ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025м. ДніпроСправа № 904/536/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Візія Трейд", м. Черкаси

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпус Консалт", м. Дніпро

про стягнення 33 980,57грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Візія Трейд" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпус Консалт" заборгованість у розмірі 33 980,57грн, з яких:

- основний борг у розмірі 27 639,00грн;

- пеня у розмірі 3830,14грн;

- 3 % річних у розмірі 440,62грн;

- втрати від інфляції у розмірі 2070,81грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №4010 від 16 лютого 2024 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 справу №904/536/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.

Ухвалу суду від 13.02.2025 в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету відповідача 13.02.2025 (о 16:32год), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 20).

Пунктом 2 частини шостої ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву не пізніше 28.02.2025. У встановлений законом та ухвалою суду строк відповідач відзиву на позов не надав.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

16 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Візія Трейд" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олімпус Консалт" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №4010 (а.с. 9-10).

За умовами пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити таку продукцію.

Поставка продукції здійснюється партіями за усними або письмовими заявками покупця на підставі цього договору та специфікацій (або документу, що її замінює) на кожну партію. Асортимент, кількість, строк, ціну партії продукції та інші умови поставки сторони узгоджують в Специфікації на кожну партію або в іншому документі, що її замінює. У разі, якщо сторони не погоджують специфікацію, документом, що її замінює є підписана сторонами видаткова накладна. Сторони визнають. що умови підписаної ними видаткової накладної прирівнюються до умов специфікації (п. 1.2 договору).

Постачальник відвантажує продукцію за цінами, що визначені відповідно до п.1.2. цього договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до пунктів 3.1 3.4 договору кожна партія продукції має супроводжуватись документами, які підтверджують її якість. Якість продукції, що поставляється, має відповідати документам, що передбачені п.3.1. Продукція, що постачається, приймається по якості та кількості повноважними представниками сторін. В разі виявлення розбіжностей по кількості та якості представники сторін складають акт, відповідно до якого проводяться погоджені взаєморозрахунки.

Розрахунок за цим договором між постачальником і покупцем проводиться у національній валюті гривні - безготівково, шляхом перерахування коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника (на реквізити, вказані в цьому договорі) (п. 5.1 договору).

Оплата конкретної партії продукції проводиться на умовах зазначених в договорі з урахуванням умов, викладених в специфікації, і може передбачати як передоплату, так і оплату по факту поставки або на умовах відстрочки платежу (п. 5.2 договору).

В разі узгодження сторонами відстрочки платежу або часткової передплати партії товару, покупець проводить оплату поставленої партії у строк не більше 7 (семи) днів з моменту поставки. Моментом та днем поставки є дата підписання сторонами видаткової накладної (п. 5.3 договору).

В разі, якщо сторони не узгоджують специфікацію або у разі, якщо в специфікації не узгоджений строк та порядок оплати, оплата продукції проводиться по факту поставки, тобто покупець проводить оплату поставленої продукції в день поставки (п. 5.4 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору продукція, що є предметом поставки за цим договором, відвантажується на адресу, визначену в специфікації. У разі, якщо сторони не узгоджують специфікацію або у разі, якщо в специфікації не узгоджена адреса, поставка товару здійснюється на адресу покупця, визначеною п. 6.3 цього договору.

Якщо в специфікації на партію продукції сторони не погодили інше, продукція, відвантажується на адресу, визначену п.6.3 цього договору, на наступних умовах:

- завантаження продукції в транспортний засіб здійснюється силами та за рахунок постачальника;

- доставка продукції здійснюється транспортом та за рахунок покупця;

- розвантаження продукції з транспортного засобу здійснюється силами та за рахунок покупця (п.6.2 договору).

Адреси покупця для відвантаження продукції: м. Дніпро, вул. Гвардійська, 28Д (п. 6.3 договору)

Всі ризики в період транспортування несе сторона, що надала транспортний засіб (п. 6.4. договору)

За пунктом 6.5 договору право власності на поставлену продукцію виникає у покупця з дати її фактичної передачі, що підтверджується датою підписання уповноваженим представником покупця товарно-транспортної або видаткової (товарної) накладної.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України (п. 7.1 договору).

