ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2025 р. Справа №907/955/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Голубінка М.В.

за участю представників учасників процесу:

представник позивача Прохоров Ю.Г.

представник відповідача Горінецький В.Й.

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" від 03.01.25 (вх. № ЗАГС 01-05/110/25 від 09.01.25) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" від 09.01.25 (вх. № ЗАГС 01-05/116/25 від 10.01.25)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 (повний текст рішення складено та підписано 20.12.2024, суддя О. Ф. Ремецькі)

у справі № 907/955/23

за позовом: Державного підприємства "Гарантований покупець"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут"

про: стягнення 30 431.935,78 грн., з яких 4 418 064,75 грн. 3% річних та 26 013 881,03 грн. інфляційних втрат (позовні вимоги викладено у відповідності до заяви позивача про їх зменшення),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

На розгляд Господарського суду Закарпатської області подано позов Державного підприємства "Гарантований покупець" ( далі ДП "Гарантований покупець", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (далі ТОВ "Закарпаттяенергозбут", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 30 431 935,78 грн, з яких: 4 418 064,75 грн - 3% річних, 26 013 881,03 грн - інфляційні втрати ( з врахуванням заяви позивача від 22.07.2024 про зменшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №460/03/22 від 08.03.2022 щодо своєчасної оплати поставленої позивачем електричної енергії за період з березня 2022 року по серпень 2023 року.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №907/955/23 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Закарпаттяенергозбут на користь ДП Гарантований покупець 24 923 829, 10 грн, з яких: 22 767 819,38 грн - інфляційні втрати та 2 156 009,76 грн - 3% річних, а також 406 197,72 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в частині вчасного проведення оплати за поставлену електричну енергію, що є підставою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Однак, перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 22 767 819,38 грн інфляційних втрат та 4 312 019,53 грн 3% річних.

Разом з тим, з огляду на заявлене відповідачем клопотання та те, що до нарахування інфляційних втрат та 3% відсотків річних призвело вибіркове,з порушенням п 4.7 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог позивачем, на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення 3 % річних на 50% до 2 156 009,76 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та відзивів на апеляційні скарги.

ДП "Гарантований покупець" подало апеляційну скаргу від 03.01.2025, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №907/955/23 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги позивача обґрунтовані неповним дослідженням судом першої інстанції обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не обгрунтував проведення власного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, а також безпідставно зменшив розмір 3% річних на 50%.

На переконання позивача, зарахування зустрічних однорідних вимог є правом відповідача та не перешкоджає йому здійснити оплату заборгованості шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Водночас, відповідач був зацікавлений підписувати акти зарахування зустрічних однорідних грошових вимог пізніше, оскільки мав на меті нарахувати 3% річних за той самий період позивачу, що підтверджується судовими рішеннями у справі №910/15342/23, в якій суди не зменшили розміру 3% річних.

При цьому, позивач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 виснувала про можливість зменшення відсотків річних з врахуванням обставин цієї справи, а саме встановлення сторонами процентної ставки річних на рівні 40% та 96%. Водночас, у даній справі позивачем нараховано 3% річних, що відповідає положенням ст.625 ЦК України.

ТОВ "Закарпаттяенергозбут" подало відзив на апеляційну скаргу від 24.01.2025, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №907/955/23 відмовити.

Відповідач зазначає, що наказом Міністерства енергетики України №132 від 28.03.2022 ДП «Гарантований покупець» та ТОВ «Закарпаттяенергозбут» було зобов`язано здійснювати зарахування однорідних зустрічних вимог до 14 числа місяця, наступного за розрахунковим. Розмір заборгованості позивача перед відповідачем за послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, за рахунок якої повинно було здійснюватись погашення заборгованості відповідача по Договору №460/03/22 від 08.03.2022, в кожному з періодів був значно більшим, ніж заборгованість відповідача перед позивачем. Однак, позивач ухилявся від укладення актів зарахування зустрічних вимог та штучно вчиняв дії щодо нарощування заборгованості відповідача.

Окрім того, ТОВ "Закарпаттяенергозбут" подало апеляційну скаргу від 09.01.2025, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №907/955/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги відповідача обґрунтовані неповним дослідженням судом першої інстанції обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що 21.04.2022 він звернувся до позивача з вимогою про зарахування зустрічних вимог на всю суму заборгованості за березень 2022 року ( 217 632 422,90 грн), оскільки у позивача було непогашене грошове зобов`язання перед відповідачем у сумі 338 588 445,43 грн. Однак позивач, в порушення наказу Міністерства енергетики України №132 від 28.03.2022, надав акт щодо зарахування зустрічних однорідних вимог лише на суму 117 007 027,78 грн. Лише 15.06.2023 позивач здійснив остаточне зарахування заборгованості за березень 2022 року, що підтверджується відповідним актом зарахування зустрічних вимог.

