номер провадження справи 4/13/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 Справа № 908/268/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)

до відповідача Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1)

про стягнення 4 847,33 грн.

31.01.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 31.01.2025, (вх. № 296/08-07/25 від 31.01.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ до Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, с. Широке Запорізького району Запорізької області про стягнення 14251,98 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021, в тому числі 9629,39 грн. основного боргу, 2513,99 грн. пені, 564,84 грн. 3 % річних та 1533,76 грн. інфляційних втрат.

Пунктом першим прохальної частини позовної заяви позивач просить суд розгляд справи здійснювати в порядку строщеного позовного провадження.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2025 справу № 908/268/25 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/268/25 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/13/25, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк, на який введено в Україні режим воєнного стану, продовжений до 09.05.2025.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 173-175, 193, 216 - 218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України та обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021щодо оплати спожитого природного газу, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 9629,39 грн. За прострочення оплати боргу позивач нарахував 2513,99 грн. пені, 564,84 грн. 3 % річних та 1533,76 грн. інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача разом із сумою основного боргу.

Ухвалою суду від 05.02.2025 у справі № 908/268/25 відповідачу запропоновано у строк до 21.02.2025, але не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали суду, подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, а позивачу у строк до 07.03.2025, але не пізніше 10 днів з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву, направити на адресу відповідача та суду письмову відповідь на відзив на позовну заяву, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача.

Відповідачем на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК Україничерез підсистему Електронний суд ЄСІТС подано Відзив на позовну заяву вих. б/н від 21.02.2025 (вх. №4092/08-08/25від 24.02.2025)в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що станом на грудень 2022 року між сторонами вже був укладении? другии? договір постачання природного газу №07-2191/22-БОТ від 22.11.2022. З 01.01.2023 бюджетні зобов`язання та фінансові зобов`язання за договором № 07-1191/21-БО-Т зняті з обліку органами ДКСУ. Отже, зазначає, що відповідач не мав можливості зареєструвати фінансові зобовязання за актом прии?мання передачі газу за грудень (на суму 26183,28 грн.) за договором № 07- 1191/21-БО-Т. Зауважує, що відповідач згідно платіжноі? інструкціі? №169 від 09.03.2023 сплатив суму 9629,39 грн. Але, позивач оплачену суму не зарахував в оплату за договором № 07-1191/21-БО-Т, оскільки в призначенні платежу зазначено - « 0110150; 2274; опл.природного газу за січень 2023; дог.№07-21/22-БО-Т.22.11.2022, Акт-рахунок №07-2191/22-БО- Т/22, 09.03.2023; ПДВ-1604,90.». Тобто не спірний договір, а договір №07-2191/22-БОТ від 22.11.2022. Отже, зазначає, що за одним періодом виникла заборгованість в сумі 9629,39 грн. (за Договором № 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021), а за іншим бюджетним періодом виникла переплата в сумі 9629,39 грн. (№07-2191/22-БОТ від 22.11.2022). Також, зауважив, що позивач своєчасно не виставив для проведення бюджетних розрахунків акт-рахунок на залишок суми в розмірі 9629,39 грн. Щодо стягнення пені, вважає безпідставним нарахування та стягнення пені в розмірі 2357,48 грн. за період з 16.02.2023 року по 15.08.2023 року, оскільки позивач в цеи? період мав в розпорядженні суму в розмірі 9629,39 грн., яку мав всі підстави для зарахування в оплату за спірним договором № 07-1191/21-БО-Т, проте зазначена сума обліковувалась як передплата за Договором №07-2191/22-БОТ від 22.11.2022. Крім того, просив, у випадку задоволення вимог щодо стягнення пені, зменшити її розмір до 0,00 грн., на підставі ст. ст. 233, 551 ЦК Украі?ни, враховуючи, що несвоєчасність розрахунків відповдача за природнии? газ надании? за Договором № 07-1191/21-БО-Т не є наслідком несумлінного виконання зобов`язань відповідачем, а спричинене існуванням об`єктивних причин, що не дозволяли и?ому своєчасно і в повному обсязі виконувати ці зобов`язання. Стосовно стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, зауважив, що позивач отримав з місцевого бюджету спірну суму заявленого основного боргу ще 10.03.2022, користувався нею фактично за рахунок бюджетних коштів, а тому не мав інфляціи?них втрат та втрат 3 % річних. На підставі викладеного просив в задоволенні позову відмовити повністю.

