ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 927/966/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючого), Ємця А. А., Колос І.Б.

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон»

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.11.2024

(за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашка Сергія Вікторовича)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон»

до Державної організації «Комбінат «Айстра» Державного агентства резерву України

про стягнення 3 406 392,00 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Історія справи. Стислий зміст позовних вимог та скарги на дії державного виконавця

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (далі - ТОВ «Фірма Ерідон», позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Державної організації «Комбінат «Айстра» Державного агентства резерву України (далі - ДО «Комбінат «Айстра», відповідач) про стягнення 3 406 392,00 грн збитків.

1.2. Господарський суд Чернігівської області рішенням від 12.10.2023 у справі № 927/966/23 (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024, позов задовольнив; стягнув з ДО «Комбінат «Айстра» на користь ТОВ «Фірма Ерідон» 2 886 756,60 грн збитків та 43 301,35 грн судового збору.

1.3. На виконання рішення суду 19.02.2024 виданий судовий наказ.

1.4. ТОВ «Фірма Ерідон» подало до суду першої інстанції скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця у справі № 927/966/23, в якій просило суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашка Сергія Вікторовича (далі - державний виконавець Івашко С.В.) з надіслання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», наказу № 927/966/23, який виданий 19.02.2024 Господарським судом Чернігівської області про стягнення з ДО «Комбінат «Айстра» на користь ТОВ «Фірма Ерідон» збитків у сумі 2 886 756,60 грн та 43 301,35 грн судового збору;

- визнати неправомірною постанову державного виконавця Івашка С.В. від 11.10.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 74323547;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Івашка С.В. щодо невжиття заходів із примусового виконання наказу № 927/966/23, який виданий 19.02.2024 Господарським судом Чернігівської області, про стягнення з ДО «Комбінат «Айстра» на користь ТОВ «Фірма Ерідон» збитків у сумі 2 886 756,60 грн та 43 301,35 грн судового збору, яка полягає у невчиненні дій на примусове списання коштів із рахунків боржника, який обслуговує Управління Державної казначейської служби України у місті Києві, а також в ГУ ДКСУ у Чернігівській області;

- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування постанови від 11.10.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 74323547, поновлення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 74323547 та вчинення всіх дій, спрямованих на виконання судового рішення;

- зобов`язати державного виконавця Івашка С.В. усунути порушення (поновити порушене право заявника) та вчинити дії з примусового списання коштів, що знаходяться на рахунку боржника, який обслуговується в Управлінні Державної казначейської служби України у місті Києві, а також в ГУ ДКСУ у Чернігівській області.

1.4.1. ТОВ «Фірма Ерідон» скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця мотивувало тим, що настання такої умови як невиконання боржником рішення суду у цій справі протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не звільняє державного виконавця від необхідності вчинення дій (застосування механізмів), передбачених частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо встановлення підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2- 4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; при цьому, оскільки виконавче провадження № 74323547 було відкрито 04.03.2024, шестимісячний термін сплив 04.09.2024, тобто ще до винесення оскаржуваної постанови від 11.10.2024; матеріали виконавчого провадження взагалі не містять документів, які підтверджують або спростовують те, що у боржника наявні та / або відсутні кошти для повного або часткового погашення боргу за рішенням суду; протиправними є як постанова державного виконавця від 11.10.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі пункту 9 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», так і дії з надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Чернігівської області ухвалою від 08.11.2024 у справі № 927/966/23 (суддя Фесюра М.В.) відмовив у задоволенні скарги ТОВ «Фірма Ерідон» на дії (бездіяльність) державного виконавця.

2.2. Північний апеляційний господарський суд постановою від 11.02.2025 у справі № 927/966/23 (колегія суддів: Демидова А.М. (головуюча), Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.) ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.11.2024 залишив без змін.

3. Стислий виклад вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ «Фірма Ерідон» звернулося 27.02.2025 через підсистему «Електронний суд» до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати повністю ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі № 927/966/23; ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ТОВ «Фірма Ерідон» на дії (бездіяльність) державного виконавця.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 (Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.2. Скаржник обґрунтовує свою позицію тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції помилково дослідив питання відповідності дій Відділу примусового виконання рішень вимогам частини другої статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», в той час як державний виконавець надіслав до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, наказ суду на підставі іншої правової норми - частини третьої зазначеної статті, яка слугує правовою підставою згідно з пунктом 9 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» для прийняття оскаржуваної постанови від 11.10.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 74323547.

4.3. Північний апеляційний господарський суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, також посилався на факт невиконання рішення суду протягом шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а доводи ТОВ «Фірма Ерідон» щодо незаконності зупинення виконавчого провадження залишені без дослідження.

4.4. Отже, суди попередніх інстанцій не оцінили дії державного виконавця на предмет їх законності та відповідності підставам саме для зупинення виконавчого провадження відповідно до законодавства України та змісту оскаржуваної постанови.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. Від відповідача та державного виконавця відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшли.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

7.2. Верховний Суд під час оцінки доводів скаржника виходить з таких міркувань.

7.3. Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

7.4. Згідно з статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

7.5. У статті 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

7.6. Відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

7.7. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

7.8. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

7.9. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

7.10. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

7.11. Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

7.12. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

7.13. Положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

7.14. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

7.15. Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

7.16. З 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», нормами якого встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

7.17. За змістом частини 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі за термінологією цього Закону «державне підприємство»), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства .

7.18. У статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

7.19. Приписами статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи.

7.20. Так, частиною другою статті 4 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

7.21. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

7.22. Згідно з пунктами 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

- стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

- законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

7.23. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2021 у справі № 905/2999/17 зроблено висновок, що обставини, передбачені частинами другою та третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

7.24. Відтак, лише по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто після закінчення цього строку, рішення суду повинно виконуватися згідно з частинами другою та третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

7.25. Таким чином, навіть за умов розповсюдження мораторію, передбаченого пунктом 51 розділу 3 «Перехідні та прикінцеві положення» Закону від 23.02.2012 № 4442-VI на зобов`язання, що були предметом спору у даній справі, вказане не звільняє державного виконавця від необхідності вчинення дій (застосування механізмів), передбачених статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

7.26. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 200/7261/13-ц викладено такі висновки:

« 35. Порядок виконання рішень визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

36. За правилами пункту 3 Порядку виконання рішень рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

37. За положеннями зазначеного Порядку виконання рішень, безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган ДКС України надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган ДКС України може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

38. Аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку, що ДКС України не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду».

7.27. Проаналізувавши вищезазначені положення законодавства можна зробити висновок, що виконання судового рішення, в якому боржником є державне підприємство (установа, організація) або юридична особа, здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

7.28. Судами попередніх інстанцій встановлено, зокрема, таке:

- боржником у виконавчому провадженні є Державна організація «Комбінат «Айстра» Державного агентства резерву України, яка за організаційно-правовою формою є державним підприємством, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- в ході виконавчого провадження (ВП № 74323547) з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 19.02.2024 № 927/966/23, виданого на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.10.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024, судові рішення у повному обсязі не виконані;

- виконавче провадження (ВП № 74323547) з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 19.02.2024 № 927/966/23 було відкрито 04.03.2024, отже шестимісячний строк, визначений частиною другою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», закінчився 04.09.2024;

- 11.10.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашком Сергієм Вікторовичем складено акт державного виконавця, в якому зазначено про те, що відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Примусове списання коштів із рахунків боржника, а також звернення стягнення на його майно не можливе у зв`язку з розповсюдженням на майно та кошти боржника Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна». Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. За наявності даних обставин виконавчий документ підлягає направленню до ДКС України;

- 11.10.1024 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, керуючись порядком 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, із змінами та частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», направив оригінал виконавчого документа з пакетом документів для подальшого виконання до Державної казначейської служби України;

- 11.10.2024 державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 74323547 на підставі пункту 9 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчий документ направлений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, що передбачено частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

7.29. Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що суди дійшли висновку, що по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто після закінчення цього строку, рішення суду має виконуватися згідно з частиною другою та третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

7.30. Зважаючи на встановлені обставини, суди дійшли заснованого на вимогах Закону висновку, що боржником у цій справі є державне підприємство, а отже, примусове виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника як з державної установи (організації, підприємства), в розумінні статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», має відбуватись державним виконавцем в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

7.31. За приписами пункту 9 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

7.32. Відповідно до частини третьої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу.

7.33. Отже, законодавством визначено підстави та порядок зупинення виконавчого провадження, і виконавець зобов`язаний дотримуватися цих вимог для забезпечення прав учасників провадження.

7.34. З огляду на викладене, встановлений судами факт, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вчинено всі необхідні та визначені законом дії, направлені на виконання судового рішення та лише після спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вчинені дії для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця та про відмову у задоволенні скарги ТОВ «Фірма Ерідон». Судами встановлено та матеріалами справи не спростовується, що державний виконавець вчиняв дії відповідно до Закону та в межах свої повноважень.

7.35. Відповідно до частини другої статті 311 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

7.36. Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі «Волчлі проти Франції», ТОВ «Фріда» проти України»).

7.37. Аналіз наведеного свідчить про те, що не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

7.38. Скасування судового рішення лише з підстав встановлення факту процесуального порушення, яке жодним чином не вплинуло та не могло вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення є нічим іншим ніж проявом правового пуризму.

7.39. Верховний Суд виходить з того, за встановлених судами попередніх інстанцій обставин, що державним виконавцем вчинено всі необхідні та визначені законом дії, направлені на виконання судового рішення та лише після спливу шестимісячного строку вчинені дії для переходу до процедури виконання судового рішення за рахунок бюджетних коштів, свідчить про дотримання ним вимог законодавства, а також про відсутність в його діях бездіяльності. Відтак, саме по собі недостатнє мотивування судових рішень щодо законності дій державного виконавця в частині зупинення виконавчого провадження, не може бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень.

7.40. Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень.

7.41. При цьому міра та обсяг, якими обґрунтовує суд свої мотиви, залежить від характеру рішення і перебуває поза межами перевірки Верховним Судом з огляду на приписи статей 300, 310 та частини другої статті 311 ГПК України.

7.42. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

7.43. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

7.44. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу ТОВ «Фірма Ерідон» слід залишити без задоволення.

9. Судові витрати

9.1. За подання касаційної скарги ТОВ «Фірма Ерідон» на судові рішення, якими розглянуто скаргу на рішення, дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби судовий збір не сплачується, а відтак і не покладається.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі № 927/966/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець

Суддя І. Колос