РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2025Справа № 910/16334/24
За позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича,6, ідентифікаційний номер 35210739)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-парк-сервіс" (37052, Полтавська обл., Пирятинський район, с. Велика Круча, вул.Молодіжна,53, ідентифікаційний код 37673399)

про стягнення 84 656,66 грн.

Суддя Мандичев Д.В.

Представники учасників: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-парк-сервіс" про стягнення заборгованості за Договором №ДНП-2017-12/80 від 11.12.2017 року та Додатковою угодою №7 від 01.03.2024 у розмірі 84 656,66грн, з яких 73 196,15грн.-основного боргу, 7 502,87грн.-пені, 2 495,69грн.-інфляційних втрат, 852,27грн.-3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

28.01.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-парк-сервіс" надійшов відзив на позовну заяву.

03.02.2025 від Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" до суду надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (далі - Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-парк-сервіс» (далі - Сторона-2) укладено Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування № ДНП-2017-12/80 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Сторона-1 надає за плату Стороні-2 право на організацію та експлуатацію 100 (ста) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 11 (одинадцяти) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дніпровський р-н., вул. Миропільська, 35-б, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (надалі - «Фіксовані місця для паркування»), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту».

Згідно з п. 3.1. Договору (в редакції Додаткової угоди № 4) плата Сторони-2 Стороні-1 згідно умов Договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі ПДВ.

29.12.2018 сторонами укладено додаткову угоду № 3, якою п. 3.3 Договору викладено в наступній редакції: «Плата за провадження діяльності на майданчику для паркування здійснюється в розмірі 100% місячної вартості не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, щодо якого проводиться оплата.».

Відповідно до п. 3.4. Договору (в редакції Додаткової угоди № 3) Сторона -1 не пізніше 5-го числа місяця готує та направляє на адресу електронної пошти Сторони-2 рахунок на оплату.

Пунктом 3.5. Договору (в редакції Додаткової угоди № 3) передбачено, що відсутність рахунку на дату оплати визначену п. 3.3. Договору, не звільняє Сторону-2 від зобов`язань щодо оплати.

У пункті 3.8 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3) визначено, що зарахування коштів, які сплачені Стороною-2 на користь Сторони-1 здійснюється в наступному порядку: 1. В першу чергу погашається нараховані штрафні санкції; 2. В другу чергу погашається наявна заборгованість в порядку давності (від більш давньої до більш нової; 3. В третю чергу погашається черговий платіж; 4. В четверту чергу здійснюється зарахування авансової оплати за майбутніми платежами.

Згідно з п. 6.1. Договору цей Договір вступає в силу з « 01» січня 2018 і діє до 31 грудня 2020 року.

29.12.2023 між сторонами укладено додаткову угоду № 6, якою строк дії продовжено до 31.12.2026 року.

У зв`язку з неналежним виконанням Договору за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 420 919,20 грн. за період з травня 2022 року по лютий 2024 року.

01.03.2024 між сторонами укладено Додаткову угоду № 7, якою розстрочено заборгованість у розмірі 420 919,20 грн.

Відповідно до пункту 2.2. додаткової угоди №відповідач зобов?язався після підписання сторонами цієї додаткової угоди сплатити заборгованість позивачу шляхом її перерахування у розмірах та строки, визначені графіком погашення заборгованості, викладеним у додатковій угоді.

Проте, відповідач заборгованість за Додатковою угодою № 7 до Договору в повному обсязі не погасив, відтак залишок боргу складає 39 461,15 грн.

Крім того, відповідачем не здійснено оплату за передані фіксовані місця для паркування за Договором за серпень 2024 року-вересень 2024 у сумі 33 735,00 грн.

Також, відповідачем несвоєчасно здійснено оплату за березень 2024, квітень 2024, серпень 2024 року, унаслідок чого позивачем нараховані штрафні санкції.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач звернув увагу, що заборгованість перед позивачем спростовується сплаченими грошовими коштами, на підставі платіжних доручень. При цьому, додаткова угода №3 від 29.12.2018 передбачає погашення штрафних санкцій в першу чергу за рахунок коштів, які надходять від відповідача, у зв`язку з чим вони є погашеними та вимоги про стягнення штрафних санкцій задоволенню не підлягають.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не дотримано погодженого в додатковій угоді № 7 до договору графіку погашення боргу, у зв`язку з чим за відповідачем утворився борг у сумі 39 461,15 грн.

Судом прийняті до уваги доводи відповідача про те, що умовами додаткової угоди №3 від 29.12.2018 передбачено погашення за рахунок коштів відповідача в першу чергу штрафних санкцій.

У той же час, додаткова угода № 7 не передбачає зарахування грошових коштів у рахунок погашення минулого боргу, у зв`язку з чим позивачем правомірно зараховані грошові кошти відповідно до призначення платежу.

До того ж, у матеріалах справи відсутні докази щодо застосування до відповідача штрафних санкцій станом на час здійснення ним часткових оплат у рахунок погашення боргу, відтак зарахування відповідних сум коштів здійснювалося позивачем у рахунок погашення основного боргу.

При цьому, судом установлено, що відповідачем у повному обсязі сплачено борг за договором за спірний позовний період серпень-вересень 2024 року, а саме: за серпень 2024 року сплачено 5 915,00 грн. 28.09.2024, 14 235,00 грн. - 31.10.2024; за вересень 2024 року сплачено 5 915,00 грн. 31.10.2024, 13 585,00 грн. - 28.11.2024 року.

Оскільки відповідачем оплати вказаного боргу здійснена до відкриття провадження у справі, суд дійшов обґрунтованого висновку відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договором за серпень 2024 року-вересень 2024 у сумі 33 735,00 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У статтях 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" установлено, що платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2. Договору в разі порушення Стороною-2 строків здійснення сплати, встановлених цим Договором, Сторона-1 набуває право вимоги у Сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми несплати.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За арифметичним перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню нарахована позивачем за несвоєчасне внесення платежів за березень-вересень 2024 року за Договором пеня в сумі 5 397,62 грн., 609,68 грн. 3 % річних, 1 700,67 грн. інфляційних втрат (із кінцевим строком нарахування за серпень-вересень 2024 року до 14.10.2024), а також нарахована за несвоєчасне погашення боргу за додатковою угодою № 7 пеня в сумі 2 105,25 грн., 242,59 грн. 3 % річних, 795,02 грн. інфляційних втрат (із кінцевим строком нарахування до 14.10.2024).

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 ГПК України понесені позивачем витрати по оплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-парк-сервіс" (37052, Полтавська обл., Пирятинський район, с. Велика Круча, вул.Молодіжна,53, ідентифікаційний код 37673399) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича,6, ідентифікаційний номер 35210739) 39 461 (тридцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят одну) грн. 15 коп. основного боргу, 7 502 (сім тисяч п`ятсот дві) грн. 87 коп. пені, 2 495 (дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 852 (вісімсот п`ятдесят дві) грн. 27 коп. 3% річних, 1 799 (одну тисячу сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 56 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 15.04.2025.

Суддя Д.В. Мандичев