Відтак, апелянт покликається на ст. 613 ЦК України та вважає, що виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за березень 2022 року має бути відстрочене на час прострочення кредитора ( до зарахування зустрічних однорідних вимог 15.06.2023), що свідчить про безпідставність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за зобов`язаннями березня 2022 року.

На підтвердження вказаної обставини апелянт додає до апеляційної скарги додаткові докази ( листи сторін), які просить долучити до матеріалів справи.

ДП "Гарантований покупець" подало додаткові пояснення від 06.02.2025, в яких просить у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Закарпаттяенергозбут" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №907/955/23 відмовити.

Зокрема, позивач заперечує проти долучення до матеріалів справи поданих відповідачем додаткових доказів з огляду на те, що такі докази не досліджувались судом першої інстанції, а заявник не обгрунтував неможливості подати такі у визначений ст. 80 ГПК України строк.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 справу №907/955/23 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 відкрито апеляційні провадження за апеляційними скаргами ДП "Гарантований покупець" та ТОВ "Закарпаттяенергозбут" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №907/955/23 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.02.2025.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.01.2025 задоволено заяву представника позивача адвоката Прохорова Ю. Г. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 задоволено заяву представника відповідача адвоката Горінецького В.Й. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 апеляційні скарги ТОВ "Закарпаттяенергозбут" та ДП "Гарантований покупець" призначено до спільного розгляду та оголошено перерву в судовому засіданні до 11.03.2024.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 08.04.2025.

В судовому засіданні 08.04.2025 колегією суддів розглянуто заявлене ТОВ "Закарпаттяенергозбут" у апеляційній скарзі клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та відмовлено у задоволенні такого з огляду на наступне.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом апеляційної інстанції доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).

Звертаючись до апеляційного господарського суду, відповідач не навів жодних підстав для долучення додаткових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, не обґрунтував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, не довів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для долучення доданих апелянтом (відповідачем) до апеляційної скарги додаткових доказів.

У судовому засіданні 08.04.2025 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

08.03.2022 діж ДП Гарантований покупець (далі Гарантований покупець) та ТОВ Закарпаттяенергозбут (далі Електропостачальник) укладено Договір №460/03/22 з подальшими змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 25.03.2022 № 508/02/22 та від 02.03.2023 № 326/03/23 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 508/02/22 від 25.03.2022) Гарантований покупець зобов`язується продавати, а Електропостачальник зобов`язується на виконання наказу Міністерства енергетики України наказу від 21 березня 2022 року № 132 Про забезпечення купівлі-продажу електричної енергії постачальниками універсальних послуг в особливий період купувати електричну енергію, відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору обсяг, погодинні обсяги купівлі-продажу електричної енергії та інші умови продажу електричної енергії, яку Гарантований покупець продає, а Електропостачальник купує в розрахунковому періоді за цим Договором визначається шляхом погодження обсягів купівлі-продажу електричної енергії, за формою яка наведена в додатку №2 до цього Договору.

Згідно з п. 3.2. Договору ціна на електричну енергію, за якою Гарантований покупець здійснює продаж електричної енергії Електропостачальнику, дорівнює ціні, що склaлася на ринку на добу наперед у відповідну годину постачання.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (з 00:00 годин першого по 24:00 годин останнього числа включно) (п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору електропостачальник розраховується з гарантованим покупцем за електричну енергію за цінами, що визначені відповідно до пункту 3.2 цього Договору.

Зобов`язання з оплати вважаються виконаним після того, як на рахунок гарантованого покупця надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору (п. 4.3 Договору).

Оплата за придбану у гарантованого покупця електричну енергію здійснюється електропостачальником до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.4 Договору).

Згідно з п. 4.5. Договору вартість електричної енергії, придбаної Електропостачaльником у Гарантованого покупця, визначається на підставі підтверджених обсягів купівлі-продажу електричної енергії (п. 3.6. цього Договору) та цін, що визначені відповідно до п. 3.2. цього Договору.

