ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 року м.Дніпро Справа № 908/2703/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лєтрейд на рішення Господарського суду Запорізької області від 21.02.2025 (суддя Давиденко І.В., повний текст якого підписаний 07.03.2025) у справі № 908/2703/24

за позовом Приватного підприємства Ресурс-Юг, м. Одеса

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Лєтрейд, м. Запоріжжя

про стягнення 170 340,00 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Приватне підприємство Русурс-Юг з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Лєтрейд про стягнення 170340,00 грн основного боргу за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №500 від 09.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 173,174,175,193 ГК України, 11,509, 525, 526, 530, 533-535, 610-612, 626, 629, 901, 903 ЦК України та мотивовано невиконанням умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № 500 від 09.08.2024.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.02.2025 у справі № 908/2703/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Лєтрейд на користь Приватного підприємства Ресурс-Юг 170 340 грн. основної заборгованості.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Лєтрейд на користь Приватного підприємства Ресурс-Юг 2 422 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Лєтрейд, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги та не надано аналіз п. 4.8 Договору, відповідно до якого, після закінчення строку дії цього Договору або в будь-який момент та під час дії Договору, на вимогу однієї із Сторін, обидві Сторони зобов`язані здійснити звірку взаємних розрахунків, яка протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання такої вимоги іншою Стороною оформлюється Актом звірки взаємних розрахунків. За наявності заборгованості вона сплачуться боржником на користь кредитора протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання Сторонами Акта звірки взаємних розрахунків безпосередньо на підставі цього Акта без виставлення окремих рахунків на оплату, а у випадку відмови однієї із Сторін від підписання цього Акта - протягом 10 (десяти) банківських днів з дати, коли цей Акт повинен був бути підписаний згідно з цим пунктом Договору. Скаржник відзначає, що п. 10.1. Договору передбачено, що строк його дії спливає 31.12.2023, тобто, на момент винесення оскаржуваного рішення, сторони звірку платежів не провели, а тому, обов`язок компенсувати суму боргу у Відповідача не виник.

Позивач у відзиві просить апеляційну скаргу ТОВ "Лєтрейд" на рішення Господарського суду Запорізької області по справі №908/2703/24 від 21 лютого 2025 року залишити без задоволення, рішення Господарського суду Запорізької області по справі №908/2703/24 від 21 лютого 2025 року залишити без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 12.03.2025 здійснено запит матеріалів справи №908/2703/24 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

18.03.2025 матеріали справи №908/2703/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

24.03.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 18.03.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Лєтрейд на рішення Господарського суду Запорізької області від 21.02.2025 у справі № 908/2703/24; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

09.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю Лєтрейд (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ресурс-Юг (Перевізник) укладено Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 500 (Договір).

Згідно з п.1.1. Договору, у порядку, на умовах, та в строк, визначений цим Договором, Перевізник зобов`язується доставляти довірені йому Замовником (іншими вантажовідправниками за вказівкою Замовника) вантажі до пункту призначення на території України, а також в міжнародному сполученні, та видавати їх особам, які мають право на їх одержання (вантажоодержувачам), а Замовник зобов`язується приймати та оплачувати Перевізникові встановлену за надані послуги плату.

Відповідно до п.п.3.2.1. та п.п. 3.2.2. Договору, Замовник зобов`язаний надавати Перевізнику Замовлення на перевезення вантажів автомобільним транспортом, підписані належним чином уповноваженою особою Замовника та скріплені печаткою (за наявності). У разі відмови Замовника від Замовлення письмово сповістити про це Перевізника не пізніше ніж за 12 (дванадцять) годин до погодженого часу та дати подання автомобільного транспорту під завантаження.

Згідно з п. 3.4.14. Договору, Перевізник зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів з дати розвантаження автомобільного транспорту надати пакет документів, необхідних для здійснення взаєморозрахунків, а саме: рахунок-фактуру, акт, приймання-передачі наданих послуг, товарно-транспортну накладну (CMR), також в необхідних випадках можуть подаватися оригінали інших наявних документів, підтверджуючих надання послуг, зокрема, декларація, подорожній лист тощо.

Відповідно до п. 4.1. Договору, ціна (загальна вартість) цього Договору визначається в національній валюті України - гривні, та складається із загальної ціни (вартості) транспортно-експедиторських послуг, наданих Перевізником Замовнику згідно погоджених Сторонами Актів приймання-передачі наданих послуг протягом дії цього Договору.