06.03.2025 позивачем через підсистему Електронний суд ЄСІТС подано відповідь на відзив на позовну заяву за вх. №5179/08-08/25 від 06.03.2025, в якій позивач зазначав, що після відкриття провадження у справі, відповідачем 20.02.2025 здіи?снено платіж в рахунок оплати суми основного боргу на поточнии? рахунок Позивача у розмірі 9 629,39 грн. згідно з платіжною інструкцією №152від 20.02.2025. В тои? же час, у призначенні платежу даноі? платіжноі? інструкціі? було вказано, що це оплата за природнии? газ, що використании? у лютому 2025 р.; договір № 07-7191/24-БО-Т, 01.11.2024. У подальшому Відповідач листом від 20.02.2025 №01-48/428 змінив призначення платежу в платіжніи? інструкціі? від 19.02.2025 №152 на: «Оплата за природніи? газ; договір 07-1191/21-БО-Т, рахунок-акт №07-7191/24-БО-Т/Б, 17.05.2025, рішення сесіі? №25 від 19.122024р.;ПДВ-1604,90». Таким чином, вважає, що тільки починаючи з 20.02.2025 сума основного боргу у розмірі 9629,39 грн. за спірним Договором вважається погашеною. Щодо переплата в сумі 9629,39 грн., яка склалась за договором № 07-2191/22-БО-Т, позивач зауважив, що не мав правових підстав для зарахування суми в розмірі 9 629,39 грн., яка сплачена згідно платіжніи? інструкціі? №169 від 09.03.2023 в оплату за Договором № 07-1191/21-БО-Т, тому і переплата в сумі 9 629,39 грн. обліковувалась за договором № 07-2191/22-БО-Т/22. Стосовно неотримання рахунку, зазначив, що відповідач отримав та підписав акт прии?мання-передачі природного газу за грудень 2022 року. Отже, Відповідач погодився з наданим обсягом природного газу та мав можливість здіи?снити оплату за природнии? газ спожитии? у грудні 2022 року, без виставлення рахунку, який умовами спірного договору і не передбачений.Також, вважає, що прохання відповідача відмовити в стягненні пені, інфляціи?них нарахуваннях та 3% річних не ґрунтується на нормах законодавства є безпідставним та необґрунтованим.

07.03.2025 через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла Заява про зменшення розміру позовних вимог вих. № б/н від 07.03.2025 (вх. № 5301/08-08/25 від 10.03.2025), відповідно до якої позивач просить суд прийняти до розгляду зменшені позовні вимоги у зв`язку із тим, що після відкриття провадження у справі, відповідачем 19.02.2025 здіи?снено платіж в рахунок оплати суми основного боргу на поточнии? рахунок Позивача у розмірі 9629,39 грн. Одночасно Позивач збільшує розмір позовних вимог в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляціи?них втрат на дату остаточного розрахунку (подання заяви про зменшення позовних вимог). Також, позивач зазначив, що в ході перевірки розрахунку пені за період поставки природного газу березень 2022, виявлено арифметичну помилку. Позивачем помилково нарахована пеня за період з 17.05.2022 по 08.06.2022 в сумі 156,51 грн. замість 217,75 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача 2575,23 грн. пені, 604,41 грн. 3 % річних та 1 667,69 грн. інфляційних втрат, а всього 4 847,33 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 07.03.2025 є останнім днем тридцятиденного терміну наданого сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про зменшення розміру позовних вимог вих. № б/н від 07.03.2025 (вх. № 5301/08-08/25 від 10.03.2025) та матеріали справи № 908/268/25, суд дійшов висновку, що вказана заява подана позивачем до закінчення тридцятиденного терміну наданого сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням, що відповідає приписам п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України з урахуванням вимог ч., ч. 2 і 3 ст. 252 ГПК України.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду, судом розглянуті і вирішені по суті зменшені позовні вимоги про стягнення з Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області -2575,23 грн. пені, 604,41 грн. 3 % річних та 1 667,69 грн. інфляційних втрат, а всього 4 847,33 грн.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 07.03.2025 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, рішення прийнято без його проголошення 04.04.2025.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

23.11.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі позивач, постачальник) та Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області(далі відповідач, споживач) укладено договір № 07-1191/21-БО-Т постачання природного газу (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2021 по грудень 2022 (включно) в кількості 7,400 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях (п. 2.1. договору).

Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом дії договору (п. 2.1.3 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.

Підпунктами 3.5.1. - 3.5.4 договору визначено, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом звірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірник акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом 2-х робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

У випадку не повернення підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу.

Ціна природного газу за 1000 куб.м газу без ПДВ 13 658,42 грн. (п. 4.1. договору).