Результати проведених господарських операції у відповідному періоді постачання відображаються в Акті купівлі-продажу електричної енергії, форма якого визначена в додатку № 3 до Договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) сторін, в порядку визначеному в п. 4.9. - 4.1 1. Договору.

Відповідно до п. 4.7. Договору (в редакції додаткової угоди № 508/02/22 від 25.03.2022) на виконання Наказу до 14-го числа місяця, наступного за розрахунковим, Електропостачальник здійснює оплату шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог непогашених грошових зобов`язань, що виникли в результаті різниці між зобов`язаннями з оплати за п 3.1, 3.2, 4.1-4.3 цього Договору та перерахованими грошовими коштами на виконання п. 4.4 цього Договору, з непогашеними грошовими зобов`язаннями Гарантованого покупця, що виникли у відповідному розрахунковому періоді при отриманні послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів від Електропостачальника згідно із договором від 15.09.2021 №2298/02/21.

Пунктом 4.9. Договору передбачено, що Гарантований покупець не пізніше 2-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє Електропостачальнику на електронну адресу, вказану в пункті 10.3 цього Договору, в електронному вигляді Акт купівлі-продажу електричної енергії, форма якого визначена в додатку №3 до цього Договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи).

Згідно з п. 4.10. Договору Електропостачальник протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання Акта купівлі-продажу електричної енергії в електронному вигляді підписує його зі свого боку шляхом накладення КЕП керівника (уповноваженої особи), та направляє Гарантованому покупцю на електронну адресу, вказану в пункті 10.3 цього Договору.

Відповідно до п. 4.11. Договору в Акті купівлі-продажу не зазначаються обсяги електричної енергії, щодо яких Гарантованим покупцем не було здійснено продаж електричної енергії Покупцю.

Згідно з п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та законодавством України.

Відповідно до п. 10.1. Договору (в редакції додаткової угоди №326/03/23 від 02.03.2023) такий набуває чинності з 10 березня 2022 року та діє на час дії воєнного стану, але у будь-якому разі до моменту здійснення розрахунків між Сторонами у повному обсязі.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій актів купівлі - продажу електричної за періоди постачання з березня 2022 року по серпень 2023 року обсяг та вартість проданої електричної енергії становили:

- в березні 2022 року - 79 481,764 МВт*год. вартістю 217632422,90 грн (з ПДВ);

- в квітні 2022 року - 40 194,110 МВт*год. вартістю 107 273 286,94 грн (з ПДВ);

- в травні 2022 року - 21 276,906 МВт*год. вартістю 59 410 607,51 грн (з ПДВ);

- в червні 2022 року - 33 535,639 МВт*год. вартістю 90 553 045,26 грн (з ПДВ);

- в липні 2022 року - 35992,615 МВт*год. вартістю 1 19 684 565,89 грн (з ПДВ);

- в серпні 2022 року - 33 848,969 МВт*год. вартістю 125 937 841,06 грн (з ПДВ);

- в вересні 2022 року - 15 568,597 МВт*год. вартістю 64 308 825,88 грн (з ПДВ);

- в жовтні 2022 року - 9 706,615 МВт*год. вартістю 43 704 981,24 грн (з ПДВ);

- в листопаді 2022 року - 12 728,167 МВт*год. вартістю 59 534 979,17 грн (з ПДВ);

- в грудні 2022 року - 26 408,019 МВт*год. вартістю 116 922 153,46 грн (з ПДВ);

- в січні 2023 року - 15 793,386 МВт*год. вартістю 61 989 191,51 грн (з ПДВ);

- в лютому 2023 року - 26 424,413 МВт*год. вартістю 94 355 721,34 грн (з ПДВ);

- в березні 2023 року - 42 239,136 МВт* год. вартістю 169 778 153,02 грн (з ПДВ);

- в квітні 2023 року - 41 727,551 МВт*год. вартістю 147 163 029,00 грн (з ПДВ);

- в травні 2023 року - 35 910,137 МВт*год. вартістю 134 139 373,93 грн (з ПДВ);

- в червені 2023 року - 21 416,814 МВт*год. вартістю 86 050 148,81 грн (з ПДВ);

- в липні 2023 року - 10 949,636 МВт*год. вартістю 58 112 615,04 грн (з ПДВ);

- в серпні 2023 року - 10 731,002 МВт*год. вартістю 68 300 500,28 грн (з ПДВ);

Відповідач частково сплатив вартість електричної енергії, отриманої в березні 2022 року, грошовими коштами на суму 5 487 092,21 грн, що підтверджується реєстром банківських документів за 01.03.2022-25.09.2023 року, а саме: 29.07.2022 на суму 2 082 057,63 грн; 16.08.2022 на суму 2 082 057,63 грн.

