ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15 квітня 2025 рокуСправа № 921/231/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.
розглянув заяву (вх.№253 від 11.04.2025) Управління Тернопільської Єпархії Української православної Церкви (вул. Євгена Коновальця, 1, м. Тернопіль) про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви про витребування з незаконного володіння земельної ділянки.
до особи, яка може отримати процесуальний статус відповідача; особи, щодо якої заявник просить вжити заходи до забезпечення позову: Релігійної організації "Парафія Віри, Надії, Любові і матері їх Софії м. Тернопіль, Тернопільської Єпархії Православної Церкви України", вул. Лучаківського, 5А/61, м. Тернопіль
Управління Тернопільської Єпархії Української православної Церкви звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою (вх. №253 від 11.04.2025) про забезпечення позову до подання позову, шляхом:
в порядку ст. ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025, для розгляду справи №921/231/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Представником заявника в даній заяві вказано, що Управління Тернопільської Єпархії Української православної Церкви має намір звернутися до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Релігійної організації "Парафія Віри, Надії, Любові і матері їх Софії м. Тернопіль, Тернопільської Єпархії Православної Церкви України" про витребування з незаконного володіння Релігійної організації "Парафія Віри, Надії, Любові і матері їх Софії м. Тернопіль, Тернопільської Єпархії Православної Церкви України" земельної ділянки.
Як зазначає заявник, що на даній земельній ділянці знаходиться частина власного нерухомого майна Управління Тернопільської Єпархії Української православної Церкви з приналежними будівлями та спорудами, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС №893090 від 23.04.2010, виданого Управлінням Тернопільської Єпархії УПЦ на будівлі та споруди церкви на 600 прихожан (адмінпобутовий будинок з прибудовою навісу для автомашин і кухонних приміщень, А, 1282,4 кв.м.; церква, В, 1125,1 кв.м; підсобниці приміщення, В, 291,2 кв.м.; дворовий туалет з паличною, Г, 54,05 кв.м.; капличка, Д, 3,3 кв.м.) та вбачається з Реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер майна 30272975) відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 331798452 від 10.05.2023, № 330886473 від 02.05.2023; технічна документація видана ТОВ "Бюро технічної інвентаризації" на комплекс будівель та споруд Управління Тернопільської Єпархії Української православної Церкви; - висновком архітектора про потребу площі для обслуговування власного нерухомого майна Управління Тернопільської Єпархії Української православної Церкви.
На переконання заявника, невжиття заходів забезпечення позову з високою вірогідністю призведе до ускладнення ефективного виконання судового рішення через недобросовісну поведінку відповідача чи вчинення недобросовісних дій із відповідною земельною ділянкою.
Зазначені обставини дають можливість заявнику вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд встановив таке.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, поряд із вказаним вище, при зверненні до суду з позовом кредитор має процесуальне право та можливість в якості гарантії забезпечення виконання майбутнього судового рішення на його користь, просити суд в якості забезпечення позову, тобто гарантії реального виконання судового рішення та реального стягнення коштів з боржника, в тому числі за рахунок його майна, просити суд накласти арешт на визначене майно боржника, у тому числі грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, на його рухоме майно у вигляді автомобілів, мотоциклів тощо, на його нерухоме майно у вигляді земельних ділянок, будинків, квартир, гаражів.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і статті 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
У вирішенні питання про забезпечення позову має значення оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.
Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Обґрунтування та необхідність забезпечення позову, полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Водночас, для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2024 у cправі №922/5184/23.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заявник заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову обставинами неможливості вільного володіння і користування нерухомим майном.
Проте, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження доводів заявника щодо необхідності вжиття спірних заходів забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Суд зазначає, що спірна земельна ділянка перебуває у власності Тернопільської міської ради, а відомості про права заявника на вказану земельну ділянку в державному реєстрі відсутні, що свідчить на неспівмірність заходів забезпечення позову та в силу положень частини 4 статті 137 ГПК України є неприпустимим.
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зі змісту заяви не вбачається реальної загрози невиконання чи утруднення виконання Релігійною організацією "Парафія Віри, Надії, Любові і матері їх Софії м. Тернопіль, Тернопільської Єпархії Православної Церкви України" можливого рішення суду про задоволення позову, жодного документального підтвердження та інформації стосовно того, що Релігійною організацію "Парафія Віри, Надії, Любові і матері їх Софії м. Тернопіль, Тернопільської Єпархії Православної Церкви України" здійснюються дії, спрямовані на забудову земельної ділянки чи розміщення споруд, об`єктів чи елементів культового призначення, а також відсутні докази неможливості доступу заявника до нерухомого майна, неможливість заявника здійснення господарської та статутної діяльності, згідно ст.21 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" чи позбавлення заявника можливості обслуговування підземних комунікацій та охоронюваних зон спірної земельної ділянки.
Судом встановлено, що заява заявника про забезпечення позову не містить достатніх обґрунтувань необхідності забезпечення позову.
Отже, заявником не надано доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.
Суд звертає увагу заявника, що останнім не конкретизовано земельну ділянку у вимозі позовної заяви щодо витребування з незаконного володіння земельної ділянки, з якою має намір звернутися до суду.
Щодо тверджень заявника про невиконання Тернопільською міською радою ухвали Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2024 у справі №921/663/24, на яку посилається заявник, суд зазначає таке.
Так, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2024 у справі №921/663/24 задоволено заяву Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви про забезпечення позову.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задоволено. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2024 у справі №921/663/24 скасовано. Ухвалено нове рішення. В задоволенні заяви Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2025 у справі №921/663/24 задоволено заяву б/н від 14.01.2024 (вх.№339) Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви про зміну одного заходу забезпечення позову іншим.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задоволено. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2025 у справі №921/663/24 скасовано. Ухвалено нове рішення. Відмовлено в задоволенні заяви Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви б/н від 14.01.2024 (вх.№339) про часткову зміну заходів забезпечення позову, визначених ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2024 у справі №921/663/24.
Оскільки ухвала Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2024 у справі №921/663/24 скасована, а тому судом до уваги не береться.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову, який є однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.
Заходи забезпечення позову можуть бути застосовані господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. З цією метою, на особу, яка подала заяву про забезпечення позову, покладено обов`язок обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. При цьому, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись, а не тих, які, з настанням певних обставин, можуть бути порушені в майбутньому.
Потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову до подання позову не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, а тому у задоволенні такої слід відмовити.
Відхиляючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.
Відповідно до вимог статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 136-141, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. У задоволенні заяви (вх.№253 від 11.04.2025) Управління Тернопільської Єпархії Української православної Церкви про забезпечення позову до подання позовної заяви, відмовити.
Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання "15" квітня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу надіслати заявнику до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Я.Я. Боровець