РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2025Справа № 910/12437/24

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новодарницьке" (Україна, 02096, м. Київ, вул. Пасхаліна Юрія, буд. 17; ідентифікаційний код: 44771178)

до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (Україна, 01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 42; ідентифікаційний код: 31958324)

про стягнення 141 117,86 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новодарницьке" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (далі - відповідач) про стягнення 141 117,86 грн, з яких 122 140,53 грн заборгованості, 12 479,87 грн інфляційних втрат та 6 497,46 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати внесків та платежів на обслуговування будинку та прибудинкової території за нежитлові приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

15.10.2024 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками, яка 15.10.2024 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана сторонам до їхніх електронних кабінетів 21.10.2024. Відповідно до повідомлення про доставлення процесуальних документів до електронного кабінету особи, 22.10.2024 судом отримано інформацію про доставку ухвали про відкриття провадження у справі в електронний кабінет відповідача.

Пунктом 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

07.11.2024 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка 07.11.2024 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Розглянувши заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивачу надано право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що заяву про зменшення розміру позовних вимог підписано уповноваженим представником позивача - адвокатом Бойко Є.В., повноваження якого як представника позивача підтверджуються наявною у матеріалах справи копією ордеру АІ, а також враховуючи подання такої заяви у встановлений законом строк, суд дійшов висновку про необхідність прийняття заяви до розгляду та здійснення подальшого розгляду справи виходячи з ціни позову в розмірі 21 276,95? грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2022 було проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новодарницьке" (далі - ОСББ) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер запису: 000037074.

ОСББ здійснює свою діяльність на підставі Статуту, нова редакція якого затверджена Загальними Зборами ОСББ "Новодарницьке", протокол від 25.01.2024 (далі - Статут).

Зі змісту п. 1.1 розділу І Статуту вбачається, що Об`єднання створене власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №17, що розташований за адресою: 02096, м. Київ, вул. Юрія Пасхаліна, відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Статуту метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом.

Згідно з п. 2 розділу IV Статуту сплата встановлених загальними зборами Об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами Об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами Об`єднання відповідно до законодавства та статуту.

Пунктом 2 розділу V Статуту передбачено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Позивач зазначає, що відповідач є власником нежитлових приміщень №387 (загальна площа 146,1 кв.м), №388 (загальна площа 93,1 кв.м), №389 (загальна площа 116,8 кв.м) та №395 (загальна площа 165,1 кв.м) у будинку №17 по вул. Юрія Пасхаліна у місті Києві, у зв`язку з чим у нього наявний обов`язок сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території.

26.04.2024 позивач направив на електронну адресу відповідача "" вимогу №Пр/383-1, в якій встановив чотирнадцятиденний строк на погашення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

02.05.2024 відповідач направив позивачу лист №056/01-620, в якому повідомив про те, що приміщення №383 використовується як укриття, а у приміщення №395 та №389 повинні мати постійний доступ працівники, які обслуговують будинок. Відповідач також повідомив про готовність оплатити заборгованість щодо приміщень №387 та №388 після їх реалізації.

14.05.2024 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою №Пр/383-2, в якій вимагав погасити наявну заборгованість до 31.05.2024.

06.11.2024, після відкриття провадження у цій справі, відповідач сплатив позивачеві наявну за вересень 2024 року заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим позивач зменшив розмір позовних вимог.

З огляду на те, що відповідач своєчасно не виконав свої грошові зобов`язання, позивач звернувся до суду з цим позовом та, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 14 499,16 грн та 3% річних у розмірі 6 777,79 грн за період з 01.01.2023 по 06.11.2024.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник зобов`язаний, зокрема: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Норми частин першої, другої статті 16 цього Закону визначають, що об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність; приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

Для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів (стаття 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (частина перша статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників (стаття 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначено Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", який регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Нормами частини першої статті 7 вказаного Закону визначені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (частина друга статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"

Отже, особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі у якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів, а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.

За таких обставин, співвласник приміщення у житловому будинку, в якому створене об`єднання, несе обов`язок зі сплати внесків відповідно до прийнятих загальними зборами рішень, а також з оплати інших платежів за спожиті житлові або комунальні послуги.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №911/2109/22.

Положення Статуту позивача відповідають законодавчому регулюванню питання встановлення розміру та порядку сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Так, п. 2 розділу IV Статуту, зокрема, передбачено, що порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту.

Позивач зазначає, що у 2023 році вартість послуги з утримання будинку та прибудинкової території складала 8,50 грн за кв.м на місяць, а починаючи з 2024 року - 10 грн за кв.м на місяць.

Статтею 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів об`єднання доводяться до відома співвласників ініціатором загальних зборів у порядку, визначеному частиною двадцять шостою статті 6 цього Закону, або в іншому порядку, визначеному загальними зборами об`єднання.

На підтвердження встановлення вказаного розміру внесків, позивачем надано засвідчені копії Кошторису ОСББ з 01.01.2023, підписаного Головою правління, а також Кошторису ОСББ на 2024 рік, підписаного Головою загальних зборів та Секретарем загальних зборів.

Проте позивачем не надано рішення загальних зборів, яким встановлено порядок та строки сплати внесків співвласниками, зокрема й внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Окрім того, позивачем не підтверджено належними доказами, що відповідача було повідомлено про встановлення рішенням Загальних зборів ОСББ розміру, порядку та строків сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Водночас суд враховує факт оплати відповідачем 06.11.2024 заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території до 30.09.2024, що підтверджується платіжними інструкціями №1370 на суму 17875,42 грн, №1368 на суму 28800,33 грн, №1369 на суму 28051,09 грн, №1371 на суму 22425,71 грн та №1372 на суму 31698,98 грн.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд вважає, що здійснення оплати заборгованості відповідачем свідчить про визнання ним обов`язку зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у встановленому розмірі.

Зі змісту статті 530 Цивільного кодексу України вбачається, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем не доведено належними доказами факту встановлення рішенням Загальних зборів ОСББ порядку та строків сплати внесків, суд позбавлений можливості визначити момент настання у відповідача обов`язку з виконання такого зобов`язання.

У свою чергу посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №922/3087/17, не є доречними, оскільки обставини у даній справі не є релевантними обставинам, що встановлені судами під час розгляду справи №922/3087/17, а саме прийняття загальними зборами рішення про встановлення розміру щомісячного внеску та його оприлюднення шляхом розміщення в місцях загального користування, часткове виконання відповідачем обов`язку зі сплати внесків. Таким чином, під час розгляду справи №922/3087/17 суди встановили обізнаність співвласника про рішення загальних зборів ОСББ, яким визначено розмір внесків та порядок їх сплати.

Суд враховує факт звернення позивача до відповідача з вимогою №Пр/383-1 від 25.04.2024, в якій останньому встановлено чотирнадцятиденний строк на сплату наявної заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої грошові зобов`язання виконав 06.11.2024, тобто з порушенням строку.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вимоги №Пр/383-1 від 25.04.2024 вбачається, що позивач встановив відповідачу чотирнадцятиденний строк на погашення заборгованості, яка існувала, відповідно до наданих позивачем розрахунків, станом на березень 2024 року, а саме: за нежитлове приміщення №383 - 19800,33 грн, за нежитлове приміщення №387 - 19285,09 грн, за нежитлове приміщення №388 - 12289,42 грн, за нежитлове приміщення №389 - 12289,42 грн, за нежитлове приміщення №395 - 21792,98 грн.

З огляду на направлення вказаної вимоги на електронну адресу відповідача 26.04.2024, а також враховуючи надання відповіді останнім, зобов`язання зі сплати вказаної заборгованості мало бути виконане відповідачем до 10.05.2024.

Відтак правомірним є нарахування інфляційних втрат та 3% річних на зазначену у вимозі №ПР/383-1 заборгованість у розмірі 85 457,24 грн за період з 11.05.2024 по 05.11.2024.

У свою чергу, суд позбавлений можливості встановити момент початку прострочення відповідачем зобов`язання зі сплати внесків у період з квітня по серпень 2024 року, а тому не вбачає підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за вказаний період.

Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що правомірним є нарахування відповідачу інфляційних втрат у розмірі 5871,94 грн та 3% річних у розмірі 1253,84 грн за прострочення виконання зобов`язання зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території в період з 11.05.2024 по 05.11.2024.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в розмірі 5871,94 грн та 3% річних у розмірі 1253,84 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 014,10 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 2 013,90 грн залишається за позивачем.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 16 000,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору про надання адвокатських послуг №01/04/24 від 01.04.2024 та Додаткових угод №1, №2, №3 до нього, а також копію Акту наданих послуг від 02.10.2024.

Дослідивши умови Договору про надання адвокатських послуг №01/04/24 від 01.04.2024 та Додаткових угод №1, №2, №3 до нього, суд встановив, що сторонами погоджено, що вартість послуг, зазначених у пункті 6.6 Договору, визначається виконавцем, виходячи з обсягу виконаних робіт, складності справи, кількості складених заяв, клопотань, вимог, скарг та інших документів, а також витраченого часу та інших об`єктивних факторів, що зазначаються в Додатковому акті наданих послуг, виходячи з наступних цін:

- надання консультації (1 год) - 1 000,00 грн;

- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини (1 год) - 1 000,00 грн;

- складання та направлення адвокатського запиту (1 год) - 1 000,00 грн;

- складання та направлення вимоги щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги (1 год) - 1 000,00 грн;

- складання та направлення процесуальних документів до суду заяв/клопотань до суду (1 год) - 1 000,00 грн;

- складання та направлення заяви про видачу судового наказу - від 5 000,00 грн;

- складання та направлення позовної заяви до суду - від 5 000,00 грн;

- складання та направлення відзиву до суду - від 5 000,00 грн;

- складання та направлення письмових пояснень до суду - від 5 000,00 грн;

- складання та направлення апеляційної скарги до суду - від 5 000,00 грн.

Згідно з Актом наданих послуг від 02.10.2024 адвокатом надано, а позивачем прийнято такі послуги:

- надання консультації (1 год) - 1 000,00 грн;

- складання та відправлення адвокатських запитів (3 год) - 3 000,00 грн;

- складання та направлення вимог про сплату заборгованості (2 год) - 2 000,00 грн;

- розрахунок інфляційних втрат та 3% річних (2 год) - 2 000,00 грн;

- складання та подача до суду позовної заяви про стягнення заборгованості - 8 000,00 грн.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката було надіслано на адресу відповідача.

Втім, відповідач у встановленому процесуальним законом порядку клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не подав.

Водночас, як вбачається з Акту наданих послуг від 02.10.2024, в якості складових наданої правничої допомоги зазначено, зокрема, надання консультації (пункт 1) вартістю 1000,00 грн та розрахунок інфляційних втрат та 3% річних (пункт 4) вартістю 2000,00 грн.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів проведення консультації, а відтак не вбачає підстав для розподілу таких витрат. Окрім того, суд вважає необґрунтованим виділення розрахунку інфляційних втрат та 3% річних в якості окремої складової для оплати, оскільки такі розрахунки робляться при підготовці позовної заяви, що й було оцінено адвокатом у 8000,00 грн.

За змістом статей 2, 11, 13 - 15 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні спору, в тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання господарського судочинства, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, з урахуванням меж заявлених вимог і заперечень та обсягу поданих доказів.

Суд вважає відсутніми підстави для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у вищезазначеній частині, з огляду на їх необґрунтованість. В межах цієї справи обґрунтованими та необхідними послугами, які були надані позивачеві АБ "Євгена Бойка", були послуги зі складання та направлення адвокатських запитів, вимог про сплату заборгованості та позовної заяви, загальною вартістю 13 000,00 грн.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та складність справи, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими та підлягають відшкодуванню позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 11 717,27 грн. Інша частина витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4 282,73? грн покладається на позивача.

Керуючись статтями 42, 129, 231, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (Україна, 01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 42; ідентифікаційний код: 31958324) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новодарницьке" (Україна, 02096, м. Київ, вул. Пасхаліна Юрія, буд. 17; ідентифікаційний код: 44771178) інфляційні втрати в розмірі 5 871 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят одна) грн 94 коп., 3% річних у розмірі 1 253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн 84 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 014 (одна тисяча чотирнадцять) грн 10 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 717 (одинадцять тисяч сімсот сімнадцять) грн 27 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 013,90 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 282,73 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.04.2025.

Суддя О.В. Нечай