ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

16.04.2025м. ДніпроСправа № 904/1759/25

За позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс", с. Софіївка Дніпропетровської області

про визнання недійсними рішень загальних зборів та правління кооперативу

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без участі представників сторін

С У Т Ь С П О Р У :

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить:

- визнати недійсними рішення загальних зборів Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс", які оформлені протоколом №1 від 24.11.2024;

- визнати недійсними рішення правління Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс", які оформлені протоколом №2 від 25.11.2024.

Позов обґрунтований тим, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства та положень статуту Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс". Внаслідок прийняття рішення

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

- заборонити відповідачу на час до набрання чинності рішенням суду у справі проводити чергові та позачергові загальні збори членів Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс";

- заборонити відповідачу проведення зборів членів правління Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс";

- заборонити до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та/або змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії відносно Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс".

Заявник зазначає, що до 24.11.2024 фактично працювала головою правління кооперативу, однак після зазначеної дати дізналася, що відсторонена від своєї посади.

Позивач вважає, що в кооперативі відбувся рейдерський захват, відсторонення є незаконним, а тому позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Окрім того, 11.12.2024 було подано заяву до правоохоронних органів щодо порушення кримінальної справи за ст. 358 ч. 3 Кримінального кодексу України, яку було внесено до ЄРДР, номер кримінального провадження 0000159.

Невжиття заходів забезпечення позову у межах даного провадження дозволить відповідачу, Обслуговуючому кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс", реалізувати прийняті рішення, шляхом введення в оману інших добросовісних членів кооперативу, а саме: затвердити зміни до статуту, що можуть необґрунтовано розширити повноваження голови правління та його членів, в тому числі - ліквідації кооперативу; затвердити кошторис витрат та визначити розмір оплати праці голови кооперативу та скарбника, з метою необґрунтованого підвищення оплати праці та укладення від імені кооперативу завідомо невигідних договорів з контрагентами, що здійснюють надання послуг кооперативу, це може призвести до втрати майна кооперативу; обрати новий склад правління, яке відповідно до п. 5.19.1 Статуту має повноваження обрати нового голову правління.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Так, відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

За умовами ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії (п. 2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (п. 4); іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (п. 10).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (постанова Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується вжиття певного виду забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 17.12.2020 у справі №910/11857/20).

Виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права відповідача або вказаних осіб, та, відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу і яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову потрібно враховувати, що такими заходами не повинні обмежуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані із предметом спору.

Як вказувалось вище, звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просить вжити заходів до забезпечення позову шляхом заборони проводити чергові та позачергові загальні та збори членів кооперативу, заборони проводити збори членів правління та заборонити проводити будь-які реєстраційні дії відносно кооперативу.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є немайнові вимоги позивача про визнання незаконними рішення загальних зборів обслуговуючого кооперативу та рішення правління обслуговуючого кооперативу.

Оскільки, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами немайнового характеру у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Водночас частиною п`ятою статті 137 Господарського кодексу України визначено, що не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору (п.1).

Заявляючи вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони проводити чергові та позачергові загальні збори та членів кооперативу, позивачем не враховані положення п. 1 ч. 5 ст. 137 ГПК України.

З урахуванням викладеного, господарський суд доходить висновку про відмову про задоволенні заяви про забезпечення позову, в частині заборони відповідачу на час до набрання чинності рішенням суду у справі проводити чергові та позачергові загальні збори членів Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс"; заборони відповідачу проводити збори членів правління Обслуговуючого кооперативу "Садівниче товариство "Флорекс".

Заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Згідно зі ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" підставою для відмови у державній реєстрації є, зокрема те, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

Позивачка оскаржує рішення позачергових загальних зборів членів кооперативу, оформлене протоколом № 1 від 24.11.2024, яким припинено повноваження голови кооперативу ОСОБА_1 з 24.11.2024 (третє питання порядку денного) та рішення членів правління кооперативу, оформлене протоколом № 2 від 25.11.2024, яким обрано головою кооперативу ОСОБА_2 (друге питання порядку денного).

У постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 923/253/20 зазначено, що, виходячи з предмета позову та вимог заяви про забезпечення позову, суд з урахуванням норм ч. 4, п. 4 ч. 5, ч.ч. 9, 10 ст. 137 ГПК України, має перевірити які конкретно реєстраційні дії, що пов`язані з предметом спору в даній справі, допустимо заборонити проводити суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (у т.ч. державним реєстраторам, нотаріусам, тощо).

Зі змісту заяви про вжиття заходів до забезпечення позову вбачається, що позивачка просить заборонити суб`єктам державної реєстрації проводити будь-які реєстраційні дії відносно обслуговуючого кооперативу, що не є обгрунтованим.

Господарський суд вважає, що заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії в ЄДР ЮО та в Реєстрі громадських об`єднань щодо ОК виходить за межі предмета спору, не відповідає вимогам співмірності, адекватності, розумності, збалансованості інтересів сторін.

У цій справі заборона вчинення реєстраційних дій саме на підставі рішень, оформлених протоколом №1 від 24.11.2024 та №2 від 25.11.2024 узгоджується з предметом спору.

У такий спосіб окреслюється вичерпне коло реєстраційних дій, що забороняються вчиняти, попереджуються потенційні обмеження прав та законних інтересів юридичної особи, ризик втручання в її господарську діяльність.

Проте, рішення загальних зборів ОК щодо призначення на посаду голови кооперативу Донченка Є.О. виконано.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 16.04.2025 року головою кооперативу є Донченко Є.О., тобто до державного реєстру внесено запис про зміну керівника на підставі рішення позачергових зборів ОК від 24.11.2024.

За таких обставин заборона вчинення будь яких реєстраційних дій, що не охоплюються предметом спору в справі, є незаконним втручанням у господарські відносини ОК.

Зважаючи на викладені вище обставини, заява ОСОБА_1 про вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 42, 136-141, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів до забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття 16.04.2025 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.М. Євстигнеєва