номер провадження справи 4/206/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 Справа № 908/2750/24

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29», (69120, м. Запоріжжя, вул. Вороніна, 29)

відповідача Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя. пр. Соборний, буд. 206)

про стягнення 18441,86 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Батрак М.В.

За участю представників сторін:

від позивача Здорик О.І., на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1204176 від 26.10.2024;

від позивача Білаш В.О., на підставі довіреності № 16/46-с від 16.12.2024, наказ № 2 від 01.03.2021

від відповідача Тодорчук І.С., на підставі Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, посвідчення № 107 від 01.08.2023;

16.10.2024 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н від 10.10.2024 (вх. № 3028/08-07/24 від 16.10.2024) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29», м. Запоріжжя до Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про стягнення 17806,32 грн. заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.03.2021 по 31.08.2024, 497,55 грн. інфляційних втрат та 137,99 грн. 3 % річних, а разом 18441,86 грн.

Пунктом першим прохальної частини позовної заяви позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 справу № 908/2750/24 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2750/24 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/206/24, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.11.2024 задоволено заяву Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву у справі № 908/2750/24, продовжено Запорізькій міській раді, м. Запоріжжя процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву до 02.12.2024.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.11.2024 суд ухвалив здійснювати розгляд справи № 908/2750/24 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче провадження призначено на 23.12.2024.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/2750/24 до 26.02.2025, підготовче засідання відкладено на 20.01.2025.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.01.2025 закрито підготовче провадження у справі № 908/2750/24, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 26.02.2025.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 20.03.2025, про що зазначено в протоколі судового засідання від 26.02.2025.

В судове засідання 20.03.2025 з`явилися представники позивача і відповідача, фіксація судового процесу здійснювалася з використанням системи відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

В судовому засіданні 20.03.2025 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст., ст. 526, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, положеннях Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та «Про об єднання співвласників багатоквартирного будинку». Підставою для звернення до суду з позовом у цій справі позивачем зазначено, що Запорізька міська рада є власником неприватизованої квартири № 283 загальною площею 69,96 кв.м. в багатоквартирному будинку по вул. Вороніна, буд. № 29 в м. Запоріжжя, де створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29». Згідно протоколу Загальних зборів № 2 від 25.11.2020 Об`єднанням співвласників прийнято рішення про затвердження тарифу на утримання будинку в розмірі 5,13 грн./м2. Як стверджує позивач, за період часу з 01.03.2021 по 31.08.2024 Запорізькою міською радою кошти за управління та утримання спільного майна будинку і його прибудинкової території не сплачувались, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 17806,32 грн. У зв`язку із порушенням Запорізькою міською радою грошових зобов`язань щодо сплати внесків за управління та утримання спільного майна будинку і його прибудинкової території позивачем на підстав ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3 % річних в сумі 137,99 грн. та інфляційні втрати в розмірі 497,55 грн. На підставі зазначеного позивач просить позов задовольнити повністю, стягнути з Запорізької міської ради заборгованість по внескам за управління та утримання спільного майна будинку і його прибудинкової території за період з 01.03.2021 по 31.08.2024 з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних в загальному розмірі 18441,86 грн. Також позивач просить суд судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1500,00 (згідно попереднього орієнтовного розрахунку) покласти на відповідача.

