ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025м. ХарківСправа № 922/431/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7; ідент. код 04059243)

до Приватного підприємства "ХАР-ТЕКС" (61057, м. Харків, вул. Римарська, буд. 25, кв. 89; ідент. код 33289697)

про стягнення 312 134,83 грн.

за участю представників:

позивача Бенденжук Л.О.,

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "ХАР-ТЕКС" (відповідач) загальної суми у розмірі 312 134,83 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, а також стягнення з відповідача суми судового збору. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилаючись на те, що відповідач у період з 10.07.2020 по 28.02.2022 використовував земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0021 площею 0,1211 га по пров. Лопатинському, 14 у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125,126 Земельного кодексу України, тобто без достатніх правових підстав і не сплачував за користування плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника вказаної земельної ділянки, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, які позивач просить, на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача як безпідставно збережені кошти в загальному розмірі 312 134,83 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.02.2025 року відкрито провадження у справі № 922/431/25, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено у справі проведення підготовчого засідання на 14 березня 2024 року.

У підготовчому засіданні 14.03.2025 р. постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 27 березня 2025 року о 12:30 год.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 14.02.2025 та ухвала-повідомлення від 14.03.2025 були направлені судом на адресу відповідача вказану у позовній заяві та яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місцезнаходження відповідача. Проте, вказані ухвали були повернута на адресу суду з позначкою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом враховано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, для отримання поштових відправлень особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Відсутність відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

В той же час, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.09.2024 № 396604624 право власності на нежитлові будівлі: літ. "А-2" загальною площею 1090,1 кв.м по пров. Лопатинському, 14 у м. Харкові з 10.07.2015 року зареєстроване за Приватного підприємства "ХАР-ТЕКС" на підставі свідоцтва про право власності від 20.07.2015 № 40909658.

Вищевказані нежитлові будівлі розташований на земельній ділянці комунальної власності (кадастровий номер :01:013:0021), право користування якою відповідач не оформив.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.07.2020 № НВ-020 площа земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0021) по пров. Лопатинському, 14 у м. Харкові складає 0,1211 га, дата державної реєстрації земельної ділянки - 10.07.2020. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Вид цільового призначення земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-2" (виробничий будинок).

26.09.2024 головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Німець Я.А. у порядку ч. 2. ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів щодо зазначеної земельної ділянки по пров. Лопатинському, 14 у м. Харкові.

За результатами проведеного обстеження встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:013:0021 площею 0,1211 га по пров. Лопатинському, 14 у м. Харкові знаходяться нежитлові будівлі літ. "А-2" право власності на які зареєстровано за Приватним підприємством "ХАР-ТЕКС".

Як стверджує позивач, Приватне підприємство "ХАР-ТЕКС" з дати набуття право власності на нерухоме майно та враховуючи дату формування земельної ділянки - 10.07.2020 по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0021 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Згідно з листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 20.09.2024 № 19318/5/20-40-04-02-12 ПП "ХАР-ТЕКС" не обліковується платником плати за земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0021.

Таким чином, як стверджує позивач, відповідач у період з 10.07.2020 по 28.02.2022 не сплачував плату за користування спірною земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Лопатинському, 14 з кадастровим номером :01:013:0021 площею 0,1211 га грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 312134,83 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом спору у справі № 922/431/54 є правовідносини між сторонами щодо користування Приватним підприємством "ХАР-ТЕКС" земельною ділянкою з кадастровим номером :01:013:0021 у період з 10.07.2020 по 28.02.2022.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 13, 74 ГПК України).

Суд констатує, що в період за який позивачем здійснено нарахування заявленої до стягнення суми (10.07.2020 по 28.02.2022), договірні відносини між сторонами були відсутні, що не заперечується сторонами спору.

Встановлена вище відсутність між сторонами договірних правовідносин означає, що між ними з приводу Земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0021 площею 0,1211 га виникли бездоговірні правовідносини. Такі відносини регулюються в т.ч. статтями 1212 1214 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. В даному разі названі умови наявні. Отже між сторонами склалися кондикційні правовідносини.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Таким чином, набувач земельної ділянки, за відсутності укладеного договору оренди, фактично зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою у визначеному чинним законодавством розмірі, тим самим збільшуючи вартість власного майна, а власник землі (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати у розмірі визначеному законом).

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав з 10.07.2020. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.07.2020 №НВ-020 земельна площею 0,1211 га по пров. Лопатинському, 14 у м. Харкові з кадастровим номером :01:013:0021 зареєстрована 10.07.2020 у Відділі у Снятинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Вид використання: для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-2" (виробничий будинок).

На Земельній ділянці знаходиться майно, власником якого є відповідач на підставі свідоцтва на право власності від 20.07.2015 № 40909658.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Доказів на підтвердження того факту, що у спірний період між позивачем та відповідачем діяв договір оренди з приводу передачі останньому у строкове платне володіння і користування Земельної ділянки для обслуговування майна відповідача до матеріалів справи не надано, про що зазначено вище.

А відтак, суд визнає правомірними твердження позивача, що у період з 10.07.2020 по 28.02.2022 відповідач використовував земельну ділянку під належним йому нерухомим майном за відсутності відповідного договору оренди з Харківською міською радою.