Також в матеріалах даної справи наявні копії підписаних сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1 819 364 350,03 грн, а саме: від 14.04.2022 на суму 11 007 027,78 грн; від 13.05.2022 на суму 107 273 286,94 грн; від 16.06.2022 на суму 59 410 607,51 грн; від 29.07.2022 на суму 90 553 045,26 грн; від 18.08.2022 на суму 118 071 335, 69 грн; від 16.09.2022 на суму 122 318 318,44 грн; від 17.10.2022 на суму 64 308 825,88 грн; від16.11.2022 на суму 43704 981,24 грн; від 16.12.2022 на суму 59 534 979,17 грн; від 16.01.2023 на суму 116 922 153,46 грн; від16.02.2023 на суму 61 989 191,51 грн; від 16.03.2023 на суму 94 355 721,34 грн; від 17.04.2023 на суму 169 778 153,02 грн; від 16.05.2023 на суму 147 163 029 грн; від 15.06.2023 на суму 100 371 055,73 грн; від 16.06.2023 на суму 134 139 373,93 грн; від 17.07.2023 на суму 86 050 148,81 грн; від 16.08.2023 на суму 58 112 615,04 грн; від 14.09.2023 на суму 68 300 500,28 грн.

Неналежне виконання зобов`язань за Договором відповідачем (прострочення оплати) стало підставою для звернення ДП "Гарантований покупець" з даним позовом до суду, в якому (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) позивач просить стягнути з ТОВ "Закарпаттяенергозбут" 4 418 064,75 грн 3% річних та 26 013 881,03 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до п. 4.4 Договору оплата за придбану у гарантованого покупця електричну енергію здійснюється електропостачальником до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо оплати у визначений п.4.4. Договору строк поставленої позивачем електричної енергії за період з березня 2022 року по серпень 2023 року. Вказані обставини відповідач не заперечує та не спростовує.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати електричної енергії позивачем нараховано 4 418 064,75 грн 3% річних та 26 013 881,03 грн інфляційних втрат за період з 09.04.2022 по 13.09.2023 .

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на наведене та п. 4.4. Договору, першим днем періоду нарахування сум інфляційних втрат та 3% річних має бути день, наступний за кінцевою датою сплати, тобто 11 число.

Однак, як вбачається з наявних в матеріалах справи розрахунків позовних вимог, позивачем нараховано 3% річних без врахування п.4.4. Договору та ст. 253 ЦК України, зокрема, за зобов`язаннями з оплати: за березень 2022 року ( нараховано з 09.04.2022); за червень 2022 року ( нараховано з 09.07.2022); за серпень 2022 року ( нараховано з 10.09.2022); за листопад 2022 року ( нараховано з 10.12.2022); за травень 2023 року (нараховано з 10.06.2023); за серпень 2023 року ( нараховано з 09.09.2023).

Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 зазначив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано інфляційні втрати за прострочення відповідачем сплати заборгованості, період якої становив менше 15 днів, а саме: за липень 2022 року ( з 11.08.2022 по 17.08.2022); за вересень 2022 року ( з 11.10.2022 по 16.10.2022); за березень 2023 року (з 11.04.2023 по 16.04.2023).

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням ст. 253 ЦК України, п.4.4. Договору, зазначеної правової позиції Верховного Суду та обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 22 767 819,38 грн інфляційних втрат та 4 312 019,53 грн 3% річних.

Разом з тим, зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів відхиляє покликання апелянта (позивача) на те, що суд першої інстанції не обгрунтував проведення власного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат як безпідставне та необгрунтоване.