Відповідачем на підставі ст. 165 ГПК України через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подано суду Відзив на позовну заяву (вх. № 23583/08-08/24 від 03.12.2024), в якому відповідач проти позову заперечив. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначив, що позивачем заявлена до стягнення заборгованість по внескам на управління будинком з урахуванням інфляційних втрат та річних відсотків в загальній сумі 18441,86 грн. по квартирі № 283, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29. Між тим, відповідач стверджує, що вищезазначеною квартирою Запорізька міська рада не користується та не отримує послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, що забезпечує ОСББ «Вороніна 29» під час своєї господарської діяльності. За інформацією Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради (лист від 19.11.2024 № 06.4-02/02/2178) квартира № 283 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29, є неприватизованою, проте в ній зареєстровано та проживає 2 особи, які за нормами ст., ст. 61, 68 Житлового кодексу України, ст. 815 ЦК України є її наймачами та повинні своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Отже, фактично володіють та користуються комунальним майном, а саме вищезазначеною квартирою, особи, які зареєстровані у цій квартирі та є її наймачами. Приймаючи до уваги наведене, в даному випадку Запорізька міська рада не є належним відповідачем, оскільки квартира № 283, що знаходиться за адресою: вул. Вороніна, буд. 29 у м. Запоріжжя, передана наймачам і саме наймачі повинні здійснювати оплату внесків на управління будинком, оскільки обов`язок щодо сплати внесків на управління будинком покладається на наймачів квартир. Частиною 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень. Надаючи наймачам у безстрокове користування житлові приміщення, квартири комунальної власності територіальна громада реалізує виконання своїх повноважень, визначених законом. При цьому наймач повинен забезпечувати виконання свої зобов`язань визначених чинним законодавством України, у тому числі щодо належного утримання наданого у користування житла, оплати комунальних послуг та здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. При цьому, ОСББ має законне право вимагати сплати внесків від наймачів квартир комунальної власності на підставі ч. 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та додатково закріпивши обов`язок зі сплати внесків наймачами квартир, що належать до державного житлового фонду у своєму статуті та установчих документах. Також відповідач просить суд зауважити, що відповідно до п. 2 Розділу IV Статуту ОСББ «Вороніна 29» порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту. При цьому, на адресу Запорізької міської ради жодного повідомлення про створення ОСББ «Вороніна 29», про проведення загальних зборів 25.11.2020, про порядок оплати внесків і платежів співвласниками багатоквартирного будинку позивачем не направлялося. Позивачем доказів повідомлення Запорізької міської ради про створення ОСББ та про прийняте рішення щодо внесків на отримання будинку та суду не надано. Крім того, у відповідності із рішенням зборів співвласників будинку № 29 по вул. Вороніна у м. Запоріжжі (протокол зборів співвласників від 29.04.2021) договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № К-199 від 06.09.2017 з ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» розірваний з 01.05.2021. Таким чином, фактично ОСББ «Вороніна 29» здійснює управління будинком з 01.05.2021 року, а отже позивачем неправомірно заявлені вимоги про стягнення заборгованості по внескам на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території по кв. АДРЕСА_1 починаючи з 01.05.2021. Стосовно заявлених позивачем до стягнення річних відсотків та інфляційних нарахувань, позивач просить суд врахувати, що позивачем до позовної заяви додані лише розрахунок заборгованості та довідка про заборгованість по інфляції та 3 % річних. Разом із тим, позивачем не надано документів, якими підтверджено, що ОСББ «Вороніна 29» встановлений певний порядок оплати внесків на управління багатоквартирним будинком юридичними особами, які є власниками житлових чи нежитлових приміщень будинку. Позивачем не вживалися дії, які б свідчили про намагання або про пропозицію укладення з відповідачем договору, в якому б було визначено обов`язок і строки сплати відповідачем відповідних платежів на користь позивача. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає наведений позивачем розрахунок річних відсотків та інфляційних нарахувань необґрунтованим та недоведеним. Приймаючи до уваги викладене, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

30.12.2024, 20.01.2025, 10.03.2025 та 20.03.2025 позивачем подані суду Клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідно до яких позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 8200,00 грн. До вказаних клопотань позивачем додані докази надання адвокатом Здорик О.І. правничої допомоги ОСББ «Вороніна 29».

26.02.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області від відповідача надійшло Клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 4378/08-08/25 від 26.02.2025), в яких відповідач заперечує проти покладення на нього судових витрат на правничу допомогу адвоката у заявленій позивачем сумі (8200,00 грн.), оскільки вважає такі витрати значно завищеними і неспіврозмірними із складністю і фактичними обставинами справи та витраченим адвокатом часом на надання правничої допомоги у цій справі.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд

УСТАНОВИВ

В багатоквартирному будинку № 29 по вул. Вороніна в м. Запоріжжя створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29» (позивач у справі).

16.09.2020 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29», якому присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 43821165.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.09.2020 внесено запис щодо державної реєстрації юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29», з місцезнаходженням: 69120, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29.

25.11.2020 відбулися Загальні збори ОСББ «Вороніна 29», за результатами голосування щодо порядку денного яких прийнято рішення з четвертого питання такого змісту: «Затвердити розмір внесків ОСББ «Вороніна 29» на управління будинком та прибудинковою територією за 1 кв.м. у сумі 6,06 грн. з житлових та нежитлових приміщень».

У багатоквартирному будинку № 29 по вул. Вороніна в м. Запоріжжя знаходиться квартира № 283, загальною площею 69,96 кв.м., яка на праві власності належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується листом Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради № 696/01-39/01 від 31.07.2024.

Відповідач проти зазначеного факту не заперечив, належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, на спростування наведеного суду не надав.

Також за інформацією Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради (лист від 19.11.2024 № 06.4-02/02/2178) квартира № 283 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29, є неприватизованою, проте в ній зареєстровано та проживає 2 особи.

Таким чином на час створення ОСББ «Вороніна 29» власником квартири № 283 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29, була та на теперішній час залишається територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі з вимогами про стягнення з Запорізької міської ради 17806,32 грн. заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.03.2021 по 31.08.2024, 497,55 грн. інфляційних втрат та 137,99 грн. 3 % річних.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України прямо встановлено, що власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

За приписами статті 360 ЦК України співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними спільним майном.

Частиною 2 ст. 382 ЦК України унормовано, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно цієї правової норми спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч. 1 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку, користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Також загальні положення щодо обов`язку співвласника утримувати спільне майно багатоквартирного будинку містяться в положеннях Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417-VIII (далі за текстом Закон № 417-VIII) та «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2021 № 2866-ІІІ (далі за текстом Закон № 2866-ІІІ).

Так, правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом № 2866-III, згідно зі статтею 1 якого, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Співвласником багатоквартирного будинку (співвласник) є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. (ч. 1 ст. 1 Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»)

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2866-III основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 та ч. 1 ст. 17 Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників має право, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів, та вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів; звертатися до суду в разі відмови співвласника у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі.

Частинами 1, 2 ст. 21 Закону України № 2866 передбачено, що кошти об`єднання складаються, зокрема, з: внесків і платежів співвласників; коштів та майна, що надходять для забезпечення потреб основної діяльності об`єднання; порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 22 Закону України № 2866 установлено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку тощо, об`єднання за рішенням загальних зборів має право задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення;

Частиною 6 ст. 22 Закону України № 2866 визначено, що для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання.

Згідно зі статтею 10 Закону № 2866-III вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Згідно з положеннями статті 15 Закону № 2866-III співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у частині 1 статті 7 Закону №417-VIII.

Також загальні положення щодо обов`язку співвласника утримувати спільне майно багатоквартирного будинку містяться, зокрема, в п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 7, ч. ч. 1 - 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Згідно зі статтею 23 Закону № 2866-III внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

За частиною другою статті 10 Закону № 417-VIII до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

За змістом частин першої-третьої статті 12 Закону № 417-VIII витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.

Таким чином, прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 ЦК України та частини 2 статті 7 Закону № 417-VIII.

З наведеного слідує, що рішення загальних зборів ОСББ Вороніна 29», у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком, є обов`язковими для Запорізької міської ради, як власника неприватизованої квартири № 283 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29, який в силу прямої норми закону несе тягар утримання належного йому майна та зобов`язаний виконувати прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ. При цьому у разі відмови співвласника сплачувати встановлені внески і платежі об`єднання має право звернутися до суду (частина 6 статті 13 Закону, частина 1 статті 17 № 2866-III).

Статут ОСББ «Вороніна 29», місить такі положення:

- пункт 1 розділу II - метою створення об`єднання є, зокрема, забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків; належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом;

- пункт 3 розділу II завданням та предметом діяльності об`єднання є, зокрема, забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання;

- частина 1 пункту 1 розділу IV - джерелами фінансування є кошти об`єднання, які складаються, зокрема, з внесків і платежів співвласників; коштів та майна, що надходять для забезпечення потреб основної діяльності об`єднання;

- частина 1 пункту 2 розділу IV - сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників;

- частина 3 пункту 2 розділу IV - порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту;

- пункт 2 розділу V - співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені Статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийнятих у межах їхніх повноважень; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені Статутом об`єднання обов`язки перед об`єднанням.

Отже, відповідальність за сплату відповідних внесків несе виключно власник нерухомого майна в багатоквартирному будинку.

З урахуванням наведеного суд вважає, що обов`язок щодо сплати внесків за управління та утримання спільного майна будинку і його прибудинкової території покладено саме на власника квартири № 283 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29, в даному випадку на Запорізьку міську раду.

Доводи відповідача, що в квартирі № 283 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29, зареєстровано та проживає 2 особи, які за нормами ст., ст. 61, 68 Житлового кодексу України, ст. 815 ЦК України є її наймачами та повинні своєчасно вносити, в тому числі, плату на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а також доводи, що вищезазначеною квартирою Запорізька міська рада не користується та не отримує послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, що забезпечує ОСББ «Вороніна 29» під час своєї господарської діяльності суд вважає такими, що не спростовують законності вимог позивача у даному випадку, виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 12 Закону № 417-VIII дійсно передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

У той же час суд зазначає, що визначаючи зобов`язання орендарів зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не передбачає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (частина 6 статті 13, Закону № 2866-III).

За таких обставин, з урахуванням приписів статті 511 ЦК України, прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ «Вороніна 29» є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для наймачів/орендарів нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 02.09.2020 у справі № 906/884/19.

Виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 ЦК України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Отже, в даному випадку особи, які проживають в квартирі № 283 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 29, як наймачі житлового приміщення, зобов`язані сплачувати внески на утримання орендованого ним нерухомого майна тільки за умови, якщо такий обов`язок встановлений відповідним правочином (договором).

Відповідачем доказів наявності такого правочину суду не надано.

Тариф на утримання будинку № 29 по вул. Вороніна в м. Запоріжжя та прибудинкової території установлено рішенням загальних зборів, оформленим протоколом Загальних зборів № 2 від 25.11.2020, яке є чинним. У разі незгоди з рішенням, прийнятим загальними зборами ОСББ особа, яка вважає, що таким рішенням порушено її права може звернутися до суду щодо його оскарження.

Позивачем заявлена до стягнення з відповідача заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.03.2021 по 31.08.2024 в розмірі 17806,32 грн.

З матеріалів справи вбачається, що до утворення ОСББ «Вороніна 29» обслуговування будинку № 29 по вул. Вороніна в м. Запоріжжя здійснювало Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № К-199 від 06.09.2017.

В матеріалах справи наявний договір № К-199/Р від 01.05.2021, укладений між співвласниками житлового будинку № 29 по вул. Вороніна в м. Запоріжжя та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія», яким сторони дійшли згоди розірвати з 01.05.2021 договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № К-199 від 06.09.2017.

Таким чином, фактично забезпечення утримання багатоквартирного будинку № 29 по вул. Вороніна в м. Запоріжжя та прибудинкової території ОСББ «Вороніна 29» під час своєї господарської діяльності почало лише з 01.05.2021.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є стягнення з Запорізької міської ради заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.05.2021 по 31.08.2024 в розмірі 16958,40 грн.

Окрім основної суми боргу в розмірі 17806,32 грн. за період з 01.03.2021 до 31.08.2024, позивач також просить стягнути інфляційні втрати у розмірі 497,55 грн. за загальний період з березня 2021 року по лютий 2022 року та три проценти річних в розмірі 137,99 за загальний період з 01.03.2021 по 23.02.2022.

Суд звертає увагу на неправильно проведений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки розрахунок проведено на загальну суму боргу, а не окремо за кожний календарний місяць нарахування внесків.

Крім того, відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у статті 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень статті 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки правовідносин, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, то на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

На час вирішення спору в суді доказів сплати внесків відповідачем суду не надано.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів затвердження загальними зборами порядку сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, які б встановлювали строк для оплати вказаних внесків. Статут позивача також не містить відповідних положень для врегулювання порядку та строків сплати внесків. Рахунків, які б виставлялися відповідачу для оплати внесків та докази їх надсилання на адресу міської ради не надано.

Таким чином, обов`язок щодо сплати внесків за управління та утримання спільного майна будинку і його прибудинкової території у Запорізької міської ради виник з пред`явленням даного позову.

За таких обставин, підстав для задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних з відповідача суд не вбачає.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Позивач частково надав докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, наведені в обґрунтування його правової позиції по суті спору, враховані судом при прийнятті рішення у даній справі.

Враховуючи обставини справи та надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з Запорізької міської ради заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.05.2021 по 31.08.2024 в розмірі 16958,40 грн. У задоволені решти позовних вимог в задоволенні позову відмовляється.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Стосовно судових витрат на правничу допомогу адвокат суд зазначає наступне.

Позивач в позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмір 1500,00 грн.

