номер провадження справи 24/271/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.04.2025 Справа № 908/3208/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, за участю секретаря судового засідання Коваль А.К., розглянувши матеріали заяви Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» про розстрочення виконання судового рішення у справі № 908/3208/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 11, )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 135, )

про стягнення 1777410 грн 19коп.

за участю представників:

від позивача: Палькевич Н.С., довіреність від 07.01.2025 (в режимі відеоконфереції)

від відповідача (заявник): Гладкий В.К., адвокат, ордер серія № 1110949 від 10.02.2024

УСТАНОВИВ:

10.03.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2023 по справі № 908/3208/23 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» 685205,41 грн, з яких: інфляції в розмірі 289 772,80 грн, 3% річних в розмірі 56 098,34 грн та пеню в розмірі 339 334,27 грн, строком на дванадцять місяців, починаючи з березня 2025 року по березень 2026 року, з оплатою рівними частинами.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що 10 жовтня 2022 року було значно пошкоджене майно ПрАТ «Інтурист Запоріжжя» пов`язане з воєнними діями на території України, що підтверджується Протоколом огляду слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області. З вказаної дати, підприємство значно зменшило свою діяльність, що підтверджується даними фінансового звіту, який надається у встановлені законом терміни. Часткова діяльність підприємства вимагає обов`язкову сплату податків та інших обов`язкових платежів до бюджету. Також підприємством сплачуються комунальні послуги, що впливає на фінансовий стан та унеможливлює виконати сплату боргу перед позивачем однією сумою. Відповідач виконав усі умови розстрочки виплати основного боргу, про що було прийняте відповідне рішення по справі. До теперішнього часу відповідач не має фінансової можливості сплатити наявну заборгованість та просить суд розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.03.2025 вказану заяву передано на розгляд судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 11.03.2025 заяву прийнято до розгляду, судове засідання з розгляду заяви призначено на 02.04.2025.

19.03.2025 ТОВ «Торгова електрична компанія» наданий суду відзив на заяву відповідача, в якому заперечує проти задоволення заяви про розстрочення виконання рішення посилаючись, зокрема, на те, що Боржником не доведено наявність конкретних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення та наявність виняткових випадків, які б мали своїм наслідком розстрочку виконання судового рішення, а також не надано доказів в обґрунтування поданої заяви про розстрочення виконання рішення суду. До того ж, Боржником не надано жодних доказів на підтвердження відсутності грошових коштів, необхідних для виконання рішення суду, та/або того факту, що в майбутньому його фінансовий стан покращиться і у нього буде можливість погашати борг частинами та з тою періодичністю, які зазначені ним в заяві. Не доводить Боржник і того, що робить зі свого боку все можливе для виконання судового рішення, зокрема щодо залучення кредитних коштів, проведення позовної роботи щодо стягнення дебіторської заборгованості в примусовому порядку тощо.

Ухвалою суду від 31.03.2025 задоволено заяву представника позивача Н.С.Палькевич, сформовану в системі Електронний суд 18.03.2025, про участь у судовому засіданні, призначеному на 02.04.2025 об 11 год. 20 хв. в режимі відеоконференції по справі № 908/3208/25.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового засідання 02.04.2025 здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечував проти надання розстрочки виконання рішення суду у справі № 908/3208/23.

Відповідач просить суд заяву задовольнити, з підстав викладених у заяві.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» про розстрочення виконання рішення, надаючи оцінку доводам відповідача щодо необхідності надання розстрочки виконання судового рішення суд виходить з наступного:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.02.2024 у справі № 908/3208/23 позов задоволено. Стягнуто Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова електрична компанія заборгованість за електричну енергію в розмірі 1 092 204 грн 78 коп., інфляційні нарахування в розмірі 289772 грн 80 коп., 3% річних в розмірі 56098 грн 34 коп., пеню в розмірі 339334 грн 27 коп. та 26661 грн 15 коп. судового збору.

Ухвалою суду від 28.02.2024 розстрочено виконання судового рішення від 06.02.2024 у справі № 908/3208/23 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова електрична компанія заборгованості за електричну енергію в розмірі 1 092 204 грн 78 коп., інфляційних нарахування в розмірі 289772 грн 80 коп., 3% річних в розмірі 56098 грн 34 коп. та пені в розмірі 339334 грн 27 коп. - строком на один рік, починаючи з березня 2024 року, з оплатою рівними частинами.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2025 рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2024 у справі № 908/3208/23 залишено без змін.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2025 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі № 908/3208/23 скасовано. В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2023 по справі № 908/3208/23 відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Разом з тим, за приписами ч., ч. 1, 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Частиною третьою цієї ж ГПК України встановлено, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Розстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, скрутний матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Проаналізувавши наведені ПрАТ «Інтурист Запоріжжя» (заявником, відповідачем у справі) обставини, якими він мотивує необхідність розстрочення виконання рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2024 у справі № 908/3208/23, враховуючи позицію позивача (стягувача) з цього приводу та дослідивши докази, подані заявником в підтвердження важкого матеріального становища, суд дійшов висновку, що відповідачем надано докази та наведено аргументи, які свідчать, що його фінансовий стан і зазначені у заяві обставини ускладнюють негайне виконання рішення у цій справі.

