ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2025 року Справа № 915/605/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль C.М.,

розглянувши без виклику сторін

справу № 915/605/24

Фізичної особи-підприємця Лінника Михайла Олеговича,

АДРЕСА_1 ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп",

54055, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Слобідська Сьома, буд. 70/8;

про: стягнення грошових коштів у сумі 381969 грн. за договором поставки -

В С Т А Н О В И В:

Фізичною особою-підприємцем Лінником Михайлом Олеговичем (далі-підприємець Лінник) пред`явлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" грошових коштів у сумі 131229 грн. 60 коп., з яких: 136072,27 грн. - сума боргу; 3688,09 грн. інфляційне збільшення; 242208,64 грн. штрафні санкції, на підставі договору поставки товару №000005 від 19.03.2018.

У позовній заяві позивач також просить стягнути з ТОВ "Будівельна компанія "Будальянс Груп" грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором та витрати на професійну правничу правничу допомогу.

Ухвалою суду від 28.05.2024 даний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, - п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

Від позивача за заявою про усунення недоліків, зареєстрованою в Господарському суді Миколаївської області 05.06.2024 за № 6636/24, надійшли відомості з урахуванням вимог, викладених в ухвалі судді.

Ухвалою суду від 10.06.2024 відкрито провадження в даній справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, цією ж ухвалою, зокрема, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України ? п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. При цьому, визначено провести розгляд справи №915/605/24 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану.

Ухвала суду від 10.06.2024 направлена відповідачу до електронного кабінету та згідно довідки про доставку, документ доставлено до електронного кабінету 10.06.2024.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов.

Ураховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

19.03.2018 між суб`єктом підприємницької діяльності ФОП Лінником М.О., як постачальником, та ТОВ «Будівельна компанія «БУДАЛЬЯНС ГРУП», як покупцем, було укладено договір поставки №000005 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити партії запасних частин та розхідних матеріалів, надалі - товар, на умовах, передбачених даним договором (п.1.1. договору).

Ціна, кількість, асортимент і загальна вартість партії товару вказується в накладній. В ціну входить вартість тари та упаковки заводу - виробника (п.1.2. договору).

Відповідно до п.1.3. договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця: для умов EXW з моменту підписання представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Доставка товару здійснюється окремими партіями на умовах: EXW у місті Рівне або СРТ чи FCA у вказаний пункт відповідно до Міжнародних правил «Інкотермс 2000» (п.2.1. договору).

Відповідно до п.3.2. договору розрахунки за товар здійснюються шляхом повної оплати з відтермінуванням оплати до 5 календарних днів.

У випадку прострочення оплати товару до 3 (трьох) банківських днів з часу виписки, покупець зобов`язується сплатити постачальникові пеню в розмірі 0,5% від вартості товару за кожний день прострочення (п. 5.1. договору).

Згідно п.6.2. договору цей договір вступає в силу від часу його підписання і діє до 20.03.2019. Якщо жодна з сторін не повідомила письмово іншу про розірвання договору на протязі 30 днів, то договір вважається продовженим на такий самий термін.

На виконання умов договору поставки №00005 від 19.03.2018 позивач здійснив поставку товару відповідачу за видатковими накладними:

- від 06.06.2023 №1880 на загальну суму 5250,00 грн., в т.ч. з ПДВ;

- від 01.06.2023 №1181 на загальну суму 13240,00 грн., в т.ч. ПДВ;

- від 02.08.2023 №1906 на загальну суму 10690,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 01.06.2023 №1747 на загальну суму 92000,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 02.08.2023 №1787 на загальну суму 3765,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 02.08.2023 №1808 на загальну суму 3800,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 02.08.2023 №1825 на загальну суму 2950,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 02.08.2023 №1842 на загальну суму 16000,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 02.08.2023 №1843 на загальну суму 3620,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 08.06.2023 №1937 на загальну суму 1380,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 16.06.2023 №2042 на загальну суму 21060,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 16.06.2023 №2043 на загальну суму 4250,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 19.06.2023 №2066 на загальну суму 10730,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- від 02.08.2023 №2137 на загальну суму 6960,00 грн. в т.ч. ПДВ.

Видаткові накладні містять підписи представника ТОВ "БК "БУДАЛЬЯНС ГРУП".

Як вказує позивач у позовній заяві разом із товаром відповідач отримав від позивача повний пакет супровідних документів, з моменту підписання сторонами договору відповідач жодним чином не оскаржував договір в цілому чи окремі його положення та відповідач належним чином прийняв поставлений позивачем товар.

Позивачем були складені і направлені на реєстрацію в єдиний реєстр податкових накладних податкові накладні та згідно квитанцій про реєстрацію податкових накладних, зареєстровані в ЄРПН, а саме:

- податкова накладна № 113 від 16.06.2023 на суму 21060,00 грн., реєстрація в ЄРПН (17.07.2023, реєстрація зупинена);

- податкова накладна № 34 від 02.08.2023 на суму 6960,00 грн., реєстрація в ЄРПН 31.08.2023;

- податкова накладна № 35 від 08.06.2023 на суму 1380,00 грн., реєстрація в ЄРПН 03.07.2023;

- податкова накладна № 1 від 01.06.2023 на суму 92000,00 грн., реєстрація в ЄРПН 03.07.2023;

- податкова накладна № 2 від 01.06.2023 на суму 13240,00 грн., реєстрація в ЄРПН 03.07.2023;

- податкова накладна № 24 від 06.06.2023 на суму 5250,00 грн., реєстрація в ЄРПН 03.07.2023;

