ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/172/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д., розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні,

за позовом: Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, площа Поштова, буд. 3,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення коштів,

Секретар судового засідання - Ігнатко О.В,

Без виклику учасників справи,

в с т а н о в и в:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, площа Поштова, буд. 3, звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , з позовними вимогами стягнення 16 800.00 грн. заборгованості з орендної плати та 1010.26 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати.

Описова частина рішення.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2025 в межах даної справи прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Судом встановлено, що дана ухвала суду направлялась відповідачу за його юридичною адресою згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Однак поштове відправлення разом з ухвалою суду від 19.02.2025 повернулось за зворотною адресою суду 06.03.2025 разом із довідкою Ф. 20 про причини повернення/досилання - "за закінченням терміну зберігання".

Відповідач не скористався належним йому правом для подання відзиву до суду чи інших заяв по суті справи.

Суд зазначає, що приписами ч. 2 ст. 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України).

Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності, покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про відкриття провадження та необхідність подання заяв по суті справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України, відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача у справі.

Позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 05.06.2020 між сторонами спору було укладено договір №11 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою СПД комунальної власності територіальної громади м. Ужгород.

Відповідно до п. 1 цього договору сторони погодили, що предметом договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою - фігурного елементу мощення площею 10.0 кв. м. за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 19 з метою розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди.

Відповідно до п. 6.1. договору цей договір діє в межах літнього сезону (з 01 квітня ло 01 листопада) протягом 5 років до 01 листопада 2024 року. Відповідно до п. 3.1. договору обов`язок внесення орендної плати орендарем виникає з 01 квітня 2020 року. Згідно з пунктами 3.2. та 8 договору, орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 1200.00 грн. за місяць, в т.ч. ПДВ 200.00 грн. Позивач стверджує у своїй позовній заяві, що у період з жовтня 2020 року по 01.11.2024 орендарем не виконувались взяті на себе договірні зобов`язання в частині своєчасності та повноти оплати орендних платежів, чим порушено умови договору.

Станом на день подачі позовної заяви до суду у відповідача виникла заборгованість по орендній платі за користування об`єктом оренди в сумі 16 800.00 грн. Також, відповідно до умов договору позивачем нарахована пеня за несвоєчасну сплату орендної плати в сумі 1010.26 грн. Стягнення основної суми заборгованості та пені і стало предметом розгляду даної справи.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Мотивувальна частина рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та давши їм правову оцінку, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що дійсно 05.06.2020 між сторонами спору був укладений договір №11 від 05.06.2020 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою СПД комунальної власності територіальної громади м. Ужгород (далі - договір).

Розділом 1 даного договору передбачено, що предметом цього договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою - фігурного елементу мощення площею 10.0 кв. м. за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 19 для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди.

Орендар за даним договором (відповідач у справі) зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю вартість користування об`єктом за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними рішенням сесії Ужгородської міської ради від 13.12.2018 №1346 "Про зміни до рішення міської ради 07.11.2014 №1505 "Про порядок отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у місті Ужгороді".

Розділом 3 передбачений порядок і терміни розрахунків. Так пунктом 3.1. договору передбачено, що обов`язок внесення орендної плати орендарем виникає з 01 квітня 2020 року (з початку літнього сезону).

Орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 3600.00 грн. за місяць, в т.ч. ПДВ 600.00 грн. (п. 3.2. договору).

Приписами п. 3.4. договору передбачено, що ставка плати за користування конструктивними елементами благоустрою та розміри орендованої площі встановлюються сторонами при укладанні цього договору і не можуть бути нижчими від розрахункових ставок та розмірів площі, визначених у пункті 3.2. цього договору.

Розрахункові ставки орендної плати щорічно на кожен наступний рік визначаються шляхом коригування розміру розрахункової ставки попереднього року на рівень інфляції за цей рік.

У разі зміни розрахункових ставок та розмірів об`єкта користування, внесення плати орендарем здійснюється у розмірі нових ставок з дати набрання ними чинності і орендар зобов`язаний не пізніше 3-х днів з цієї дати підписати з орендодавцем зміни до цього договору. Відсутність або не підписання змін орендарем не звільняє його від внесення плати у розмірі і за ставками згідно з цим пунктом, у т.ч. за зміненими, як це встановлено цим абзацом.

Розділом 4 сторони передбачили відповідальність сторін. Так, згідно п. 4.1. даного договору, у разі протермінування платежів, передбачених у п. 3.2. цього договору, орендар сплачує на користь орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей періодом законодавством, але не вище подвійної облікової ставки НБУ.

Договір діє в межах літнього сезону (з 01 квітня до 01 листопада) протягом 5 років до 01 листопада 2024 року. Невід`ємною частиною цього договору є паспорт відкритого літнього майданчика (П. 6.1. договору).

Всі зміни та доповнення до цього договору мають однакову з ним юридичну силу, якщо вони оформлені письмово і підписані уповноваженими представниками сторін (п. 7.1. договору).

Розділом 8 договору передбачений розрахунок орендної плати за користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності у розмірі 1200.00 грн. у т.ч. ПДВ 200.00 грн. за 10 кв. м. переданого об`єкту оренди.

Судом встановлено, що даний договір підписано уповноваженими представниками обох сторін.

Актом приймання - передачі конструктивного елементу благоустрою (фігурного елементу мощення) за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 99, від 05.06.2020 передбачено і підтверджується, що на підставі договору на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 05.06.2020 №11 орендодавець (позивач у справі) надає, а орендар (відповідач у справі) приймає в строкове платне користування конструктивний елемент благоустрою - (фігурний елемент мощення) площею 10 кв. м. за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 19, для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди.

