ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025м. ДніпроСправа № 904/5417/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг

про визнання недійсним правочину - замовлення № від 15.03.2023

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про визнання недійсним правочину - замовлення № від 15.03.2023.

Ухвалою суду від 17.12.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" № б/н від 12.12.2024 залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/5417/24 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 31.03.2025 задоволено клопотання позивача та поновлено ТОВ "Технохімреагент" строк для подання додаткових доказів, а саме висновку експерта № СЕ-19/108-25/5369-ФП.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (надалі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 2156 від 21.09.2021 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору визначено, що продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (надалі - продукцію або товар) за цінами, узгодженими у специфікаціях) до даного договору, в об`ємах та згідно строків, зазначених у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами даного договору, а покупець - прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.

Позивач вказав, що на виконання умов договору, покупець надав продавцю замовлення на поставку товару № від 15.03.2023 на загальну суму 560 363,10 грн. з ПДВ. Зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" таке замовлення було підписано директором Людмилою ЛАУШКІНОЮ, зі сторони Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" - представником Дмитром КІБІШЕМ за довіреністю № 14-83 юр. від 04.04.2022.

Позивач наполягає на тому, що Дмитро КІБІШ діяв на підставі довіреності, яка містить ознаки підробки. Цю довіреність виготовлено штучно, фотошопом накладено текст, дату, номер та печатку. Цей документ виготовлений шляхом монтажу із застосуванням копіювально-розмножувальної та комп`ютерної техніки.

Отже, на думку позивача, Дмитро КІБІШ не мав прав вчиняти правочини від імені Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг".

За таких обставин позивач вважає, що замовлення № від 15.03.2023 має бути визнано недійсним на підставі ч. 2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач, 14.01.2025 надав до суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.

Відповідач наполягає на тому, що твердження позивача про те, що Дмитро КІБІШ, який підписав від імені Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" замовлення № від 15.03.2023, діяв на підставі підробленої довіреності є надуманими.

Відповідач стверджує, що Дмитро КІБІШ є належним чином уповноваженою Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" особою на підписання від імені останнього замовлень за договором № 2156 від 21.09.2021.

Крім того, відповідач звернув увагу на те, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області існували інші справи між тими сторонами з приводу виконання останніми умов договору № 2156 від 21.09.2021 (№ 904/1099/24, № 904/1152/24, № 904/1272/24). Відповідач зазначив, що в рамках розгляду цих справ представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" визнавав документи, складені на виконання договору № 2156 від 21.09.2021 і підписані Дмитром КІБІШЕМ, належними та допустимими доказами. Що, на думку відповідача, вказує на суперечність та непослідовність позицій представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент".

ЩОДО КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА ПРО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА ПОДАННЯ ВІДЗИВУ.

У відзиві відповідач заявив клопотання про поновлення строку для подання відзиву. В обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на технічний збій роботи підсистеми "Електронний суд", що унеможливив йому подати відзив у встановлений законом строк. На підтвердження чого відповідач долучив до матеріалів справи скрін-шоти власного електронного кабінету і підсистемі "Електронний суд".

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Так, ухвалою суду від 27.12.2024, в порядку статті 251 ГПК України, було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня отримання (вручення) ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024 про відкриття провадження у справі № 904/5417/24 була доставлена до електронного кабінету відповідача в підсистемі "Електронний суд" 28.12.2024 о 10:18 год.

А отже, строк на подання відповідачем відзиву на позов сплив 13.01.2025.

Відповідачем було надіслано відзив до суду 14.01.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Враховуючи незначний пропуск відповідачем строку на подання відзиву на позов, з метою дотримання балансу інтересів усіх сторін, слід поновити відповідачу строк для подання відзиву.

ЩОДО КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА ПРО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА ПОДАННЯ ЗАПЕРЕЧЕНЬ ПРОТИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ В ПОРЯДКУ СПРОЩЕНОГО ПОЗОВНОГО ПРОВАДЖЕННЯ.

Відповідач, 07.04.2025 надав до суду письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач вказав, що внаслідок долучення позивачем 25.03.2025 до матеріалів справи додаткових доказів, а саме висновку експерта № СЕ-19/108-25/5369-ФП, ця справа набула значної складності.

З цих підстав відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження

За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Так, ухвалою суду від 27.12.2024 було встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - у строк для подання відзиву (протягом 15 днів з дня отримання (вручення) ухвали про відкриття провадження у справі).

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024 про відкриття провадження у справі № 904/5417/24 була доставлена до електронного кабінету відповідача в підсистемі "Електронний суд" 28.12.2024 о 10:18 год.

А отже, строк на подання відповідачем заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сплив 13.01.2025.