- податкова накладна № 28 від 02.08.2023 на суму 3765,00 грн., реєстрація в ЄРПН 31.08.2023;

- податкова накладна № 114 від 16.06.2023 суму 4250,00 грн., реєстрація в ЄРПН 17.07.2023;

- податкова накладна № 116 від 19.06.2023 суму 10730,00 грн., реєстрація в ЄРПН 17.07.2023;

- податкова накладна № 29 від 02.08.2023 суму 3800,00 грн., реєстрація в ЄРПН 31.08.2023;

- податкова накладна № 30 від 02.08.2023 суму 2950,00 грн., реєстрація в ЄРПН 31.08.2023;

- податкова накладна № 31 від 02.08.2023 суму 16000,00 грн., реєстрація в ЄРПН 31.08.2023;

- податкова накладна № 33 від 02.08.2023 суму 10690,00 грн., реєстрація в ЄРПН 31.08.2023;

- податкова накладна № 32 від 02.08.2023 суму 3620,00 грн., реєстрація в ЄРПН 31.08.2023.

Як вказує позивач, відповідачем було частково сплачено за поставлений товар, вартість товару у сумі 136072,27 грн. залишається не сплаченою.

Матеріали справи містять Акт звірки взаємних рахунків за період 01.01.2023 - 13.05.2024, відповідно до якого заборгованість відповідача станом на 13.05.2024 становить 136072,27 грн.

Позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою (претензією) від 16.05.2024, в якій вимагав від відповідача сплатити на користь позивача заборгованість за договором поставки від 19.03.2028 у сумі 136072,27 грн. у строк до 23.05.2024.

Як зазначає позивач у позові, відповідачем було порушено умови договору щодо оплати у повному обсязі вартості поставленого позивачем товару, заборгованість відповідача становить 136072,27 грн., яка останнім не оплачена, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Згідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Матеріалами справи доведено обставину належного виконання позивачем зобов`язань за договором в частині поставки товару.

Відповідач, всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не оплатив поставлену йому продукцію, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 136072,27 грн., що не спростовано відповідачем.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за поставлений за договором товар, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 136072,27 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати.

Відповідно до розрахунку позивача нарахованої на суму боргу у розмірі 136072,27 грн., інфляційні втрати за період з червня 2023 року по квітень 2024 року становлять 3688,09 грн.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем та встановлено, що нарахування позивача проведені правильно, а тому позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного Кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Згідно п. 5.1. договору у випадку прострочення оплати товару до 3 (трьох) банківських днів з часу виписки, покупець зобов`язується сплатити постачальникові пеню в розмірі 0,5% від вартості товару за кожний день прострочення.

Згідно наданого до суду розрахунку позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 242208,64 грн. за період з 01.06.2023 по 21.05.2024 нарахованої на суму боргу у розмірі 136072,27 грн.

Судом здійснено перерахунок пені, з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України, та встановлено, що розмір пені за період з 01.06.2023 по 01.12.2023 становить 125186,49 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені у сумі 117022,15 грн. (242208,64 грн. - 125186,49 грн.) задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Визначаючи розмір судових витрат, суд виходить із наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 129 ГПК України). Отже, витрати позивача на оплату позовної заяви судовим збором, згідно платіжної інструкції від 15.10.2024 № 10 у сумі 3028,00 грн., належить відшкодувати за рахунок відповідача у цій сумі.

Позивач вказує, що його витрати на професійну правничу допомогу складають суму 20000 грн.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України).

Позивачем на підтвердження понесення судових витрат подано суду, зокрема:

- договір про надання правничої допомоги від 13.05.2024;

- додаткова угода № 1 до договору від 13.05.2024;

- Акт здачі-приймання наданої правничої допомоги до договору від 13.05.2024;

- платіжна інструкція №6673 від 15.05.2024

Отже, позивачем документально підтверджено користування послугами адвоката з метою захисту своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Судом визнається, що дані витрати пов`язані із розглядом справи.

Суд, розподіляючи витрати за послуги адвоката, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази, а саме: договір про надання правничої допомоги, додаткова угоду до договору (з зазначенням конкретного переліку послуг, які надано, а також вартість цих послуг), Акт здачі-приймання наданої правничої допомоги, платіжна інструкція не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у заявленому розмірі, адже розмір таких витрат має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критеріям реальності та розумної необхідності таких витрат, а також співмірності зі складністю справи.

Судом, за результатами аналізу наданого позивачем розрахунку вартості правової допомоги та матеріалів справи взято до уваги ціну позову, а також рівень складності справи, який є незначним. Суд вважає, що при незначному рівні складності справи вартість надання послуг правничого характеру із правового аналізу ситуації та документів, підготовки та подачі позовної заяви - у сумі 20000,00 грн., яка зазначена в розрахунку вартості правової допомоги, - є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності та розумності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що стягнення адвокатських витрат у загальному розмірі 15000,00 грн. не відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат до 15000,00 грн., які підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд керується положеннями ч. 5 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236- 238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Лінника Михайла Олеговича задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" (Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Слобідська Сьома, буд. 70/8, код 40445002) на користь Фізичної особи-підприємця Лінника Михайла Олеговича ( АДРЕСА_2 ; код НОМЕР_1 ) грошові кошти в загальному розмірі 264946,85 грн., із яких: 136072,27 грн. - основний борг; 3688,09 грн. - інфляційні втрати; 125186,49 грн. - пеня, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 3179,36 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Коваль