ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/840/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Таран С.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:

Від ОСОБА_1 адвокат Стадник П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.1140/25 від 17.03.2025)

в межах розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2024

по справі №916/840/24

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9»

про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського,9», в якому просить суд визнати недійсним рішення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського,9», оформлене протоколом №4 від 02.10.2021.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.11.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2024 по справі №916/840/24.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2024 по справі №916/840/24 задоволено; рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2024 по справі №916/840/24 скасовано; прийнято нове рішення:«1.Позов ОСОБА_1 задовольнити. 2. Визнати недійсним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9», оформлене протоколом №4 від 02.10.2021. 3. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9» (65062, м. Одеса, пров. Леваневського, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 3 028,00 грн.»

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.1140/25 від 17.03.2025), в якій позивач просила стягнути з ОСББ «Леваневського,9» витрати на правову допомогу у сумі 20 000,00 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 призначено розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.1140/25 від 17.03.2025) у справі №916/840/24 на 03 квітня 2025 року о 14:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів; запропоновано Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9» у строк до 31.03.2025 надати до Південно-західного апеляційного господарського суду заперечення на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.1140/25 від 17.03.2025) у справі 916/840/24.

Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду № 26 від 01.04.2025, у зв`язку з перебування судді зі складу колегії суддів Поліщук Л.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/840/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 справу №916/840/24 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Таран С.В., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 прийнято справу №916/840/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2024 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Богатиря К.В., судді: Таран С.В., Філінюк І.Г.

03.04.2025 у судовому засіданні прийняв участь представник ОСОБА_1 адвокат Стадник П.О.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025, якою призначено розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.1140/25 від 17.03.2025) у справі №916/840/24 на 03 квітня 2025 року о 14:30, була отримана відповідачем в системі електронний суд 19.03.2025, що підтверджено довідками секретаря судового засідання.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 03.04.2025, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.1140/25 від 17.03.2025) у справі №916/840/24, до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.1140/25 від 17.03.2025) у справі №916/840/24 по суті, не дивлячись на відсутність представника відповідача у справі, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність зазначеного представника у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Мотивувальна частина.

У статті 2 ГПК визначено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 наведеної норми).

За приписами статті 244 ГПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції зокрема складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції, 27 травня 2024 року сторона ОСОБА_1 подала до суду клопотання про стягнення судових витрат та надала до суду додатки на підтвердження понесення таких витрат, а саме Договір про надання правової допомоги № 02-02/24 від 02 лютого 2024 року та Додаткову угоду до цього договору № 1 від 10 квітня 2024 року.

Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , тому дійшов до висновку, що всі витрати позивачки покладаються на неї.

У даному випадку, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2024 по справі №916/840/24 задоволено, рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2024 по справі №916/840/24 скасовано та прийнято нове рішення.

Дані обставини мають наслідком новий розподіл судових витрат, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Частина 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку, апелянт надав наступні докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу:

1). Договір про надання правничої допомоги № 02-02/24 від 02 лютого 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Стадник і партнери».

Відповідно до п. 1.1. Договору, Адвокат зобов`язується за замовленням Клієнта надавати йому правову допомогу відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Правил адвокатської етики та умов цього Договору, а Клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, понесені Адвокатом при виконанні цього Договору у порядку та розмірі, що встановлені цим Договором.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан Клієнта та інші істотні обставини.

Клієнт сплачує Адвокату плату (гонорар) у сумі, що визначається додатковою угодою до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору факт надання правової допомоги за Договором підтверджується актами про надану правову допомогу, що підписуються Сторонами або їх повноважними представниками і є первинними обліковими документами. Факт надання правової допомоги може також підтверджуватися сплатою Клієнтом рахунку, що виставлений Адвокатом. Акти про надану правову допомогу готуються Адвокатом і передаються Клієнту. Клієнт протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня їх отримання підписує та повертає Адвокату його примірник акту або надсилає Адвокату письмову вмотивовану відмову від підписання акту. У випадку непідписання Клієнтом акту у вищевказаний строк та відсутності вмотивованої письмової відмови Клієнта від його підписання, Адвокат підписує акт в односторонньому порядку, вказуючи про відмову від підписання акту Клієнтом. Такий акт вважається підписаним належним чином та є підставою для здійснення Клієнтом оплати гонорару та компенсації фактичних витрат Адвоката. Фактом належного надання правової допомоги та відсутності претензій зі сторони Клієнта може бути також оплата Клієнтом виставленого Адвокатом рахунку,

2). Додаткову угоду №1 від 10.04.2024 до Договору про надання правничої допомоги №02-02/24 від 02.02.2024.

