ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2025 р. Справа№ 910/17361/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Кропивної Л.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Харитоненка Сергія Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 у справі №910/17361/23 (суддя Маринченко Я.В., повний текст складено - 09.12.2024) за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Фізичної особи-підприємця Харитоненка Сергія Миколайовича про стягнення 223 688 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Харитоненка Сергія Миколайовича про стягнення 223688 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем, як суб`єктом господарювання, свого обов`язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та щодо сплати пайової участі у визначені законодавством строки, в зв`язку з чим відповідач зобов`язаний перерахувати органу місцевого самоврядування (позивачу) безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 у справі №910/17361/23 позов задоволено; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача пайовий внесок у розмірі 225558 (двісті двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2706 (дві тисячі сімсот шість) грн 70 коп.

Суд першої інстанції, встановивши обставини відсутності доказів звернення відповідача до позивача та сплати відповідачем коштів пайової участі, ані до дати реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, ані після реєстрації декларації №КВ98 про готовність до експлуатації об`єкта, задовольнив позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на необґрунтованість здійснення позивачем розрахунку суми пайової участі за формулою для нежитлових будівель, споруд та приміщень, оскільки побудований гараж належить до категорії індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків з господарськими будівлями, а не до нежитлових будівель.

Також, скаржник вказує, що даний спір не підлягав розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки між сторонами відсутні господарські відносини, а будівництво індивідуального гаража не пов`язано зі здійсненням відповідачем підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Харитоненко Сергій Миколайович є фізичною особою-підприємцем з 01.09.2000 із видами економічної діяльності: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.

З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2020 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт №КВ01 (далі - повідомлення про початок будівельних робіт) на земельній ділянці з кадастровим номером №:62:146:0009 за адресою: м. Київ, вул. Тодося Осьмачки, гараж 61-А; статус документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва - "діючий"; об`єкт будівництва - будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та гаража; спосіб будівництва - господарський (будую власними силами).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером :62:146:0009 належить на праві власності Харитоненко Сергію Миколайовичу (дата державної реєстрації - 27.01.2020 за №35200342).

10.11.2020 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстрував декларацію №КВ98 про готовність до експлуатації об`єкта, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :62:146:0009 за адресою: вул. Тодося Осьмачки, буд. 61-А, м. Київ; статус документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва визначений - "діючий"; об`єкт - Будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та гаража. Гараж; вид будівництва - нове будівництво; спосіб будівництва - господарський (будую власними силами).

Суд виходить з того, що правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 3038-VI замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

У цій справі встановлено, що 13.08.2020 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а 10.11.2020 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта.

01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX (далі - Закон № 132-IX), якими з 01.01.2020 року було виключено статтю 40 Закону № 3038-VI, яка регулювала пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Так, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону №3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Проте, обов`язок Відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайового внеску у 2020 році визначений безпосередньо приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX, а також положеннями приведеного у відповідність до цього Закону Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, який в свою чергу передбачає залучення замовників до пайової участі на підставі укладеного з ним договору.

Так, рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 за №411/1415 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (у редакції рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №460/8033) (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету міста Києва, крім випадків, передбачених законами України та цим Порядком.

Згідно з пунктом 3.3 розділу ІІІ Порядку в усіх питаннях щодо залучення коштів пайової участі Київська міська рада виступає в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Пунктом 3.4 розділу ІІІ Порядку визначено, що Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової участі та укладання, зміну та розірвання договорів про пайову участь (з урахуванням особливостей інших положень цього Порядку).

За змістом пункту 4.3 розділу IV Порядку кошти пайової участі сплачуються замовником в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати.

Визначений цим Порядком обов`язок замовника будівництва сплати пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури міста Києва узгоджується з імперативними приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №132-IX, якими установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у визначеному Законом України №132-IX розмірі та порядку.

Передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

(1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

(2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Так, оскільки будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та гаража розпочалось у 2020 році на відповідача було покладено обов`язок звернутись до Департаменту економіки та інвестицій із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів з 13.08.2020.

Втім, доказів виконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо звернення до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва матеріали справи не містять.

Також, підпунктом 4 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону від 20.09.2019 № 132-ІХ передбачено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача та сплати відповідачем коштів пайової участі, ані до дати реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, ані після реєстрації декларації №КВ98 про готовність до експлуатації об`єкта.

Суд зауважує, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з абзацом 2 підпункту 1 абзацу 2 пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом) для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Апелянт вважає, що оскільки побудований відповідачем гараж відноситься до господарських будівель, що обслуговують житлові, садові будинки, такий об`єкт не є нежитловою будівлею чи спорудою, а тому розмір пайової участі обчислюється за іншою ставкою (2% замість 4%).

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до технічного паспорту від 25.09.2020 (інвентаризаційна справа № 3464) (далі - технічний паспорт) гараж літ. "Б, Б1" та вбиральня літ. "В" не мають житлову площу та не призначені для постійного проживання.

Разом з відзивом Відповідачем подано копію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 10.11.2020 за № КВ98 (далі - декларації про готовність об`єкта до експлуатації), в якій відповідач визначив, що загальна площа нежитлових будівель об`єкта - 414,20 кв. м, яка співпадає з загальною площею гаража літ. "Б, Б1".

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що містяться в матеріалах справи, тип об`єкта: гараж, об`єкт житлової нерухомості: Ні.

Окрім того, відповідно до підпунктів 14.1.129 та 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації) (далі - ПК України) об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи: а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень; б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну; в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою; ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.

Згідно з підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.

З урахуванням всього вищезазначеного, судом першої інстанції правомірно встановлено, що гараж літ. «Б; Б1» та вбиральня літ. «В» відносяться до нежитлових будівель та споруд.

В матеріалах справи відсутні докази будівництва житлового будинку, до якого спірний гараж міг відноситися як допоміжна (господарська) будівля.

Таким чином, враховуючи те, що збудовані об`єкти є нежитловими будівлями, при здійсненні розрахунку розміру пайового внеску застосовується формула, передбачена у підпункті 6.4.1 пункту 6.4 Порядку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Стосовно доводів апелянта про те, що даний спір не підлягав розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки між сторонами відсутні господарські відносини, а будівництво індивідуального гаража не пов`язано зі здійсненням відповідачем підприємницької діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у даній справі №910/17361/23 відмовлено Департаменту у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

За висновком місцевого господарського суду, заявлений до розгляду спір не підлягає розгляду в господарських судах України, а має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства з огляду на суб`єктний склад учасників, оскільки Департаментом пред`явлено позов до фізичної особи - Харитоненка С. М.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 про відмову у відкритті провадження у справі №910/17361/23 та передано справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду мотивована тим, що висновок місцевого господарського суду про належність даного спору до цивільної юрисдикції є неправильним та не відповідає змісту позовної заяви і доданих до неї доказів.

Постановою Верховного Суду від 13.05.2024 касаційну скаргу Харитоненка Сергія Миколайовича залишено без задоволення; постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 у справі № 910/17361/23 - без змін.

Так, зважаючи на характер правовідносин сторін у цій справі та суб`єктний склад, колегія суддів касаційної інстанції вказала про правомірність висновку суду апеляційної інстанції про підвідомчість цього спору господарському суду.

Отже, Верховний Суд у постанові від 13.05.2024 у даній справі №910/17361/23 дослідив питання підвідомчості даного спору.

Вказані доводи апелянта є намаганням здійснити переоцінку вже встановлену в судовому акті, який набрав законної сили.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що в оскаржуваній частині рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Харитоненка Сергія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 у справі №910/17361/23 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 11.04.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

Л.В. Кропивна