При цьому суд констатує, що: земельна ділянка є сформованою, як об`єкт права; земельна ділянка належить територіальній громаді м. Харкова від імені якої діє позивач; відповідач фактично використовував земельну ділянку для розміщення та експлуатації належного йому майна; за користування земельною ділянкою на користь позивача підлягають сплаті кошти у вигляді орендної плати у визначеному законодавством розмірі; договір оренди Земельної ділянки не укладено; кошти, які б у разі укладення договору оренди були б сплачені відповідачем позивачеві, відповідач утримує (зберігає) у себе.

А відтак, суд прийшов до висновку про те, що між позивачем та відповідачем у відповідності до статті 1212 ЦК України виникли кондикційні правовідносини, в силу яких відповідач зобов`язаний повернути повивачеві кошти збережені ним в результаті несплати орендної плати за фактичне користування Земельною ділянкою належною позивачеві.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є саме нормативна грошова оцінка земель, а її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

При цьому, наявність між сторонами позадоговірних кондикційних правовідносин не є підставою для незастосуванння при визначенні розміру несплаченої відповідачем орендної плати за земельну ділянку як безпідставно збережених грошових коштів затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки цієї ділянки.

Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 03.07.2024 № НВ-024 (т. I, а.с. 26), нормативно грошова оцінка Земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0021 становить 6287798,95 грн.

Щодо застосування ставки річної орендної плати у розмірі 4 % та відповідних коефіцієнтів.

Так, розрахунок розміру орендної плати виконано на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 41/08 від 27.02.2008.

Відповідно з пунктом 4.1. зазначеного Положення № 41/08 річна орендна плата за використання земельної ділянки для промисловості встановлена на рівні 4 % від нормативної грошової оцінки.

Додатком до Положення № 41/08 "Коефіцієнти умов використання земельної ділянки" в редакції до 31.12.2021 встановлено, що у випадку перевищення 50 кв.м площі земельної ділянки, застосовується коефіцієнт за значенням 1.

Додатком до Положення № 41/08 "Коефіцієнти умов використання земельної ділянки" в редакції з 01.01.2022 встановлено, що коефіцієнт розміру земельної ділянки із показником від 0,1000 га - 0,9999 га відповідає значення 0,95.

Пунктом 2.4. Положення № 41/08 встановлено, що застосування коефіцієнтів складності інженерно-геологічних умов (К1) та обмеженого використання (К2) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання вказаних коефіцієнтів.

Орендарем не надано жодних документів на підтвердження особливих умов використання земельної ділянки.

За таких підстав, суд погоджується із методом визначення позивачем розміру позовних вимог, оскільки він ґрунтується на нормах Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Положення про порядок визначення розміру орендної плати при укладенні договорів оренди землі в м. Харкові", затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08 (із змінами та доповненнями).

Отже, відповідно до розрахунків позивача, розмір орендної плати, яку повинно було сплачувати Спільне українсько-естонське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТІМА - ФАРМ, ЛТД" за використання земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0021 загальною площею 0,1211 га по пров. Лопатинському, 14 у м. Харкові складає:

- у 2020 році - 15 764,64 грн в місяць, що за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 становить 90 011,01 грн;

- у 2021 році - 15 764,64 грн в місяць, що за період з 01.01.2021 по 31.12.2020 становить 189 175,72 грн;

- у 2022 році - 16 474,05 грн в місяць, що за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 становить 32 948,10 грн.

На підставі викладеного вище суд приходить до висновку про те, що між сторонами відповідно до статті 1212 ЦК України виникли кондикційні правовідносини в силу яких відповідач зобов`язаний повернути повивачеві кошти збережені ним в результаті несплати орендної плати у визначеному законодавством розмірі за фактичне користування Земельною ділянкою, яка належить позивачу. Сума коштів у вигляді орендної плати збереженої без достатніх правових підстав відповідачем розрахована вірно та становить: за 2020 рік за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 суму у розмірі 90 011,01 грн; за 2021 рік за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 суму у розмірі 189 175,72 грн; за 2022 рік за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 суму у розмірі 32 948,10 грн.

Суд наголошує, що незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою у визначеному розмірі, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію виправдане очікування, що є загальновизнаною в т.ч. в практиці Європейського суду з прав людини. При цьому відповідач, ігноруючи передбачений законом обов`язок з оформлення права користування землею та не сплачуючи відповідні кошти за користування нею, легітимного бажання врегулювати спірні правовідносини не виявляє. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в загальній сумі 312 134,83 грн заявлені позивачем правомірно.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в загальній сумі 312134,83 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ХАР-ТЕКС" (61057, м. Харків, вул. Римарська, буд. 25, кв. 89; ідент. код 33289697) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, , платіжні реквізити: отримувач - ГУК Харків обл/МТГ Харків, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37874947, рахунок (ІВАN) - UА0020649, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 24062200) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі - 312 134,83 грн за використання земельної ділянки по пров. Лопатинському, 14 у м. Харкові з кадастровим номером :01:013:0021 за період з 10.07.2020 по 28.02.2022 та 4682,02 грн судового збору сплаченого при подачі позову.

3. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "07" квітня 2025 р.

Суддя М.І. Шатерніков