Ціна (загальна вартість) послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом розраховується на підставі цін (тарифів) за одиницю виміру (тонно/км, км пробігу, машино/годину, рейс, зміну тощо) наданих послуг, погоджених Сторонами у Замовленні, яке є невідємною частиною цього Договору, і є незмінною з моменту підписання Замовлення (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 4.3. Договору, оплата наданих послуг перевезення вантажів здійснюється Замовником на підставі рахунків-фактур, виставлених Перевізником відповідно до погоджених Сторонами Актів приймання-передачі наданих послуг, складених з урахуванням первинних документів бухгалтерського обліку, в наступному порядку: - 80 % (вісімдесят) відсотків вартості послуг перевезення вантажів, погоджених Сторонами у Замовленні, сплачуються протягом 10 (десяти) банківських днів з дати погодження Замовником Акту приймання-передачі наданих послуг, одержаного від Перевізника разом з повним комплектом документів, вказаних в п. 3.4.14. цього Договору; - 20 % (двадцять) відсотків вартості послуг перевезення вантажів, погоджених Сторонами у Замовленні, сплачуються протягом 10 (десяти) банківських днів з дати належної реєстрації Перевізником відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, без виставлення окремого рахунку-фактури.

Відповідно до п. 4.5. Договору датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок Перевізника.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що надані послуги передаються Перевізником та приймаються Замовником за Актом приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з п. 6.2. Договору Акт приймання-передачі наданих послуг складається Перевізником протягом 7 (семи) календарних днів після закінчення надання послуг, а при триваючому наданні послуг - не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, на підставі підписаних уповноваженими представниками Сторін первинних документів бухгалтерського обліку (товарно-транспортних накладних (CMR), подорожніх листів тощо).

За умовами п.6.3 Договору Акт приймання-передачі послуг складається Перевізником в двох автентичних примірниках, підписується уповноваженою особою Перевізника, скріплюється його печаткою (за наявності) та направляється Замовнику разом з первинними документами бухгалтерського обліку, зазначеними в п.3.4.14 цього Договору за реквізитами, зазначеними у цьому Договорі або за його фактичним місцезнаходженням, поштовим, кур`єрським зв`язком або нарочним.

Відповідно до п. 6.4. Договору Акт приймання-передачі наданих послуг розглядається Замовником протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати його отримання та, у випадку його погодження, підписується уповноваженою особою Замовника, скріплюється його печаткою (за наявності), після чого один примірник Акту приймання-передачі наданих послуг повертається Перевізнику за реквізитами, зазначеними в цьому Договорі або за фактичним місцезнаходженням, поштовим, кур`єрським зв`язком або нарочним.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, позивачем здійснено на користь відповідача транспортні послуги з перевезення гороху за маршрутом м.Новоукраїнка Кіровоградської області м.Чорноморськ Одеської області, що підтверджується двосторонньо підписаними актами приймання-передачі наданих послуг № 161 від 11.08.2024, № 162 від 14.08.2024, №164 від 17.08.2024, №166 від 20.08.2024, №171 від 22.08.2024.

Також позивачем виставлено рахунки на оплату № 161 від 11.08.2024 на суму 43 860грн, № 162 від 14.08.2024 на суму 44 280 грн, №164 на суму 43995 грн, №166 від 44 070 грн, №171 від 22.08.2024 на суму 22 995 грн.

Проте, ТОВ Лєтрейд частково розрахувався за отримані послуги, на виконання вимог Договору оплачено рахунок № 161 на суму 28 860 грн.

Позивач 25.09.2024 надіслав на адресу відповідача лист-претензію вих. № 72 від 25.09.2024 про оплату наданих йому послуг в розмірі 170 340 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач частково здійснив оплату за послуги транспортування, а саме 12.08.2024 в сумі 13 860 грн та 16.08.2024 в сумі 15 000 грн.

Неоплачена відповідачем сума за послуги перевезення за Договором № 500 від 09.08.2024 склала 170 340 грн.

Невиконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманих послуг стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми 170 340,00 грн - заборгованості за надані послуги є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову з наступних мотивів.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 916 ЦК України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач не висловлював жодних заперечень чи претензій щодо якості, обсягів та вартості наданих послуг. В апеляційній скарзі відповідач також не посилається на нелажне виконання позивачем своїх зобов`язань щодо транспортування.

