РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2025Справа № 910/15907/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу №910/15907/23

за позовом Національної академії внутрішніх справ

до 1) Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Київеско"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Національна поліція України

про заміну сторони енергосервісного договору шляхом укладання додаткової угоди

За участю представників:

від позивача Підгорський Б.М., Сухомлин Д.О.

від відповідача-1 не з`явився

від відповідача-2 Острянко М.М.

від третьої особи Чугай О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Національна академія внутрішніх справ (далі - позивач, НАВС) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (далі - відповідач-1, Департамент) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київеско" (далі - відповідач-2, Товариство) про заміну сторони енергосервісного договору від 07.09.2020 № П-605 (далі - Договір) шляхом укладання додаткової угоди (затвердження додаткової угоди в редакції позивача).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання на 23.01.2025, а також встановлено учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій.

10.01.2025 від відповідача-1 (Департамент) надійшов відзив на позов, в якому відхилено заявлені позовні вимоги у цій справі.

14.01.2025 від відповідача-2 (Товариства) надійшов відзив на позов, в якому заперечуються заявлені позовні вимоги у цій справі.

Крім того, 14.01.2025 від Товариства надійшло клопотання про участь представника при розгляді цієї справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

23.01.2025 від позивача надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання, а також клопотання про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами судового засідання.

23.01.2025 від відповідача-1 надійшло заперечення на клопотання позивача про відкладення, в якому також міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника останнього.

Ухвалами суду від 23.01.2025 задоволено клопотання позивача та відповідача-2 про участь представників у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 23.01.2025 підготовче засідання відкладено на 13.02.2025. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національну поліцію України (далі - третя особа, НПУ).

31.01.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

07.02.2025 від відповідача-2 надійшло повідомлення про надсилання копії відзиву на позов третій особі.

10.02.2025 та 11.02.2025 від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення у справі.

11.02.2025 від третьої особи надійшли пояснення щодо позову або відзиву.

11.02.2025 від позивача надійшли 2 клопотання про долучення доказів.

13.02.2025 від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення у справі.

13.02.2025 від відповідача-2 надійшли пояснення щодо клопотань представників відповідача про долучення доказів.

13.02.2025 суд протокольною ухвалою продовжив проведення підготовчого засідання на 30 днів та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 10.03.2025.

14.02.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

07.03.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.03.2025 від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

10.03.2025 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

У підготовче засідання 10.03.2025 представник відповідача-1 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідачем-1 повідомлено суд про поважні причини неявки у підготовче засідання, натомість не зазначено про намір вчиняти додаткові дії в межах підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 10.03.2025 суд протокольною ухвалою відхилив клопотання позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

У підготовчому засіданні 10.03.2025 учасники справи зазначили, що вважають виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим не заперечували проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.03.2025.

У підготовче засідання 27.03.2025 представник відповідача-1 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Крім того, 27.03.2025 від відповідача-1 надійшло клопотання про участь його предстанвика в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, проте вказане клопотання, сформоване в підсистемі «Електронний суд» 27.03.2025, надійшло до суду та зареєстровано після відкриття судового засідання та початку розгляду справи по суті, а саме о 14:31 год., тобто менш ніж за п`ять днів до судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою суду від 28.03.2025 відмовлено в задоволенін вказаного клопотання відповідача-1.

У судових засіданнях суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 27.03.2025 було оголошено перерву для складання короткого тексту процесуального документа та після перерви оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви на позовну заяву, відповіді на відзив, додаткові пояснення, тощо, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.09.2020 НАВС (замовник), в оперативному управлінні або господарському віданні якого перебуває об`єкт енергосервісу, та Товариство (виконавець) уклали Договір, предметом якого є здійснення виконавцем енергосервісу комплексу споруд Навчально-наукового інституту № 3 за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 4 (далі - енергосервіс), оплата якого здійснюється за рахунок досягнутого в результаті здійснення енергосервісу скорочення замовником та/або споживання теплової енергії порівняно із споживанням (витратами) за відсутності енергосервісу. Енергосервісом є комплекс технічних та організаційних енергозберігаючих (енергоефективних) та інших заходів енергосервісу, перелік яких наведено у Додатку № 1. Договір розроблено відповідно до вимог Примірного енергосервісного договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 845.

Ціна Договору становить 16 374 519,54 грн, у тому числі податок на додану вартість становить 2 729 086,59 грн (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору характеристика об`єкта енергосервісу, режими та умови використання теплової енергії на об`єкті енергосервісу наведено у Додатку № 2.

Відповідно до пункту 6.1 Договору строк його дії становить 10 років 203 дні, з 07.09.2020 до 29.03.2031.

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє в частині надання послуг енергосервісу відповідно до Додатку № 1 до 31.10.2030 (пункт 6.2 Договору).

Згідно з пунктом 6.3 Договору його дія припиняється достроково у разі, коли сукупна сума виплат (платежів) за Договором досягла ціни Договору, визначеної пунктом 2 Договору.

Відповідно до Переліку енергоефективних заходів енергосервісу (Додаток № 1 до Договору) Товариство впровадило на об`єкті енергосервісу позивача енергоефективні заходи, які передбачали встановлення індивідуальних теплових пунктів з системою погодного-режимного регулювання, онлайн моніторингу та диспетчеризацією, і часткову модернізацію (заміну) внутрішньо- майданчикових теплових мереж.

У результаті впровадження енергоефективних заходів на об`єкті енергосервісу позивача були встановлені індивідуальні теплові пункти (ІТП) у будівлях Навчального корпусу, Адмінкорпусу, гуртожитків № 1 і № 3, спорткомплексу та їдальні. Також були виконані роботи з реконструкції системи теплопостачання об`єкта енергосервісу позивача, а саме Центрального теплового пункту (ЦТП), а також виконані роботи із заміни теплової мережі від ЦТП до ТК1 та ремонтні роботи по ТК1.

Відповідно до пункту 12.3 Договору все встановлене на об`єкті енергосервісу обладнання теплових пунктів та теплові мережі були передані Товариством і прийняті позивачем на відповідальне зберігання на підставі договорів відповідального зберігання № П-605/06/21 і № П-605/11/21 та актів приймання-передачі на відповідальне зберігання.

Відповідно до пунктів 12.5 Договору право власності на все майно утворене (встановлене) за Договором належить Товариству і переходить до позивача після закінчення строку дії Договору та сплати позивачем у повному обсязі ціни Договору.

Відповідно до пункту 12.7 Договору право власності на обладнання (матеріали) переходить до замовника (в особі НАВС) на підставі:

- дострокового припинення Договору (за умов виплати замовником в повному обсязі усіх платежів (ціни Договору, штрафних санкцій, відшкодувань та компенсацій), що належать до сплати виконавцю за Договором;

- закінчення строку Договору після виплати замовником в повному обсязі усіх платежів (ціни Договору, штрафних санкцій, відшкодувань та компенсацій), що належать до сплати виконавцю за Договором;

- дострокового розірвання Договору після сплати замовником усіх платежів (ціни договору, штрафних санкцій, відшкодувань та компенсацій), що належать до сплати виконавцю у зв`язку з достроковим розірвання Договору).

У силу пунктів 15.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором, якщо це стало наслідком обстави непереборної сили - стихійних лих, повеней, посухи, землетрусів, ураганів, злив, підтоплення, заморозків, раптових пошкоджень і поломок на об`єкті, які сталися з причин зовнішніх факторів, але не через неграмотність персоналу (некваліфікованих дій персоналу), війни, путчу, виробничого страйку, громадських хвилювань і інших обставин, що не залежать від волі сторін (далі - форс-мажорних обставин) і їх наслідків, які безпосередньо впливають на виконання Договору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації» (далі - Закон) енергосервісний договір - це договір, предметом якого є здійснення енергосервісу виконавцем енергосервісу, оплата якого здійснюється за рахунок досягнутого в результаті здійснення енергосервісу скорочення споживання та/або витрат на оплату паливно-енергетичних ресурсів та/або житлово-комунальних послуг порівняно із споживанням (витратами) за відсутності таких заходів.

Отже, укладений позивачем і відповідачем-2 Договір є енергосервісним договором.