Розрахунком заборгованості по орендній платі, розробленим позивачем у справі, підтверджується, що заборгованість станом на 27.01.2025 становить 16 800.00 грн. основного боргу.

Розрахунком пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором від 05.06.2020 №11 підтверджується нарахування пені у загальному розмірі 1010.26 грн. станом на 11.02.2025 року.

Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, цивільні права та обов`язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов`язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов`язання, визначені умовами договору.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і в установлений строк.

Положеннями ст.ст. 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За змістом ч. 1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 ст. 762 ЦК України).

Таким чином, орендою є строкове платне користування чужою річчю (чужим майном), де одна сторона (власник майна чи уповноважена особа власника) передає іншій стороні тимчасово (на строк) право володіння та користування належним йому майном та взамін отримує право вимагати отримання плати за користування таким майном (орендною платою).

Орендна плата за змістом ст. 762 ЦК України, ст. 286 ГК України у системному взаємозв`язку з положеннями ст. 759 ЦК України, ст. 283 ГК України сплачується Орендарем саме за час користування об`єктом оренди, позаяк до моменту передачі майна в оренду власник такого майна не позбавлений права володіти та користуватися ним та, відповідно, не може вимагати отримання плати за період, коли майно в оренду ще не передано.

Протилежний підхід в тлумаченні зазначених норм суперечитиме таким засадам цивільного законодавства як справедливість та добросовісність.

Матеріали справи свідчать, що об`єкт оренди за Договором оренди №11 (фігурний елемент мощення), площею 10,0 м. кв., за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 19 (кафе «Botanifigue»), переданий відповідачу в оренду з 05.06.2020 та саме з даного часу розпочався період строкового платного використання об`єкту оренди Орендарем, що включає в себе обов`язок зі сплати орендної плати для Орендаря та право вимагати її отримання для Орендодавця.

При цьому, як вже зазначалось вище, диспозицією ч. 6 ст. 762 ЦК України звільнено Орендаря від сплати орендної плати за період, коли об`єкт оренди з незалежних від Орендаря причин не може ним використовуватися, в тому числі і до фактичного отримання майна в оренду.

В той же час, п. п. 3.1., 3.2. Договору сторонами визначено, що обов`язок внесення орендної плати Орендарем виникає з 01.04.2020 та вказані пункти Договору суперечать встановленому в п. 2.2.2. Договору обов`язку Орендаря здійснювати сплату орендної плати саме за користування об`єктом оренди.

Надаючи оцінку, означеному в п. п. 3.1., 3.2. Договору обов`язку здійснювати сплату орендної плати з 01.04.2020 суд враховує положення ст. 627 ЦК України, за якими сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, встановлена ч. 3 ст. 631 ЦК України можливість сторін договору поширити застосування договору до відносин між сторонами, що виникли до укладення договору передбачає очевидну наявність певних правовідносин між сторонами, які виникли ще до укладення договору та врегульовуються сторонами постфактум, про що безпосередньо зазначається в тексті договору.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечений факт користування ним користування окремими конструктивними елементами благоустрою (фігурного елементу мощення), площею 10,0 м. кв., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 19 (кафе "Botanifigue"), переданого в оренду на підставі Договору №11 від 05.06.2020 в період - у жовтні 2020 року з 20.10.2020 на 11 днів, у квітні 2021 року з 16.04.2021 за 15 днів, у період з травня по жовтень 2021 року з урахуванням пільги 50 % відповідно до рішення Ужгородської міської ради №1925 від 09.04.2020, рішення Ужгородської міської ради №2171 від 15.10.2020, рішення Ужгородської міської ради №2187 від 17.11.2020, рішення Ужгородської міської ради №181 від 15.04.2021, рішення Ужгородської міської ради №425 від 07.09.2021 року.

Згідно матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідачем з жовтня 2020 року по квітень 2023 року не сплачувала орендної плати за договором.

У травні 2023 року відповідачем здійснено платіж 13 025,81 грн. заборгованості з орендної плати, після чого платежі не здійснювалися до закінчення строку договору по 01.11.2024 року.

Відтак, з огляду на встановлений сторонами в Договорі розмір орендної плати, орендодавець нарахував орендної плати в сумі 29 825,81грн. З урахуванням сплаченої частини боргу заборгованість ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , за період фактичного користування об`єктом оренди становить 16 800,00 грн.

Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем зазначених договірних зобов`язань, відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про примусове стягнення з відповідача 16 800,00 грн. заборгованості підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені та підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо вимог про стягнення пені.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Приписами ч. 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.1. Договору сторонами погоджено, що у разі протермінування платежів, передбачених у п. 3.2. цього Договору Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки НБУ.

Як вбачається з долученого до позову розрахунку, пеня в сумі 1010.26 грн. позивачем нарахована за кожен місяць окремо за період з 16.04.2024 року по 11.02.2025 року.

Таким чином, беручи до уваги встановлений судом розміру заборгованості по орендній платі, здійснивши арифметичний підрахунок пені в заявлені позивачем періоди за кожен місяць окремо (за період правомірного нарахування орендної плати (з 16.04.2024 року і по 11.02.2025 року включно), суд вважає обґрунтованим та підтвердженим документально розмір пені в сумі 1010.26 грн., а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають до задоволення.

Щодо обґрунтованості рішення.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не спростував заявлені до нього позовні вимоги, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, оскільки спір виник через правопорушення Відповідача, на Відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028.00 грн. повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, площа Поштова, буд. 3, заборгованість у загальному розмірі 17 810.26 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот десять гривень 26 копійок), з яких: 16 800.00 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) - сума основного боргу та 1010.26 грн. (одна тисяча десять гривень 26 копійок).

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, площа Поштова, буд. 3, сплачений судовий збір у розмірі 3028.00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 10.04.2025 року.

Суддя П. Д. Пригуза