та релігійні організації в кількості:

- кількість особових рахунків (населення) - 24435 шт.;

- сума дебіторської заборгованості за теплову енергію 257850861,48 грн, кількість особових рахунків 14390 шт.;

- сума кредиторської заборгованості за теплову енергію - 939975,97 грн, кількість особових рахунків 2704 шт.;

- сума дебіторської заборгованості за абонплатою - 10287914,35 грн, кількість особових рахунків всього 23018 шт.;

- сума кредиторської заборгованості за абонплатою - 217898,88 грн, кількість особових рахунків всього 1145 шт.

Натомість позивач наполягає, що згідно даних бухгалтерського обліку АТ «Дніпровська ТЕЦ»:

- сума дебіторської заборгованості за теплову енергію становить 263 030 296,21грн;

- сума кредиторської заборгованості за теплову енергію - 610313,00 грн;

- сума дебіторської заборгованості за абонплатою - 10287914,35 грн, кількість особових рахунків всього 23018 шт.;

- сума кредиторської заборгованості за абонплатою - 217898,88 грн.

Відповідно до п.5.3.2 Договорів замовник має право перевіряти у будь-який робочий час хід та якість надання послуг, а також контролювати заповідність складу та обсягів надання послуг, не втручаючись при цьому в господарську діяльність виконавця.

У запереченнях до вказаного акту вих №4677/01 від 16.10.2023р (а.с.111-112 зворот т.1 ), Позивач зазначив, що ним виявлено відсутність 1402 шт особових рахунків споживачів населення.

За реєстром послуг (а.с.96 т. 1 зворот) встановлено обсяг надання послуг в певній кількості одиниць за рік за кожною послугою.

Листом вих №4503/23 від 15.09.2023року (а.с. 105 т. 1) Позивач пропонував Відповідачу, відповідно до п. 15.1 Договору розірвати Договір з 01.10.2023, за згодою сторін.

Листом вих №4512/23 від 19.09.2023року (а.с.107-110 т.1) Позивачем на адресу Відповідача направлено проект додаткової угоди про розірвання Договору №379/22 від 29.12.2022.

В подальшому, Позивач звернувся до Відповідача з претензією вих №4987/07 від 13.12.2023 в якій зазначив про наявність порушень з боку Відповідача.

Відповідач листом вих №20/12-3 від 20.12.2023 Відповідач звернувся до Позивача з проханням надати інформацію та відповіді на наступні питання:

-надати Акт приймання-передачі бази даних по абонентам (населення), бюджетні інші та релігійні організації (з переліком особових рахунків), які було передано Позивачем Відповідачу для подальшого виконання Договору № 379/22;

- надати інформацію з якою базою даних Позивача було проведено звіряння по кількості абонентів та по сумам заборгованості за теплову енергію та заборгованості з абонентської плати;

-за який період (місяць) Позивачем виявлено відсутність особових рахунків (споживач-населення) у кількості 1402 шт. та встановлено розбіжності сум зведеного сальдо станом на 01.10.2023 у розмірі за теплову енергію - 5 509 097,70 грн, з абонентської плати - 29 184,11 грн;

-просив надати детальну інформацію щодо переліку особових рахунків в яких :і невідповідність, а також яка сума по бухгалтерському обліку була у розбіжностях станом на 01.10.2023, а також просив зазначити як саме було прораховано суму розбіжності зведеного сальдо за теплову та з абонентської плати по Договору № 379/22 станом на 01.10.2023.

У відповідь на лист Відповідача, Позивач листом вих.№022/07 від 04.01.2024 року, Позивач зазначив, що ним чітко було зазначено кількість зниклих особових рахунків та суму розбіжностей зведеного сальдо у запереченнях до акту приймання-передачі бази даних по абонентам (населення), організації, інші та релігійні організації по Договору №379/22 на надання послуг їх від 29.12.2022 року, які були отримані 28.11.2023 року

Досліджуючи питання щодо порушення Відповідачем умов Договору, який Позивач поклав в основу позовних вимог про стягнення збитків, судова колегія зауважує, що зі змісту договорів не вбачається узгодження сторонами порядку передачі виконавцю бази даних та не надано жодного доказу на підтвердження факту здійснення такої передачі Відповідачу, оскільки з дослідження матеріалів справи вбачається лише передача КП Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» такої бази у кількості абонентів 26 756 штук Позивачу, про що свідчить акт приймання-передачі бази даних абонентів (особових рахунків) від 01.08.2020 року (а.с. 10-70);

Позивачем а ні в позовній заяві, а ні в подальшому при розгляді справи в суді першої інстанції не заявлено про зникнення даних щодо конкретних споживачів та не надано доказів приймання та повернення відповідної бази даних й за попереднім аналогічними договорами, у зв`язку з чим судова колегія не вбачає за можливе співвіднести конкретний обсяг бази даних, що з 2021 року була передана Відповідачу, з тим обсягом, що була ним повернута.