Також судом враховується, що для господарської діяльності Відповідача використовується будівля готелю, яка була значно пошкоджена під час вибуху на території готелю, пошкоджена будівля використовується частково, що значно впливає на одержання обігових коштів.

Приймаючи до уваги ту обставину, що матеріали справи не містять документів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що ці обставини є тими конкретними винятковими обставинами, в розумінні ст. 331 ГПК України, які ускладнюють одночасне та повне виконання рішення суду у справі № 908/3208/23 і є підставою для надання ПрАТ «Інтурист Запоріжжя» можливості виконати судове рішення з поступовим погашення заборгованості, оскільки одночасне примусове стягнення всієї заборгованості може вкрай негативно вплинути на функціонування підприємства.

У рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Розстрочення виконання рішення в даному випадку не є інструментом ухилення для боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Суд зауважує, що надання розстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Іммобільяре Саффі проти Італії).

Суд також враховує, що за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (справа Корнілов та інші проти України). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (справа Крапивницький та інші проти України).

Щодо доводів відповідача про наявність форс-мажорних обставин, що стали причиною невиконання ним своїх зобов`язань перед позивачем, то суд зауважує, на наступне.

Суд критично відноситься до посилань відповідача щодо введення в Україні воєнного стану як на підставу для відстрочення виконання рішення, так як вказані обставини не можуть бути безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення.

Обставини впливу воєнного стану на спроможність виконання договірних зобов`язань мають доводитися відповідачем щодо конкретних правовідносин. Натомість у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вплив будь-яких форс-мажорних обставин на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Суд також зазначає, що всі громадяни, підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі та зазнають негативний вплив воєнних дій та введення на території України режиму воєнного стану, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на отримання коштів.

З урахуванням викладеного, враховуючи фінансовий стан боржника та матеріальні інтереси обох сторін, зважаючи на те, що виконання рішення суду у справі № 908/3208/23 одночасно і в повному обсязі матиме негативні наслідки для фінансово-господарського відповідача, з метою реального виконання рішення суду та дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи загальновідомі обставин, зокрема, військову агресію Російської Федерації проти України, що має негативний вплив на економіку країни, та ускладнює діяльність як позивача, так і відповідача, а отже негативно впливає на сторін спору, суд дійшов висновку про достатню винятковість наведених обставин для застосування визначеної ст. 331 ГПК України процедури розстрочення виконання рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2024 у справі № 908/3208/23 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» 685205,41 грн, з яких: інфляції в розмірі 289 772,80 грн, 3% річних в розмірі 56 098,34 грн та пеню в розмірі 339 334,27 грн, строком на дванадцять місяців, починаючи з березня 2025 року по березень 2026 року, з оплатою рівними частинами.

Таким чином, заява Приватного акціонерного товариства «Інтурист Запоріжжя» про розстрочення виконання судового рішення у справі № 908/3208/23 підлягає задоволенню.

Водночас, суд приймає до уваги, що матеріальний інтерес відповідача полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило продовжити діяльність відповідача, а матеріальний інтерес позивача, натомість, полягає у виконанні рішення суду у даній справі повністю та протягом розумного строку.

Суд також звертає увагу, що розстрочення виконання судового рішення у даному випадку не сприяє ухиленню від його виконання відповідачем, а навпаки надає можливість ефективно виконати судове рішення без понесення сторонами додаткових обтяжень при його виконанні.

Розстрочення виконання рішення суду у даній справі в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 232, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Інтурист - Запоріжжя» про розстрочення виконання рішення суду у справі № 908/3208/23 задовольнити.

Розстрочити виконання судового рішення від 06.02.2024 у справі № 908/3208/23 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Інтурист-Запоріжжя (69005, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 135, ідентифікаційний код 02573817) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова електрична компанія (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 11, ідентифікаційний код 36530971) інфляційних нарахування в розмірі 289772 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві) грн 80 коп., 3% річних в розмірі 56098 (п`ятдесят шість тисяч дев`яносто всім) грн 34 коп. та пені в розмірі 339334 (триста тридцять дев`ять тисяч триста тридцять чотири) грн 27 коп. - строком на один рік, починаючи з березня 2025 року, з оплатою наступними частинами:

- до 31.03.2025 37100,45 (тридцять сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 30.04.2025 47100,45 (сорок сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 31.05.2025 57100,45 (п`ятдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 30.06.2025 57100,45 (п`ятдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 31.07.2025 57100,45 (п`ятдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 31.08.2025 67100,45 (шістдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 30.09.2025 - 57100,45 (п`ятдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 31.10.2025 - 67100,45 (шістдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 30.11.2025 - 57100,45 (п`ятдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 31.12.2025 - 57100,45 (п`ятдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 31.01.2026 - 57100,45 (п`ятдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.;

- до 28.02.2026 67100,45 (шістдесят сім тисяч сто) грн 45 коп.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили (ст.ст. 235, 255, 256 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.04.2025.

Суддя Т.А. Азізбекян