Згідно п. 4.3 Договору загальна вартість договору становить 102083, 00 грн., крім того ПДВ 20416, 60 грн., разом з ПДВ 122499, 60 грн.

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), в тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років (п. 11.3. договору).

Відповідно до п. 13.1. договору даний договір набирає чинності з 01 січня і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

На виконання умов Договору Позивач передав у власність Відповідача природний газ з листопада 2021 по березень 2022 та у грудні 2022 на загальну суму 92524,07 грн., що підтверджується підписаними актами приймання-передачі природного газу, а саме:

- Акт від 30.11.2021 р. на суму 2 457,62 грн.;

- Акт від 31.12.2021 р. на суму 14 424,66 грн.;

- Акт від 31.01.2022 р. на суму 19 834,18 грн;

- Акт від 28.02.2022 р. на суму 15 076,21 грн;

- Акт від 31.03.2022 р. на суму 14 548,12 грн;

- Коригуючии? акт від 25.04.2022 р. за березень 2022 року на суму 14 548,12 грн;

- Акт від 31.12.2022 р. на суму 26 183,28 грн.

У зв`язку зі зміною коефіцієнта що застосовується при замовленні потужності на добу наперед у березні 2022, постачальником було оформлено коригуючии? акт.

Вказані акти підписані сторонами підписані без зауважень та заперечень.

Оплату за переданий газ відповідач, станом на час розгляду справи в суді, здійснив в повному обсязі в сумі 92524,07 грн., проте з порушенням строку визначеного в п. 5.1 Договору.

За прострочення оплати природного газу позивач нарахував відповідачу 2575,23 грн. пені, 604,41 грн. 3 % річних та 1 667,69 грн. інфляційних втрат, а всього 4 847,33 грн.

Стягнення з відповідача на користь позивача 4 847,33грн. за договором постачання природного газу № 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021, в тому числі 2575,23 грн. пені, 604,41 грн. 3 % річних та 1 667,69 грн. інфляційних втрат, є предметом позову у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник)зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 2575,23 грн.за поставкою березня 2022 з 17.05.2022 по 08.06.2022 та період нарахування за поставкою грудня 2022 - з 16.08.2023 по 19.02.2025.

Відповідно до пункту 7.2. договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок суми пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та встановлено, що заявлена сума є правильною та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 2575,23 грн.

Щодо заперечень відповідача стосовно стягнення пені, суд зазначає, що, відповідач в призначені платежу до платіжноі? інструкціі? №169 від 09.03.2023 якою сплачено суму в розмірі 9629,39 грн. (заборгованість за спірним договором станом на час подання позову) зазначив « 0110150;2274;опл.природного газу за січень 2023;дог.№07-21/22-БО-Т.22.11.2022, Акт-рахунок№07-2191/22-БО- Т/22,09.03.2023;ПДВ-1604,90.».

Відповідно до п. 5.2 Договору визначено, що Сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер Договору є обов`язковим. Зміна Споживачем призначення платежу здіи?снюється виключно листом, якии? надається Постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.

Відповідач не надав Позивачу лист про зміну призначення платежу в платіжніи? інструкціі? №169 від 09.03.2023, у відповідності до п. 5.2. Договору.

Тому, позивач не мав правових підстав для зарахування суми в розмірі 9 629,39 грн. яка сплачена згідно платіжніи? інструкціі? №169 від 09.03.2023 в оплату за Договором № 07-1191/21-БО-Т. Тому, сума в розмірі 9 629,39 грн. обліковувалась як переплата за договором № 07-2191/22-БО-Т/22.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами відповідач листом № 01-48/175 від 24.01.2024, просив позивача повернути переплату у сумі 9 629, 39 грн. по договору № 07- 2191/22-БО-Т від 22.11.2022.

07.02.2024 позивач повернув Відповідачу переплату у сумі 9 629, 39 грн. по договору № 07-2191/22-БО-Т від 22.11.2022, що підтверджується платіжною інструкцією № від 07.02.2024.

20.02.2025 відповідачем здіи?снено платіж в рахунок оплати суми основного боргу на поточнии? рахунок Позивача у розмірі 9 629,39 грн. згідно з платіжною інструкцією №152 від 20.02.2025.

В тои? же час, у призначенні платежу даноі? платіжноі? інструкціі? було вказано, що це оплата за природнии? газ, що використании? у лютому 2025 р.; договір №07-7191/24-БО-Т, 01.11.2024.

У подальшому Відповідач листом №01-48/428 від 20.02.2025 змінив призначення платежу в платіжніи? інструкціі? від 20.02.2025 №152 на: «Оплата за природніи? газ; договір 07-1191/21-БО-Т, рахунок-акт №07-7191/24-БО-Т/Б, 17.05.2025, рішення сесіі? №25 від 19.122024р.;ПДВ-1604,90».

Таким чином, починаючи з 20.02.2025 сума основного боргу у розмірі 9 629,39 грн. за Договором постачання природного газу № 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021 є погашеною.

Отже, посилання відповідача щодо безпідставності нарахування пені, є необґрунтованим та безпідставним.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, до нуля від заявленої до стягнення суми, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі№ 916/469/19.

При застосуванні частини 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, до обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач посилається на ту обставину, що несвоєчасність розрахунків відповдача за природнии? газ надании? за Договором № 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021 не є наслідком несумлінного виконання зобов`язань відповідачем, а спричинене існуванням об`єктивних причин, що не дозволяли и?ому своєчасно і в повному обсязі виконувати ці зобов`язання, а саме несвоєчасність виставлення акту-рахунку для проведення бюджетних розрахунків на залишок суми в розмірі 9629,39 грн. за Договором постачання природного газу № 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021.

Суд вважає за необхідне зауважити, що пунктом 2.4. Договору визначено, що перегляд та коригування замовлених Споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися шляхом підписання Сторонами додатковоі? угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду.

Споживач зобов`язується самостіи?но контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати Постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим Договором.

Підпунктами 2-4 пункту 6.2 Договору визначено, що споживач зобов`язании?: самостіи?но контролювати власне використання природного газу за цим Договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом підписання додатковоі? угоди

Відповідач не надавав Позивачу проект відповідноі? додатковоі? угоди щодо коригування замовлених обсягів природного газу відповідно до Договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору, прии?мання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом прии?мання-передачі газу.

Відповідач підписав акт прии?мання-передачі природного газу за грудень 2022 року тим самим підтвердив факт споживання природного газу у грудні 2022, погодився з обсягом (об`ємом) та вартістю поставленого природного газу у грудні 2022 року.

Разом з цим, умовами Договору не передбачене обов`язкове виставлення рахунку-фактури. Оплата за природнии? газ здіи?снюється у відповідності до п. 5.1 Договору, а саме відповідно до акту прии?мання-передачі природного газу.

Слід зазначити, що рахунок за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 № 915/641/19).

Також суд звертає увагу, що, статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Матеріали справи свідчать, що відповідач прострочив виконання обов`язку за Договором.

Зменшення розміру пені до 0, 00 грн. від заявленої до стягнення суми фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

В свою чергу, нарахована позивачем пеня базується на умовах Договору№ 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021, який в силу закону є обов`язковим для виконання, у тому числі для відповідача. Укладаючи вказаний Договір, відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на його умови, в тому числі і щодо нарахування пені. Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зменшення пені, нарахованої до стягнення.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 604,41 грн. 3 % річних і 1 667,69 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться, зокрема зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем розрахунків по Договору постачання природного газу № 07-1191/21-БО-Т від 23.11.2021, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що позивачем заявлені до стягнення 604,41 грн. 3 % річних, які розраховані за поставкою березня 2022 з 17.05.2022 по 08.06.2022; період нарахування за поставкою грудня 2022 з 16.02.2023 по 19.02.2025.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок 3 % річних, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 604,41 грн.3 % річних заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 1 667,69 грн., які розраховані за поставкою грудня 2022 з 01.03.2023 по 31.01.2025.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 1 667,69 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення суду не наданий.

Стосовно тверджень відповідача щодо безпідставності нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, то судом ці доводи відхиляються, оскільки, як вже встановлено судом, оплату за передании? газ Відповідач здіи?снив несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначении? Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору. Отже, наявні правові підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача суд визнав хибними.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Дослідивши матеріали справи № 908/268/25 судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 14251,98 грн. платіжноюінструкцією № 2025 від 29.01.2025 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40грн.

Суд вважає за необхідне, зазначити позивачу, що він має право звернутися до суду з клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 1598,51 грн., сплачених платіжною інструкцією№ 18871 від 27.09.2024, у зв`язку із зменшення розміру позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ до Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке задовольнити повністю.

2. Стягнути з Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1,ідентифікаційний код 26013402) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 42399676) 2575 (дві тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн.23 коп. пені, 604 (шістсот чотири) грн. 41 коп. 3 % річних, 1 667 (одну тисячу шістсот шістдесят сім)грн. 69 коп. інфляційних втрат та 823 (вісімсот двадцять три) грн. 89 коп. судового збору.Видати наказ.

Повне судове рішення складено « 04» квітня 2025 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.