За пунктом 7.2 договору в разі порушення умов цього договору щодо строків поставки або оплати, винна сторона сплачує другій стороні неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період порушення зобов`язання, за кожен день прострочки від суми заборгованості, а у разі порушення строків поставки від суми непоставленої продукції.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2024 року, але у всякому випадку до виконання сторонами зобов`язань, узятих за даним договором в період його дії. Строк дії договору вважається подовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про намір припинити дію даного договору у строк 30 (тридцяти) днів до закінчення строку його дії (п.8.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

За приписами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним у судовому порядку.

Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір поставки № 4010 від 16.02.2024 був чинним протягом спірного періоду.

Як зазначено в Акті звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2024 07.10.2024, позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 104 139,00грн:

10.07.2024 на суму 34 599,00грн;

19.07.2024 на суму 29 820,00грн;

31.07.2024 на суму 15 240,00грн (видаткова накладна № ВЗ-310717 від 31.07.2024, а.с. 6);

02.08.2024 на суму 24 480,00грн (видаткова накладна № ВЗ-020809 від 02.08.2024, а.с. 4).

Видаткові накладні містять посилання на договір № 4010 від 16.02.2024, підписи сторін скріплені печатками.

Поставка товару підтверджується також товарно-транспортними накладними: №ВЗ-310717 від 31.07.2024 (а.с.7); №ВЗ-020809 від 02.08.2024 (а.с. 5).

ТОВ "Олімпус Консалт" здійснило часткову оплату за поставлений товар на суму 76500,00грн, а саме: 19.07.2024 на суму 45 000,00грн; 30.07.2024 на суму 22 500,00грн; 23.08.2024 на суму 9 000,00грн.

Заборгованість, яка залишилась неоплаченою складає 27 639,00грн (104 139,00-76 500,00), тобто повністю неоплаченою є видаткова накладна № ВЗ-020809 від 02.08.2024 на суму 24 480,00грн та частково видаткова накладна № ВЗ-310717 від 31.07.2024 на суму 3 159,00грн (а.с. 8).

Позивач стверджує, що відповідач не виконав належним чином умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 27 639,00грн.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки №4010 від 16.02.2024 у сумі 27 639,00грн (станом на 07.10.2024) підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, який міститься в матеріалах справи (а.с. 8).

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Позивач посилається на те, що ним належним чином виконано зобов`язання, поставлено узгоджений товар, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання з повної оплати не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про стягнення основного боргу у розмірі 27 639,00грн, пені у розмірі 3 830,14грн, 3 % річних у розмірі 440,62грн, втрат від інфляції у розмірі 2 070,81грн, що і стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору поставки, строк його дії, умови поставки, факт поставки, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини першої ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цім Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Частиною першою ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 5.4 договору визначено, що в разі, якщо сторони не узгоджують специфікацію або у разі, якщо в специфікації не узгоджений строк та порядок оплати, оплата продукції проводиться по факту поставки, тобто покупець проводить оплату поставленої продукції в день поставки.

З огляду на положення спірного договору строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеними вище видатковими накладними, є таким, що настав 31.07.2024 та 02.08.2024.

Доказів на підтвердження погашення заборгованості в сумі 27 639,00грн відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 27 639,00грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в частині першій ст. 230 та частині шостій ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини другої ст. 343 ГК України та ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

В пункті 9.2 визначено, що у випадку порушення термінів оплати товару, зазначених у п. 3.1 цього договору, покупець на вимогу повинен сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період, за який сплачується пеня), від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, 3% річних та інфляційні.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В пункті 9.5 договору сторони визначили, що штрафні санкції нараховуються за весь період існування заборгованості, строк, визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, до цього договору не застосовується.

Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 3 830,14грн за загальний період з 31.07.2024 до 02.02.2025(а.с. 11). Заявлена позивачем до стягнення пеня розрахована за загальний період з 31.07.2024 до 02.02.2025 із заборгованості за видатковими накладними № ВЗ-310717 від 31.07.2024 та № ВЗ-020809 від 02.08.2024 з урахуванням здійснених часткових платежів, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Перевіркою правильності нарахування пені судом встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочки виконання зобов`язання та не враховано, що день оплати не вважається днем прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 5.4 договору передбачена оплата в день поставки товару, тобто за видатковою накладною № ВЗ-310717 від 31.07.2024 сума заборгованості 12159,00грн (15240,00грн - 3081,00грн) мала бути сплачена 31.07.2024, прострочка виникає з 01.08.2024 (1дн), пеня складає 08 гривень 63 коп;

на суму боргу 36 639,00грн (12159,00грн + 24 480,00грн) підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 03.08.2024 по 22.08.2024 (20дн) у розмірі 520,55грн;

на суму боргу 27 639,00грн (36 639,00грн - 9 000,00грн, які сплачено 23.08.2024) підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 23.08.2024 до 02.02.2025 (164дн) у розмірі 3 277,79грн.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача пені задовольняється судом частково у розмірі 3806,97грн, в решті заявлених вимог про стягнення пені (23,17грн) слід відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 440,62грн за період з 31.07.2024 до 09.02.2025 та інфляційні втрати за період серпень - грудень 2024 року у розмірі 2070, 81грн (а.с. 11).

Перевіркою правильності нарахування 3% річних судом встановлено, що позивачем допущені помилки аналогічні тим, що й при обчисленні пені.

Так, на суму боргу 12 159,00грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за один день (01.08.2024) у розмірі 1,00грн, позивачем заявлено 0,97грн;

на суму боргу 36 639,00грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки з 03.08.2024 по 22.08.2024 (20дн) у розмірі 60,06грн;

на суму боргу 27 639,00грн підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки з 23.08.2025 до 09.02.2025 (171дн) у розмірі 387,65грн.

Відтак, за розрахунком суду 3% річних становлять 448,71грн. Проте, позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 440,62грн, що є його правом.

За положеннями частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції, судом встановлено його арифметичну вірність (тобто помилок не виявлено).

Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає основний борг у розмірі 27 639,00грн, пеня у розмірі 3 806,97грн, 3% річних у розмірі 440,62грн, втрати від інфляції у розмірі 2070,81грн, а всього 33 957,40грн.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3028,00грн.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:

- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п.8.23).

Ціна позову становить 33 980,57грн, отже, сума судового збору за подання даного позову через систему "Електронний суд" складала 2 422,40грн (3028,00грн * 0,8).

Разом з тим, при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00грн, що підтверджується квитанцією №6820 від 07.02.2025. Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою (а.с. 17).

За приписами частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Цією статтею унормовано підстави повернення судового збору, зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, підлягає поверненню з державного бюджету сума 605,60грн (3028,00грн 2 422,40грн), як надмірно сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду.

Суд не вирішує питання повернення надмірно сплаченої суми судового збору під час прийняття рішення у справі, оскільки клопотання про повернення цієї суми з Державного бюджету не надходило.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 2 420,75грн (33 957,40грн * 2 422,40грн / 33 980,57грн).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Візія Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпус Консалт" про стягнення 33 980,57грн - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпус Консалт" (ідентифікаційний код 42234821; вул. Данила Галицького, буд. 2А, м. Дніпро, 49102) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Візія Трейд" (ідентифікаційний код 433442107; вул. Надпільна, буд. 261, оф. 261, м. Черкаси, 18000) основний борг у розмірі 27 639,00грн (двадцять сім тисяч шістсот тридцять дев`ять гривень 00коп.), пеню у розмірі 3 806,97грн (три тисячі вісімсот шість гривень 97коп.), втрати від інфляції у розмірі 2070,81грн (дві тисячі сімдесят гривень 81коп.), 3% річних у розмірі 440,62грн (чотириста сорок гривень 62коп.) та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 420,75грн (дві тисячі чотириста двадцять гривень 75коп.), видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 09.04.2025

Суддя Н.М. Євстигнеєва