Крім того, внаслідок здійснення Відповідачем дій з актуалізації бази даних споживачів, зокрема, внесення інформації до бази даних щодо переоформлення їх особових рахунків (зміна власників, опалювальної площі, складу сім`ї тощо), а також прийняття Позивачем таких дій без заперечень протягом тривалого часу, навіть при встановленні такого неспівпадіння, віднесення його на рахунок неналежного виконання Відповідачем договірного зобов`язання є безпідставним.

Також, звертаючись до Відповідача з претензіями про виявлення відсутності інформації про 1402 шт. особових рахунків споживачів-населення, Позивач не конкретизував, у чому саме полягає порушення Відповідача, не дивлячись на запит останнього, як і не підтвердив вказаних обставин належними доказами.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність Позивачем факту порушення Відповідачем господарського зобов`язання, з яким Позивач пов`язує понесення збитків.

Також судова колегія вважає безпідставними твердження Позивача щодо зазнання збитків у вигляді неотримання коштів через дії Відповідача, оскільки право на отримання таких коштів виникає у Позивача через надання послуг споживачам теплової енергії та не пов`язано з виконанням сторонами спірного Договору.

Отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем не доведено законних підстав до застосування до Відповідача такої міри відповідальності як відшкодування збитків.

Зважаючи на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Позивача про невідповідність рішення суду обставинам справи, відхиляються колегією суддів як такі, що ґрунтуються на неправильному розумінні апелянтом питання порядку доведення факту заподіяння йому збитків у спірних правовідносинах і не містять в собі посилань на докази, які не були враховані судом першої інстанції при прийнятті.

Щодо висновку суду першої інстанції про неефективність обраного Позивачем способу захисту своїх прав, то такий висновок базується на співвіднесенні обставин позову, якими Позивач обґрунтовує порушення свого права на отримання повної бази споживачів теплової енергії - з вимогами про стягнення недоотриманої ним з невідомих причин плати за надану послугу.

Отже судова колегія вважає такий висновок суду обґрунтованим, оскільки заявлене право залишиться невідновленим, можливе задоволення позову не призведе до відновлення бази даних, Позивачу у будь-якому разі необхідно буде вчиняти дії по відновленню повної бази споживачів.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права через розгляд справи у відсутності представників сторін у першому судовому засіданні по суті, то судовою колегією не встановлено порушень з боку суду першої інстанції, оскільки:

- у підготовчому засіданні 21.11.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України;

- у судовому засіданні 22.11.2024 р. було оголошено перерву в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України;

- судове засідання 12.12. 2024 року відбулося у відсутності учасників справи, що були належним чином повідомленими про час та місце його розгляду та не повідомили суд про причини їх неявки.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ГПК України відкладення розгляду справи є правом суду та здійснюється ним на власний розсуд, з урахуванням конкретних обставин у справі та у разі визнання причин неявки сторін поважними.

Судова колегія зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Наведеним спростовуються доводи Позивача про порушення судом норм процесуального права.

Стосовно не надання Відповідачем відзиву на позов, то відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З матеріалів справи вбачається належне повідомлення Відповідача про час та місце розгляду справи, усі процесуальні документи суду, були доставлені Відповідач у його електронний кабінет.

У зв`язку з викладеним посилання скаржника у апеляційній скарзі на порушення судами норм процесуального права - є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правомірним.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновок суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 року у справі №904/3087/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скаргабез задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги, про відшкодування інших судових витрат сторонами не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", Дніпропетровська область, м. Кам`янське на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 року у справі №904/3087/24 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі № 904/3087/24 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль", Дніпропетровська область, м. Кам`янське.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 11.04.2025.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков