УХВАЛА

14 квітня 2025 року

м. Київ

cправа №906/1324/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (Бучинська Г.Б., Філіпова Т.Л., Маціщук А.В.)

від 19.02.2025 (повний текст складений 04.03.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи"

до ОСОБА_1

про стягнення 10 409 500 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення 10 409 500 грн збитків.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення з посади директора Відповідач не передав активи товариства, протиправно привласнивши їх, що завдало Позивачу збитків.

3. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.12.2024 у справі №906/1324/23 позов задоволено; присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 10 409 500 грн завданих збитків та 156 142,50 грн витрат зі сплати судового збору.

4. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у позові відмовлено. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 234 213,75 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. 23 березня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 (дослівно) [що, вочевидь, є опискою, оскільки датою ухвалення постанови є 19 лютого 2025 року] , у якій просить скасувати її, а рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2024 у справі №906/1324/23 - залишити без змін.

6. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

7. За змістом частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

9. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести цей висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

10. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

11. Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржнику необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до ухвалення незаконного судового рішення. При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

12. Системний аналіз наведених приписів ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу касаційного оскарження судового рішення.

13. У тексті касаційної скарги Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, та зазначає:

- щодо пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах:

1) Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, - особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Окрім того, такі правовідносини мають довірчий характер між підприємцем (товариством) і його посадовою особою, протиправна поведінка посадової особи полягає у неналежному та недобросовісному виконанні певних дій, без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних та завідомо корисливих на користь такої посадової особи рішень;

2) Верховного Суду від 18.06.2024 у справі №914/585/22;

3) Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/21493/17, щодо положень статті 92 ЦК України - особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. Обов`язок керівника проявляти належне піклування про справи компанії означає, що керівник компанії повинен проявляти розумне піклування про її справи, використовувати необхідні професійні навички й здійснювати свої повноваження з необхідною ретельністю (аналогічний висновок зроблено також у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 №922/2187/16);

4) Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №904/982/19, - посадова особа несе відповідальність перед юридичною особою навіть у випадку відсутності наміру завдати шкоди;

5) Верховного Суду від 05.12.2023 у справі №917/178/23;

6) Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц;

- щодо пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України - відсутній висновок Верховного Суду про застосування норми права у подібних правовідносинах у контексті застосування положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з нормами статті 4, пункту 12 частини першої статті 20, статті 54 ГПК України щодо можливості (наявності права) пред`явлення позову в порядку господарського судочинства самою юридичною особою до посадової особи, яка завдала збитків такій юридичній особі, за умови наявності у цій юридичній особі декількох немажоритарних власників (учасників, акціонерів).

14. 26 березня 2025 року Скаржник із використанням підсистеми "Електронний суд" подав заяву, долучивши до неї платіжну інструкцію від 25.03.2025 №10 про сплату судового збору в розмірі 312 285 грн.

15. Суд зауважує, що при обґрунтуванні підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, процесуальний закон покладає на Скаржника обов`язок зазначити у касаційній скарзі: 1) норму матеріального та / або процесуального права (статтю, її частину, пункт, підпункт, абзац тощо), яка, на його думку, була неправильно застосована чи порушена судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень; 2) висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваних судових рішеннях; 3) постанову Верховного Суду (дату її ухвалення та номер справи), а також викладений у ній висновок щодо застосування саме цієї норми права, обґрунтування, в чому полягає таке порушення або неправильне застосування; 4) чи є правовідносини в справі, що розглядається, та у справі, у якій Верховний Суд виклав свій висновок, подібними; у чому це полягає.

16. Разом із тим, пославшись на постанови:

- Верховного Суду від 18.06.2024 у справі №914/585/22, Верховного Суду від 05.12.2023 у справі №917/178/23 та Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, Скаржник не навів ані норм права, ані висновків щодо їх застосування (лише узагальнено перелічив відповідні постанови з наведенням дат їх ухвалення та номерів справ);

- Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17 та Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №904/982/19, Скаржник фрагментарно цитує окремі уривки, однак не вказує конкретні норми, про застосування яких, на його думку, сформовані відповідні висновки.

17. Отже, Скаржник не виконав вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, позаяк належним чином не обґрунтував підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

18. Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

19. Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 287 ГПК України.

20. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

21. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

22. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга Позивача подана без додержання вимог процесуального законодавства, отже підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України з наданням десятиденного строку для усунення недоліків.

23. Для усунення недоліків касаційної скарги Скаржник повинен належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (див. пункти 8-12, 15, 16 цієї ухвали).

24. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в строк, встановлений цією ухвалою, разом з доказами її надсилання іншим учасникам справи.

25. 04 квітня 2025 року Скаржник також подав заяву, в якій просить прийняти до розгляду касаційну скаргу в новій редакції.

26. За змістом частини першої статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

27. Відповідно до статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 ГПК України.

28. У цій справі перебіг двадцятиденного строку, встановленого для оскарження судових рішень у касаційному порядку, розпочався (та обчислюється) з 04 березня 2025 року - дня складення повного тексту постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025.

29. Таким чином, останнім днем строку на касаційне оскарження є 24 березня 2025 року.

30. Згідно з пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

31. Оскільки касаційна скарга в редакції від 04.04.2025 подана поза межами строку на касаційне оскарження (частина перша статті 298 ГПК України), при цьому Скаржник не просить поновити пропущений процесуальний строк, Суд залишає її без розгляду.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №906/1324/23 залишити без руху.

2. Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Усунути виявлені недоліки у такий спосіб - належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі.

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі №906/1324/23 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г. Вронська