Щодо покликання апелянта ( відповідача) на те, що з врахуванням ст. 613 ЦК України виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за березень 2022 року має бути відстрочене на час прострочення кредитора ( у зв`язку з безпідставною відмовою позивача від зарахування зустрічних однорідних вимог) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до п. 4.7. Договору (в редакції додаткової угоди № 508/02/22 від 25.03.2022) на виконання Наказу Міністерства енергетики України №132 від 21.03.2022 «Про забезпечення купівлі-продажу електричної енергії постачальниками універсальних послуг в особливий період» до 14-го числа місяця, наступного за розрахунковим, Електропостачальник здійснює оплату шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог непогашених грошових зобов`язань, що виникли в результаті різниці між зобов`язаннями з оплати за п 3.1, 3.2, 4.1-4.3 цього Договору та перерахованими грошовими коштами на виконання п. 4.4 цього Договору, з непогашеними грошовими зобов`язаннями Гарантованого покупця, що виникли у відповідному розрахунковому періоді при отриманні послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів від Електропостачальника згідно із договором від 15.09.2021 №2298/02/21.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

За змістом ст. ст. 80, 165 ГПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити, зокрема: заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не покликався на ст. 613 ЦК України, не доводив відсутності правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку безпідставною відмовою позивача від зарахування зустрічних однорідних вимог.

В матеріалах справи відсутні докази, подані відповідачем до суду першої інстанції, які б підтверджували відмову позивача від прийняття належного виконання зобов`язання, запропонованого відповідачем.

Обставині зарахування зустрічних однорідних вимог з порушення п.4.7. Договору судом першої інстанції надано оцінку та враховано при розгляді заяви відповідача про зменшення розміру 3% річних.

Відтак, вказані доводи апелянта (відповідача) відхиляються судом апеляційної інстанції як помилкові.

Щодо покликання апелянта (позивача) на відсутність підстав для застосування ст. 233 ГК України та зменшення розміру 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач просив зменшити розмір належних до стягнення 3% річних та інфляційних втрат на 99,9%.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду не зазначила про можливість зменшення інфляційних втрат.

Натомість, у постановах Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 917/991/22 від 01.10.2024 у справі № 910/18091/23 викладено правовий висновок щодо неможливості зменшення інфляційних втрат у порядку частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України.

Отже, Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

За змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій, зокрема, з таких підстав: якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина 3 статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Під час вирішення судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч.3 ст.551 ЦК, ст.233 ГК), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (ч.3 ст.551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (№911/2223/20)).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Отже, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.07.2021 у справі № 916/878/20, категорії "значно" та "надмірно", що використовуються в ст.551 ЦК України та в ст.233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20) та ін).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

У даній справі ДП "Гарантований покупець" заявлено до стягнення з ТОВ "Закарпаттяенергозбут" 4 418 064,75 грн 3% річних та 26 013 881,03 грн інфляційні втрати, нарахованих за прострочення відповідачем оплати електричної енергії.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, основна частина 3% річних (3 479 288,03 грн) нарахована позивачем за прострочення оплати електричної енергії, поставленої у березні 2022 року - за період з 09.04.2022 по 14.06.2023. Причиною існування заборгованості протягом такого періоду (а отже і нарахування інфляційних втрат та 3% річних) слугувало вибіркове, з порушенням п 4.7 Договору, зарахування зустрічних однорідних вимог.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість за Договором щодо оплати поставленої позивачем електроенергії у відповідача відсутня.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, настання негативних наслідків та понесення останнім збитків саме в результаті неналежного виконання його контрагентом умов договору №460/03/22 від 08.03.2022.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.08.2024 у справі № 910/14265/23, від 29.08.2024 у справі №910/14264/23.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, обгрунтовано дійшов висновку про можливість зменшення розміру 3% річних на 50% (до 2 156 009,76 грн), виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами сторін. Таке зменшення 3% річних не призведе до порушення принципу рівності сторін та не буде способом уникнення відповідальності відповідача за порушення ним зобов`язань за договором.

Покликання скаржника (позивача) на те, що у справі №910/15342/23 ( за позовом ТОВ "Закарпаттяенергозбут" про стягнення заборгованості з ДП "Гарантований покупець") суди не зменшили розміру 3% річних колегією суддів відхиляється з огляду на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ст.233 ГК і ч.3 ст.551 ЦК, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22, від 19.01.2024 у справі №911/2269/22).

Окрім того, колегія суддів відхиляє як безпідставне покликання апелянта (позивача) на те, що нараховані відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних не можуть бути зменшені, оскільки у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Про зазначене вказано, зокрема, в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2024 у справі №910/2440/23, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 915/534/22 та від 18.05.2021 у справі № 904/3177/20, якими справи повернуто колегіям Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Відтак, доводи, наведені скаржниками в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" від 03.01.25 (вх. № ЗАГС 01-05/110/25 від 09.01.25) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" від 09.01.25 (вх. № ЗАГС 01-05/116/25 від 10.01.25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №907/955/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг залишити за скаржниками.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови складено 16.04.2025

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.