Подальшими клопотаннями про стягнення витрат на правничу допомогу позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 8200,00 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. і ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно частин 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126).

Відповідач заперечив проти покладення на нього судових витрат на правничу допомогу адвоката у заявленій позивачем сумі (8200,00 грн.), оскільки вважає такі витрати значно завищеними і неспіврозмірними із складністю і фактичними обставинами справи та витраченим адвокатом часом на надання правничої допомоги у цій справі.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу у даній справі позивач надав суду наступні документи: Договір про надання правової допомоги № б/н від 24.09.2024, укладений між позивачем (Замовник) та адвокатом Здорик Олександром Ігоровичем (Виконавець); додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 24.09.2024; Акти прийому-передачі наданих послуг від 24.09.2024, від 18.12.2024, від 20.01.2025, від 26.02.2025 та від 20.03.2025 за Договором про надання правової допомоги № б/н від 24.09.2024 від 11.11.2024 на загальну суму 8200,00 грн., які підписано позивачем в особі Голови ОСББ «Вороніна 29» та адвокатом Здорик О.І.; докази часткової оплати позивачем витрат на правничу допомогу адвоката (платіжна інструкція № 499 від 25.09.2024 на суму 1500,00 грн.).

Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової допомоги № б/н від 24.09.2024 Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується за винагороду в межах умов цього Договору вчинити від імені та за рахунок Замовника наступні дії: надавати правову допомогу Замовнику в судах як першої, а при необхідності на окремо обговорених умовах і другої інстанції за поданням інтересів Замовника, а також виконувати інші доручення Замовника правового характеру як окремо обумовлені сторонами, так і узгоджені цим договором.

Згідно пп. 2.2.1 п. 2.1 Договору Замовник зобов`язаний сплатити винагороду, додаткову винагороду, компенсації і компенсувати витрати Виконавця, пов`язані з виконанням доручення на умовах, визначених Додатком № 1 до Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору він вступає в силу з дати його укладання, вказаної на першій сторінці Договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Розділом 1 Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 24.09.2024 сторони узгодили, що гонорар адвокату розраховується за наступними тарифами:

- 1.2 - 1500,00 грн. за роботу Адвоката, пов`язану з підготовкою та поданням позовної заяви (у цивільній, адміністративній, господарській справі), що також включає підготовку до судового розгляду справи загалом та до кожного судового засідання окремо, час, витрачений на зустрічі з Клієнтом, включаючи час, необхідний на прибуття на місце зустрічі, час, витрачений на консультування Клієнта;

- 1.3 - 1500,00 грн. за роботу Адвоката, пов`язану з участю к судових засіданнях (у цивільній, адміністративній, господарській, кримінальній справі), якщо судове засідання не відбулося не з вини Адвоката, то оплаті підлягає половина вартості роботи;

-1.5 - 700,00 грн. за роботу Адвоката, пов`язану з підготовкою адвокатського запиту.

Відповідно до п. 2.1 Додатку № 1 до Договору Адвокат зобов`язаний після фактичного надання послуг підготувати і надати (відправити) Замовнику два примірники Акта. При цьому Сторони домовились, що Акт може складатися за будь-який період часу та включати в себе всі послуги які були надані Адвокатом Замовника протягом відповідного періоду часу. Замовник протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання двох примірників Акта зобов`язаний підписати Акт, скріпити своєю печаткою та повернути Адвокату один примірник Акта, а у разі відмови від його підписання протягом вказаного строку надати Адвокату письмові обґрунтовані зауваження та (або) заперечення до змісту Акта та (або) послуг У випадку, якщо протягом вказаного строку Замовник не поверне Адвокату один примірник підписаного і скріпленою печаткою Замовник Акта та не надасть Адвокату письмові обґрунтовані зауваження та (або) заперечення до змісту Акта та (або) послуг, то вважається, що Акт підписаний Замовником без зауважень та заперечень.

Згідно п. 2.2 Додатку № 1 до Договору оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання Замовником Акту приймання передачі наданих послуг та рахунку фактури.

Відповідно до Актів прийому-передачі наданих послуг від 24.09.2024, від 18.12.2024, від 20.01.2025, від 26.02.2025 та від 20.03.2025 за Договором про надання правової допомоги № б/н від 24.09.2024 від 11.11.2024 Виконавець надав, а Замовник прийняв юридичні послуги: 1500,00 грн. підготовка позовної заяви по кв. 283; 700,00 грн. за підготовку та подання адвокатського запиту по справі № 908/2750/24; 4500,00 грн. за участь у судовому засіданні у справі № 908/2750/24 від 23.12.2024; 1500,00 грн. за участь у судовому засіданні у справі № 908/2750/24 від 20.01.2025; 1500,00 грн. за участь у судовому засіданні у справі № 908/2750/24 від 26.02.2025; 1500,00 грн. за участь у судовому засіданні у справі № 908/2750/24 від 20.03.2025.

Послуги з правової допомоги у даній справі надавались позивачу адвокатом Здориком Олександром Ігоровичем (згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001618 від 21.03.2018).

Докази проведення позивачем (Клієнтом) повної оплати за надані правничі послуги станом на час винесення судом рішення матеріали справи не містять.

Разом із тим, відповідно до усталеної практики вирішення господарських спорів, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладений в абз. 3 п. 6.5. постанови від 03.10.2019 по справі № 922/445/19).

Суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України"» від 26.02.2015, п.,п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Разом із тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, дослідивши зміст наданої адвокатом Здориком О.І. професійної правничої допомоги, про яку зазначено в Актах прийому-передачі наданих послуг від 24.09.2024, від 18.12.2024, від 20.01.2025, від 26.02.2025 та від 20.03.2025, суд вважає, що такий зміст наданої правничої допомоги в цілому відповідає умовам за Договору про надання правової допомоги № б/н від 24.09.2024 від 11.11.2024, при цьому суд виходить з того, що враховуючи конкретні обставини справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Приймаючи рішення про розподіл судових витрат у справі № 908/3134/24 суд виходить з того, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами вирішення спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково, при цьому судом визнано необґрунтованим і недоведеним розрахунок інфляційних нарахувань та річних відсотків.

Щодо витрат пов`язаних з підготовкою та поданням адвокатського запиту в сумі 700,00 грн., то суд зауважує, що у позовній заяві позивачем зазначається загальна площа квартир № 283 по вул. Вороніна, буд. 29 у м. Запоріжжі. Крім того, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по особовому рахунку спірної квартири, в якому теж зазначається її загальна площа. Тож інформація, яка запитувалась у адвокатському запиті була наявна у позивача, а тому позивач не довів необхідності витребуванні додаткової інформації за адвокатським запитом.

Враховуючи вище наведене у сукупності, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених ОСББ «Вороніна 29» витрат на професійну правничу допомогу, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає, що 3000,00 грн. становлять співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі, а тому вимога позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню в цій сумі. У стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовляється.

Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

22.12.2023 Запорізькою міською радою прийнято рішення № 75 «Про бюджет Запорізької міської територіальної громади на 2024 рік». Згідно з додатком 3 до рішення № 75 головним розпорядником бюджетних коштів визначено Виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Запорізька міська рада не є розпорядником бюджетних коштів та не має рахунків у фінансових установах. Головним розпорядником коштів, який здійснює видатки, є Виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Таким чином, Виконавчий комітет Запорізької міської ради є головним розпорядником бюджетних коштів в м. Запоріжжі, який здійснює заходи, що реалізуються за рахунок коштів бюджету, в тому числі щодо сплати судового збору за подачу позовних заяв та інших заяв до суду для захисту прав та інтересів територіальної громади в особі Запорізької міської ради.

Враховуючи викладене, оскільки головним розпорядником бюджетних коштів в м. Запоріжжі є Виконавчий комітет Запорізької міської ради, стягнення присуджених на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29» грошових сум підлягає з відповідача в особі Виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Керуючись ст., ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29», м. Запоріжжя до Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про стягнення 17806,32 грн. заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.03.2021 по 31.08.2024, 497,55 грн. інфляційних втрат та 137,99 грн. 3 % річних задовольнити частково.

2. Стягнути з Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915; платник: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, , банк: Державна казначейська служба України м. Київ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вороніна 29», (69120, м. Запоріжжя, вул. Вороніна, 29, ідентифікаційний код юридичної особи 43821165) заборгованості по внескам на управління багатоквартирним будинком за період з 01.05.2021 по 31.08.2024 в розмірі 16 958 (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 40 коп., 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. судових витрат на правничу допомогу адвоката та 2784 (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. 43 коп. витрат на сплату судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 11» квітня 2025 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.