Слід зазначити, що починаючи з листопада 2020 року Товариство здійснює надання послуг енергосервісу, а НАВС здійснювала оплату за послуги енергосервісу.

Позивач припинив підписання актів про виконання зобов`язань за енергосервісом та оплату послуг енергосервісу з березня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіального органу Національної поліції» від 13.01.2023 № 30 утворено Департамент.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України (до сфери управління якого входить НАВС) від 22.02.2023 № 92 вирішено передати нерухоме майно, що знаходиться за адресою м. Київ. вул. Колекторна, буд. 4, з балансу НАВС до сфери управління НПУ.

Відповідно до Акта приймання-передачі від 24.02.2023 нерухоме майно у кількості 16 інвентарних об`єктів, які знаходиться за адресою: вул. Колекторна, буд. 4, м. Київ, передано на баланс Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі - ДУ «ЦОП НПУ»),

У подальшому, комплекс будівель та споруд по вул. Колекторна, буд. 4 було передано з балансу ДУ «ЦОП НПУ» в оперативне управління (на баланс) Департаменту, відповідно до наказу НПУ від 25.07.2023 № 679.

Враховуючи означену вище передачу, на переконання позивача, є підстави для заміни сторони Договору шляхом укладення додаткової угоди, відповідно до якої новим замовником визначається Департамент.

Слід зазначити, що до матеріалів справи долучено листування, з якого вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо заміни замовника за Договором.

У свою чергу, відповідачі та третя особа заперечили проти задоволення позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на частину четверту статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якою передбачено що, власність зобов`язує, а також статті 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, слід зазначити, що власником комплексу будівель та споруд по вул. Колекторна, буд. 4 є Держава.

Натомість зазначене нерухоме майно перебувало в оперативному управлінні, зокрема НАВС і наразі перебуває в оперативному управлінні Департаменту.

Відповідно до частини першої статті 137 Господарського кодексу України (далі - ГК України) правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, право державної власності реалізується шляхом здійснення функцій з управління майном від імені держави, тобто власником майна у будь-якому випадку є держава в особі того чи іншого органу державної влади, передача майна від одного суб`єкта управління об`єктами державної власності до іншого не припиняє права власності держави на це майно.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Слід зазначити, що Договір було укладено відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» та Закону України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації» (далі - Закон).

Частиною тринадцятою статті 5 Закону передбачено, що у разі реорганізації замовника енергосервісу його права та обов`язки за енергосервісним договором переходять до правонаступника замовника енергосервісу.

Згідно з частиною дванадцятою статті 5 Закону у разі ліквідації замовника енергосервісу відповідний розпорядник бюджетних коштів, що прийняв рішення про ліквідацію замовника енергосервісу, повинен забезпечити виплату виконавцю енергосервісу несплаченої частини ціни енергосервісного договору.

Відповідно до частини одинадцятої статті 5 Закону у разі дострокового розірвання енергосервісного договору за ініціативою замовника енергосервісу, за умови відсутності порушень виконавцем енергосервісу зобов`язань за цим енергосервісним договором, замовник енергосервісу повинен виплатити виконавцю енергосервісу несплачену частину ціни енергосервісного договору.

Тобто передача прав і обов`язків змовника за енергосервісним договором з інших підстав, окрім як внаслідок ліквідації або реорганізації замовника і переходу прав і обов`язків до його правонаступника відповідно до вимог законодавства є неможливою.

Відповідно до частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, перелік яких наведений цією частиною.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що уразі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Позивач не довів і не мотивував, що наявні підстави для зміни Договору в силу приписів вказаних вище норм права.

Таким чином, заміна сторони за Договором з НАВС на Департамент є неможливою, адже суперечить умовам Договору та не відповідає законодавству, а також призведе до порушення принципу свободи договору та вільного волевиявлення учасника правочину передбаченого статтями 203 та 627 ЦК України, а саме Товариства, що є стороною Договору, та особи, яка не є стороною правочину та виявляє бажання стати новим замовником.

Слід зазначити, що умовами Договору передбачена можливість дострокового розірвання Договору та наслідки такого розірвання.

Отже, з огляду на відсутність підстав для укладення додаткової угоди стосовно заміни замовника, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.04.2025.

Суддя О.Г. Удалова