Як було вказано вище, відповідач подав заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження разом із клопотанням про поновлення строку на подання цих заперечень майже через 3 місяці після спливу встановленого судом строку.

Посилання відповідача на долучення позивачем 25.03.2025 до матеріалів справи додаткових доказів, а саме висновку експерта № СЕ-19/108-25/5369-ФП, саме по собі не може бути достатньою підставою для поновлення відповідачу строку на подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та переходу до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження. Оскільки питання про доцільність проведення у цій справі експертизи ставилось позивачем як у позовній заяві, так і шляхом подання протягом розгляду справи окремих клопотань про призначення судової експертизи у справі.

За таких обставин, через необґрунтованість поданого відповідачем клопотання про поновлення строку на подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та переходу до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про визнання недійсним правочину - замовлення № від 15.03.2023.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити:

- наявність фактичних обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість визнання недійсним правочину;

- наявність порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу позивача внаслідок укладання оскаржуваного правочину.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (надалі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 2156 від 21.09.2021 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору визначено, що продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (надалі - продукцію або товар) за цінами, узгодженими у специфікаціях) до даного договору, в об`ємах та згідно строків, зазначених у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами даного договору, а покупець - прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що ціна продукції, що постачається покупцю, договірна і вказується для кожної позиції окремо в специфікації(ях), що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, загальна вартість продукції за відповідною специфікацією, яка буде поставлена покупцю відповідно всіх наданих ним замовлень на поставку в рамках даної специфікації, не повинна перевищувати граничну суму, зазначену у цій специфікації.

Згідно з п. 3.2 договору, поставка продукції продавцем здійснюється в строки та в об`ємах, зазначених у відповідних замовленнях на поставку (надалі замовлення). Замовлення подаються покупцем продавцю шляхом направлення сканкопії цього документу на електронну адресу продавця. Датою подачі замовлення на поставку вважається дата його направлення на електронну адресу продавця. Продавець протягом 2 робочих днів з моменту подачі замовлення покупцем, повинен підтвердити можливість виконання замовлення в обсягах та строках або надіслати мотивовану відмову. Після отримання підтвердження від продавця сторони підписують та скріплюють печатками сторін оригінал відповідно замовлення. Замовлення на поставку повинно містити:

- перелік номенклатури (асортимент);

- стандарт або вимоги виготовлення продукції;

- ціну продукції;

- обсяги поставки;

- строки поставки продукції.

На виконання умов договору, покупець надав продавцю замовлення на поставку товару № від 15.03.2023 на загальну суму 560 363,10 грн. з ПДВ. Зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" таке замовлення було підписано директором Людмилою ЛАУШКІНОЮ, зі сторони Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" - представником Дмитром КІБІШЕМ за довіреністю № 14-83 юр. від 04.04.2022.

За змістом довіреності № 14-83 юр. від 04.04.2022, Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», що створене та існує відповідно до законодавства України, місцезнаходження: вулиця Орджонікідзе (Криворіжсталі), 1, місто Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50095, ідентифікаційний код 24432974 (надалі - «Товариство»), в особі Генерального директора Лонгобардо Мауро, який діє на підставі Статуту Товариства, цією довіреністю уповноважує начальника управління закупівлі матеріялів адміністрації з постачання Кібіша Дмитра Миколайовича (надалі - «Представник») одноосібно підписувати від імені та в інтересах Товариства договори (контракти, угоди) та інші договірні документи (додаткові угоди, доповнення, специфікації і т.ін. - надалі «ДД»), що укладаються з метою зміни, доповнення, припинення зобов`язання та/або умов таких договорів (контрактів, угод) щодо купівлі-продажу/поставки товарів Товариству, виконання всіх видів робіт, надання всіх видів послуг як Товариством, так і на користь Товариства, крім договорів (контрактів, угод) на надання послуг з логістики за межами території Товариства, в межах наступних лімітів:

1. Договори (контракти, угоди), загальна ціна (вартість) зобов`язань по кожному з яких не перевищує 100 (ста) тисяч доларів США без ПДВ в еквіваленті валюти зобов?язання;

2. ДД, загальна ціна (вартість) зобов?язань по кожному з яких не перевищує 100 (ста) тисяч доларів США без ПДВ в еквіваленті валюти зобов?язання, за умови, що загальна ціна (вартість) зобов?язань по договору (контракту, угоді), до якого укладається ДД, не перевищує 20 (двадцять) мільйонів доларів США без ПДВ в еквіваленті валюти зобов?язання.

Довіреність видана права передачі повноважень третім особам повністю або частково та діє по 31 березня 2025 включно.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

При цьому, підстави нікчемності правочину та/або підстави, за яких правочин може бути визнаний недійсним у судовому порядку встановлюються виключно актами законодавства.

Так, частиною 2 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Крім того, положеннями ст. 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Так, на виконання замовлення № від 15.03.2023 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 539 559,60 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-01153 від 20.06.2023, № РН-00906 від 16.05.2023 та № РН-00905 від 16.05.2023.

Також під час розгляду цієї справи відповідачем було надано до суду:

- відзив на позов, у якому представник відповідача стверджує, що Дмитро КІБІШ є належним чином уповноваженою Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" особою на підписання від імені останнього замовлень за договором № 2156 від 21.09.2021;

- пояснення за підписом Начальника управління правового забезпечення господарської діяльності департаменту з правових питань та взаємодії з державними органами Андрія ФЕДЧИШИНА, у яких останній підтверджує чинність довіреності № 14-83 юр. від 04.04.2022 та факт наявності у Дмитра КІБІША повноважень на підписання замовлення № від 15.03.2023;

- копію довіреності № 14-83 юр. від 04.04.2022, засвідчену власноручним підписом представника ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" Робакідзе Т.К.

Наведені обставини у сукупності свідчать про безумовне схвалення Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" правочину - замовлення № від 15.03.2023, вчиненого від його імені представником Дмитром КІБІШЕМ.

За таких обставин, спосіб виготовлення певного екземпляру довіреності № 14-83 юр. від 04.04.2022, що був наданий позивачу при підписанні замовлення № від 15.03.2023, жодним чином не впливає на встановлення судом факту наявності у Дмитра КІБІША повноважень на підписання замовлення № від 15.03.2023.

Відповідно, замовлення № від 15.03.2023 не може бути визнано недійсним з підстав відсутності у Дмитра КІБІША повноважень на його підписання від імені ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

З наведених підстав слід відмовити позивачу у задоволенні клопотань від 17.01.2025 та від 28.02.2025 про призначення у справі судової експертизи.

Також з підстав, вказаних вище, судом не береться до уваги наданий позивачем висновок експерта від 25.03.2025 № СЕ-19/108-25/5369-ФП.

Разом з цим слід зазначити, що, згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у частині 2 статті 15 ЦК України.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (п. 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: заявлення вимог як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

При цьому, вимога про визнання недійсним правочину заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, може бути пред`явлена тільки його сторонам (правонаступникам), які й визначаються учасниками справи у такій категорії спорів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 220/421/17.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час розгляду цієї справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності порушення його прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок підписання замовлення № від 15.03.2023 Дмитром КІБІШЕМ від імені ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" разом з одночасним існуванням беззаперечного визнання ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" дійсності такого правочину.

Слід звернути увагу на те, що позивач не заперечує факту підписання замовлення № від 15.03.2023 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" уповноваженим представником останнього та наявності волевиявлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на укладання оспорюваного правочину.

З матеріалів цієї справи вбачається, що фактично позовні вимоги позивача направлені не на захист порушеного права Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", а на уникнення останнім своїх зобов`язань, взятих внаслідок прийняття замовлення № від 15.03.2023.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач намагається створити преюдиційне рішення суду з метою подальшого скасування взятих на себе зобов`язань за замовленням № від 15.03.2023.

В постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 викладено правовий висновок про те, що аналіз статті 13, 15, 16, 203, 215 ЦК України дозволяє зробити висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

Відсутність порушеного права позивача внаслідок укладання оспорюваного правочину є самостійною достатньою підставою для відмови у позові.

А отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" є необґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться замовленням № від 15.03.2023 (том 1 а.с. 6), договором № 2156 від 21.09.2021 з додатками (том 1 а.с. 7 - 22), висновком експерта від 25.03.2025 № СЕ-19/108-25/5369-ФП (том 1 а.с. 90 - 95), платіжними дорученнями (том 1 а.с. 96 - 97).

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться специфікаціями до договору № 2156 від 21.09.2021 (том 1 а.с. 40 - 41, 72 - 73), довіреністю № 14-83юр. від 04.04.2022 (том 1 а.с. 42, 72), замовленнями на поставку (том 1 а.с. 43 - 44, 73 - 74), прибутковими ордерами (том 1 а.с. 45, 48), видатковими накладними (том 1 а.с. 45 - 48), додатковою угодою до договору (том 1 а.с. 50).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (місце реєстрації: 69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, 29-А; ідентифікаційний код: 34155997) до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (місце реєстрації: 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, ідентифікаційний код: 24432974) про визнання недійсним правочину - замовлення № від 15.03.2023.

Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10.04.2025.

Суддя М.О. Ніколенко