Таким чином, послуги з організації перевезення вантажу на суму 170 340,00 грн є виконаними позивачем та такими, що прийняті відповідачем у повному обсязі без зауважень.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем протягом серпня 2024 року було надано транспортні послуги з перевезення вантажу (гороху) за маршрутом м.Новоукраїнка м.Чорноморськ Одеської області, про що складено двосторонні акти: № 161 від 11.08.2024 на суму 43 860 грн, № 162 від 14.08.2024 на суму 44 280 грн., № 164 від 17082024 на суму 43 995 грн, №166 від 20.08.2024 на суму 44 070 грн.

Копії актів, яка міститься в матеріалах справи, підписані представниками сторін без заперечень та зауважень, та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до зазначених актів позивачем було виставлено рахунки на оплату послуг перевезення: № 161 від 11.08.2024 на суму 43 860грн, № 162 від 14.08.2024 на суму 44 280 грн, №164 на суму 43 995 грн, №166 від 44 070 грн, №171 від 22.08.2024 на суму 22 995 грн.

Матеріалами справи підтверджується оплата послуг частково: 12.08.2024 в сумі 13860,00 грн та 16.08.2024 в сумі 15 000,00 грн.

На виконання вимог податкового законодавства та у відповідності до умов Договору позивачем здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, докази на підтвердження надано в матеріали справи.

Доказів виконання зобов`язання щодо оплати заявленої до стягнення суми основного боргу в розмірі 170 340,00 грн за отримані послуги перевезення відповідач суду не надав.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтями 73, 74 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77, ст. 78 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. З ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на ЇЇ спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Застосовуючи стандарт доказування Вірогідність доказів, за результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності колегія суддів вважає, що слід погодитись з висновком господарського суду, щодо критичної оцінки таких доказів з підстав, зазначених судом першої інстанції в своєму рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи встановлено факт надання позивачем та прийняття відповідачем послуг з перевезення на суму 170 340,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони спростовуються наступним:

- позивачем на адресу відповідача від 25.09.2024 надіслано лист-претензію вих. № 72 про оплату наданих йому послуг у розмірі 170 340 грн., тобто відповідач був належним чином проінформований про наявність заборгованості;

- оформлення Акту звірки взаємних розрахунків за умовами договору, не є обов`язковим, а здійснюється лише після заявленої вимоги однієї зі сторін;

- відсутність Акта звірки взаємних розрахунків є технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, він не створює нових зобов`язань і не є самостійним доказом виконання чи невиконання договору. Наявність або відсутність зазначеного документу жодним чином не впливає на правовідносини, що склались між сторонами;

- строк дії Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №500 від 09.08.2024 не може закінчуватись 31.12.2023, оскільки підписаний цей Договір був 09.08.2024.

І всі правовідносини між сторонами відбулися після цієї дати, що підтверджується підписаними Відповідачем актами: 162 від 14.08.2024, 164 від 17.08.2024, 166 від 20.08.2024, 171 від 22.08.2024.

У п.10.1 Договору наявна описка - замість 31 грудня 2024 року зазначено 31 грудня 2023 року;

- згідно п.10.1 Договору №500 від 09.08.2024, у випадку якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не направить іншій Стороні письмове повідомлення з відмовою від продовження цього Договору, то дія Договору автоматично продовжується на один рік на тих самих умовах, кількість таких пролонгацій не обмежена.

Отже, Договір є чинним на даний момент, оскільки жодна із сторін не направляла письмове повідомлення відмову у продовженні цього Договору.

Проте, незалежно від строку дії Договору №500 від 09.08.2024, зобов`язання зі сплати заборгованості за фактично надані послуги виникає на підставі реального виконання договору та чинних норм законодавства.

Розглядаючи спір щодо господарських операцій за договором з поставки продукції, Верховний Суд України у постанові від 21.12.2016 у справі №905/2187/13 дійшов висновку, що закінчення строку дії договору не припиняє невиконаного зобов`язання між сторонами. Такої ж правової позиції Верховний Суд дотримується у постановах від 19.05.2020 у справі №910/9167/19; від 9 квітня 2020 при розгляді справи №910/4962/18, де в своєму висновку зазначив, що поряд з належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Отже, на думку Верховного Суду зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Факт закінчення строку дії двостороннього договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього договору і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Навіть після закінчення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 21.02.2025 у справі № 908/2703/24 таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області у даній справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лєтрейд на рішення Господарського суду Запорізької області від 21.02.2025 у справі № 908/2703/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 21.02.2025 у справі № 908/2703/24- залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю Лєтрейд.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 03.04.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков