ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

09 квітня 2025 року Справа № 926/50/25

За позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго

до відповідача Акціонерного товариства Чернівціобленерго

про стягнення заборгованості в сумі 61 131 018,08 грн

Суддя Проскурняк О.Г.

Секретар судового засідання Гончар А.Ю.

Представники сторін:

Від позивача (в режимі ВКЗ) Чорномаз А.В.

Від відповідача Сондей Я.А.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Акціонерного товариства Чернівціобленерго про стягнення заборгованості в сумі 61 131 018,08 грн.

Рішення Господарського суду Чернівецької області 26 березня 2025 року задоволено позов. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства Чернівціобленерго на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго заборгованість в сумі 61 131 018,08 грн (з яких: основний борг в сумі 60 042 586,19 грн; 3 % річних в сумі 349 681,87 грн; інфляційні втрати в сумі 738 750,02 грн) та 733 572,22 грн судового збору.

28 березня 2025 року через систему Електронний суд надійшла заява відповідача про відстрочення виконання рішення, строком на 8 місяців з дня ухвалення рішення.

Вказана заява обґрунтована тим, що єдиним джерелом фінансування відповідача є отримання оплати за послуги з розподілу та пов`язаних і розподілом послуг, відповідно кошти отримані за розподіл є джерелом оплати послуг з диспетчеризації наданих ПАТ НЕК Укренерго.

При цьому, Товариству було встановлено економічно необґрунтовані тарифи на послуги з розподілу електричної енергії на період 2023, 2024 роки, що зумовило формування невідшкодованих тарифом витрат Товариства на загальну суму 350 685 тис. грн, з яких 286 443 тис. грн. сума недоотриманого доходу від не підняття тарифів на послуги з розподілу електричної енергії. Так відповідач зазначає, що сума недоотриманого доходу за 2023 2024 роки складає 798,00 млн. грн.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 01 квітня 2025 року призначено розгляд заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Чернівецької області у справі № 926/50/25 у судовому засіданні на 09 квітня 2025 року.

07 квітня 2025 року через систему Електронний суд надійшли заперечення позивача на заяву про відстрочення виконання рішення, оскільки на думку останнього, в даному випадку у відповідача відсутні виключні обставини, які свідчили про неможливість виконання рішення або ускладнюють виконання такого рішення.

Крім цього представник вказує, що твердження відповідача щодо суми збитків відповідача не відповідає наданій ним же фінансовій звітності, оскільки у Звіті про фінансовий результат всі суми насправді відображаються у тисячах гривень, а не у мільйонах. Тобто насправді чистий фінансовий результат АТ Чернівціобленерго становить 69 277,00 тисяч грн. збитку (а не мільйонів), тобто близько 69 мільйонів гривень.

В той же час, НЕК Укренерго за 2024 рік отримало чистий фінансовий результат у вигляді збитку в сумі 37 745 454 тисяч гривень, тобто майже 38 мільярдів гривень, що в сотні разів перевищує збиток відповідача.

Тобто, порівняння фінансових звітностей сторін спору беззаперечно свідчить про однозначно неспівмірно важче фінансове становище НЕК Укренерго (позивача) у порівнянні з АТ Чернівціобленерго (відповідачем).

Також, Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на енергетичну інфраструктуру якого, російська федерація регулярно здійснює масовані ракетні атаки та численні атаки БПЛА.

Відтак, неотримання НЕК Укренерго коштів за надані послуги, які є джерелом його фінансування, в тому числі для здійснення аварійно-відновлювальних робіт енергетичної інфраструктури електромереж та підстанцій, які перманентно та цільово знищуються внаслідок обстрілів російською федерацією, ставить під загрозу функціонування позивача як оператора системи передачі, безпеку енергетичної системи та її існування як таке.

Адвокат позивача в судовому засіданні 09 квітня 2025 року заперечував щодо задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення з підстав викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача в судовому засіданні 09 квітня 2025 року підтримав подану заяву про відстрочення виконання рішення та просив її задовольнити.

Розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Як на підставу для відстрочення виконання рішення суду в даній справі відповідач посилався на те, що на даний час існує ряд причин, а саме: встановлені Товариству економічно необґрунтовані та невигідні тарифи на послуги з розподілу електричної енергії на період 2023, 2024 роки, що зумовило формування невідшкодованих тарифом витрат та скрутне фінансове становище Товариства.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд зазначає, що у поданій заяві відповідач просив суд відстрочити виконання рішення в даній справі на 8 місяців з моменту його ухвалення, проте не надав жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду в даній справі буде фактично виконане.

Згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року в справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка виконання рішення суду подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні, суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, судом встановлено, що безпідставне відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року в справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З наданого відповідачем звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) АТ Чернівціобленерго за звітний 2024 рік не можливо встановити поточний стан рахунків АТ Чернівціобленерго та інші обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Також, заявником не надано доказів, які б свідчили про здійснення ним всіх можливих заходів для покращення стану розрахунків із споживачами чи інших заходів, щодо покращення свого матеріально-фінансового стану. Не містить така заява і обґрунтованого плану дій, яким би визначалося за рахунок яких заходів та ресурсів відповідач збирається у разі відстрочення виконання рішення покращувати своє матеріально-фінансове становище та здійснювати виконання судового рішення.

В той же час, доказів реальності виконання рішення суду в даній справі після закінчення терміну, на який відповідач просив відстрочити його виконання, заявником подано не було.

Складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний розсуд, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.

Крім цього, обставини специфіки відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, вже були враховані судом під час проголошення рішення суду в даній справі, а твердження заявника, які зводяться до зростання тарифу на послуги з передачі електричної енергії, які призвели до збільшення витрат АТ Чернівціобленерго на послуги ПрАТ НЕК Укренерго, ніж забезпечує діючий тариф на розподіл електричної енергії у зв`язку з його не підняттям, не є тими обставинами, з якими приписи статті 331 Господарського процесуального кодексу України пов`язують можливість надання відстрочки.

Разом із тим, згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Більше того, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання, а скрутне фінансове становище боржника чи невиконання його контрагентами своїх зобов`язань не можуть бути безумовними підставами для відстрочення виконання рішення суду.

Отже, відсутність відповідних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України" та не є тими обставинами, з якими приписи статті 331 Господарського процесуального кодексу України пов`язують можливість надання відстрочки.

Судом також враховані майнові інтереси стягувача та взято до уваги, що надання заявнику (боржнику) відстрочки виконання рішення суду може призвести до недотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін у спорі. Крім того, надання заявнику (боржнику) відстрочки виконання рішення суду може призвести до недотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін у спорі, тим більш, що не тільки відповідач продовжує працювати в умовах воєнного стану, а й позивач, на господарську діяльність якого негативно впливають наслідки, пов`язані з військовою агресією російської федерації.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги баланс інтересів сторін та право на справедливий судовий розгляд, ефективний судовий захист та очікування належного виконання судового рішення, суд дійшов висновку, що заява про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 74, 239, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства Чернівціобленерго про відстрочку виконання рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Повний текст ухвали складено та підписано 11 квітня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 254-257 ГПК України.

Суддя О.Г. Проскурняк