Відповідно до п. 1-4 даної додаткової угоди, адвокат Стадник Павло Олександрович представляє інтереси Клієнта у Господарському суді Одеської області у справі № 916/840/24 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9» про визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ.

До обсягу представництва, зазначеного у п. 1 Угоди, входить, зокрема, складення позовної заяви та подання її до суду, участь у судових засіданнях по справі (у разі розгляду справи з викликом сторін), а також складання та направлення інших процесуальних документів в ході розгляду судової справи, здійснення інших процесуальних дій, пов`язаних із розглядом справи, тощо.

Розмір плати (гонорару) за представництво інтересів Клієнта у даній справі складає 20 000 (двадцять тисяч) гривень незалежно від обсягу виконаної адвокатом роботи.

Клієнт сплачує Адвокату повний розмір плати (встановлених в п. 3 даної Угоди) після набрання судовим рішенням Господарського суду Одеської області у справі, зазначеній у п.1 даної Угоди, законної сили.

3). Акт надання послуг №1 від від 14.03.2025 до Договору про надання правничої допомоги №02-02/24 від 02.02.2024, відповідно до якого Бюро надало Коновенко Н.Г. правову допомоги на представництво інтересів у судовій справі № 916/840/24, за договором про надання правничої допомоги № 02-02/24 від 02 лютого 2024 року, у розмірі 20 000 грн.

4). Рахунок-фактуру №13-03/25 від 13.03.2025 на оплату послуг за представництво інтересів у судовій справі № 916/840/24, за договором про надання правничої допомоги № 02-02/24 від 02 лютого 2024 року, додатковою угодою до договору № 1 від 10 квітня 2024 року, у розмірі 20 000 грн.

5). Платіжну інструкцію №HAAE-2T9P-0HC1-12X9 від 14.03.2025, якою ОСОБА_1 сплатила на користь Адвокатського бюро «Стадник і партнери» 20 000,00 грн гонорару за договором про надання правової допомоги № 02-02/24 від 02 лютого 2024 року.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому, таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 28.09.2021 у справі №918/1045/20, від 24.11.2021 у справі №910/17235/20 та від 01.09.2021 у справі №910/13034/20.

У даному випадку, позивачка дійсно надала докази понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. Колегія суддів у даному випадку не вбачає підстав втручатися у договірні стосунки між позивачкою та її представником.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справах "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, акцентує увагу на необхідності дослідження документів на підтвердження обсягу витрат на правову допомогу, у тому числі щодо необхідності наявності розрахунку відповідних витрат, а також оцінки можливого фактичного їх понесення, оскільки у зазначеному випадку встановлення факту понесення витрат залежить від доведення факту надання правової допомоги у відповідних обсягах.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а тому відповідно до вимог чинного процесуального закону цілком достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Такий висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.06.2021 у справі №922/2987/20, від 18.05.2021 у справі №923/121/20, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.

Крім того, чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.06.2021 у справі №906/698/20.

На переконання колегії суддів, стягнення з відповідача заявленої позивачкою суми судових витрат у суді першої інстанції є надмірною, непропорційною та неспівмірною, з огляду на складність справи, час витрачений на підготовку документів, об`єм фактично наданих послуг.

Колегія суддів також враховує, що відповідач у даному випадку це Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9», яке є неприбутковою організацією, створеною з метою забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів.

Уся діяльність Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9» фінансується виключно за рахунок внесків співвласників багатоквартирного будинку.

Таким чином, кошти стягнуті з відповідача як з юридичної особи, фактично будуть оплачені за рахунок співвласників Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9», які не є відповідачами по справі.

З огляду на викладене вище, враховуючи незначну складність справи, порівняно незначний обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відсутність особливого значення справи для сторін спору, беручи до уваги принципи пропорційності та співмірності, статус відповідача як неприбуткової організації, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, що, в свою чергу, зумовлює наявність правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №916/840/24 (вх.1140/25 від 17.03.2025) та, відповідно, стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №916/840/24 (вх.1140/25 від 17.03.2025) задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневського, 9» (65062, м. Одеса, пров. Леваневського, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №916/840/24 (вх.1140/25 від 17.03.2025) в іншій частині відмовити.

Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати наказ з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.04.2025.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: С.В. Таран

І.Г. Філінюк