СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Харків Справа № 917/1375/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Радіонова О.О.

за участю секретаря судового засідання Євтушенко Є.В.,

та представників учасників справи:

від Позивача: Карасьов О.С.- представник

від Відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Живий Квас", м.Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2024 р. у справі №917/1375/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Живий Квас", м. Київ

до Приватного підприємства "Промфактор-Сервіс", м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення 547 296,34 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Живий Квас»(далі- Позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Промфактор-Сервіс» (далі-Відповідач) про стягнення заборгованості за Договором дистриб`юції №ЖК/76 від 03.04.2023 року у розмірі 547 296,34 грн, з яких: 389 904,00 грн - основний борг, 145 625, 39 грн - пеня, 11 766,95 грн - інфляційні втрати (вх. № 1443/24).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.11.2024 у позові відмовлено.

Позивач із вказаним судовим рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 20.11.2024 у справі №917/1375/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Позивач зазначив, що:

-судом першої інстанції проігноровано наявність підпису представника Відповідача Дзюби на видаткових та товаро-транспортних накладних;

-оформлені Позивачем податкові накладні є належними доказами на підтвердження здійснення господарської операції, однак суд першої інстанції безпідставно визнав їх неналежними доказами;

-судом порушено стандарт балансу вірогідності доказів, оскільки Відповідачем доводи Позивача не спростовано.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 року у справі №917/1375/24, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на

означене судове рішення, а ухвалою суду від 27.01.2025 розгляд справи призначений на 17.03.2025 о 10:00.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою від 17.03.2025р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 07.04.2025 о 11:45.

У судовому засідання 07.04.2025 Позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Відповідача не скористався правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, але був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, тому судова колегія прийшла до висновку про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

-укладення 03.04.2023 року між сторонами договору дистриб`юції № ЖК/76 від 03.04.2023 року з Додатками №1, 2, 3 та Додатковими угодами № 1 та № 2, за умовами якого Позивач передає товар у власність Відповідача, який зобов`язаний його прийняти, сплатити за нього та в подальшому розповсюдити товар юридичним та/або фізичним особам, що здійснюють торговельно-закупівельну та/або комерційно-посередницьку діяльність в межах певної території (далі-Договір);

- передання товару 09.04.2023 логістичній компанії ТОВ «СМ-Транссервіс» за договором транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 01.10.2021, про що складено товарно-транспортну накладну № ЖКЦБ-052537 від 09.04.2023 та видаткову накладну № 11663 від 09.04.2023 на суму 168 684, 00 грн.;

- передання товару 18.04.2023 логістичній компанії ТОВ «Метафора транс» за договором транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 01.10.2021 про що складено товарно-транспортні накладні № ЖКЦБ-053565 від 18.04.2023 № ЖКЦБ-053556 від 18.04.2023 та видаткові накладні № 12783 від 18.04.2023 на суму 102 510, 00 грн, №12770 від 18.04.2023 на суму 118 710, 00 грн.;

-реєстрація та оформлення Позивачем податкових накладних № 10815 від 09.04.2023 та № 11542 від 18.04.2023 року.

Факт відсутності виконання Відповідачем умов Договору щодо своєчасної оплати товару став підставою звернення Позивача до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, нарахування пені та інфляційних втрат, що пов`язані із простроченням виконання вищенаведеного грошового зобов`язання.

Відповідач у суді першої інстанції не скористався правом на подання відзиву.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність Позивачем факту поставки товару Відповідачу.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є незгода Позивача з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Умовами ст.662 ЦК України передбачений обов`язок продавця зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджується укладення між Позивачем, як постачальником та Відповідачем, як Дистриб`ютором, Договору дистриб`юції № ЖК/76 від 03.04.2023 року, який за своєю правовою природою є договором поставки.

В обґрунтування своїх вимог Позивач посилався на те, що поставка товару Відповідачу на загальну суму 389 904,00 грн підтверджується копіями видаткових накладних № 12783 від 18.04.2023 на суму 102 510, 00 грн, № 12770 від 18.04.2023 на суму 118 710, 00 грн., № 11663 від 09.04.2023 на суму 168 684, 00 грн, товарно-транспортними накладними № ЖКЦБ-053565 від 18.04.2023 № ЖКЦБ-053556 від 18.04.2023, № ЖКЦБ- 052537 від 09.04.2023 та податковими накладними № 10815 від 09.04.2023 та № 11542 від 18.04.2023.

Позивач також посилався на замовлення клієнта від 06.04.2023, від 13.04.2023, від 13.04.2023.

Відповідно до абз. 4 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з абз. 10 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до п. 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Умовами укладеного між сторонами Договору ( в Додатку 1) узгоджено особу, яка уповноважена з боку Відповідача підписувати всі необхідні документи в процесі співробітництва за Договором, такою особою є Бутко Микола Олександрович.

Вбачається, що подані Позивачем видаткові накладні є неналежними та недопустимими доказами, оскільки у графі «отримав» відсутній підпис уповноваженої особи Відповідача, проте наявний підпис особи, яку неможливо ідентифікувати.

Доводи Позивача, що зазначена особа з прізвищем Дзюба є представником Відповідача-жодним чином не підтверджено та спростовуються вищенаведеним змістом Додатку 1.

Надані Позивачем товарно-транспортні накладні можуть бути доказом переміщення товару, проте, не є документами, які підтверджують отримання Відповідачем товару, оскільки вони не тільки не містять підпису представників Відповідача, але й не містять відомостей щодо відвантаження товару в узгоджені за Договором місця, або за місцезнаходженням Відповідача.

Так, за змістом п.4.2 Договору сторонами визначено, що поставка товару відбувається на склад Відповідача, зазначений в транспортній накладній.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, зазначений вантаж не доїхав до місця призначення та був вивантажений на трасі невстановленим особам без належного оформлення.

Податкові накладні, надані Позивачем, були видані останнім як платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг та є підставою лише для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України) та не є документами, які підтверджують факт отримання Відповідачем товару або визнання ним наявності заборгованості перед Позивачем.

Отже сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції та наявність правовідносин між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.08.2020 р. у справі № 922/2081/19.

Також у постанові від 04.11.2019 р. у справі № 905/49/15 Верховний Суд дійшов висновку про те, що як доказ, податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може бути єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару та його прийняття.

Проте, інших доказів отримання Відповідачем товару, або визнання ним такого факту, Позивачем не надано.

Щодо недотримання судом першої інстанції стандарту вірогідності доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the

evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки Позивачем не надано жодного належного доказу щодо здійснення ним поставки товару Відповідачу- судова колегія відхиляє як безпідставні посилання Позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги Позивача також не спростовують висновку суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи означене рішення, в оспорюваній Відповідачем частині в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийняв в означеній частині рішення на основі всіх доводів, що були належним чином надані сторонами і підтверджувалися наявними в матеріалах справи доказами, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2024 року у справі №917/1375/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Живий Квас", м.Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2024 р. у справі №917/1375/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2024 року у справі №917/1375/24 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Живий Квас", м.Київ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 11.04.2025.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова