Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., при секретарі судового засідання Петькун Д.О., розглянувши заяви про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), 2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Леонтьєв Гліб Олегович
про визнання недійсними, скасування рішень
представники сторін: згідно протоколу судового засідання;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 позовні вимоги задоволені частково.

До Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача 1 про ухвалення додаткового рішення у справі в якій просить суд стягнути з відповідачів 3338,00 грн судових витрат. Також від позивача 2 надійшла заява щодо розподілу витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2024 вирішено відкласти питання про прийняття заяв про ухвалення додаткового рішення.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 залишено без змін.

До Господарського суду міста Києва повернулися матеріали справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 розгляд заяв призначено на 01.04.2025.

В судове засідання 01.04.2025 з`явився позивач 1 та підтримав подану заяву, представник позивача 2, відповідачі та третя особа в засідання суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Розглянувши заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, суд дійшов висновку про наступне.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені. (ст. 244 ГПК України).

Положеннями ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною ч.1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст.124 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому, щодо витрат у розмірі 3338,00 грн заявлених позивачем 1, суд зауважує, що останній не зазначив розміру таких витрат одночасно з поданням позову та не надав попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат до позовної заяви або до інших процесуальних документів в межах визначених строком, що, відповідно, є підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача щодо їх відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 126 цього кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 вказаного кодексу).

Відповідно до ч.ч.3, 4 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зауважує, в тексті позовної заяви позивачами вказано, що у даний час укладаються договори про надання професійної правничої допомоги, тому попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу буде наданий в попередньому судовому засіданні після залучення адвоката по справі.

Через відділ діловодства суду 07.02.2024 адвокатом Бурбою Ю.М. подано до суду заяву про допуск до справи, як адвоката позивача 2 - Пилипенко А.О. до якої долучено: свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №0863 від 10.10.1999 р. Витяг з угоди про повноваження адвоката при наданні юридичної допомоги від 13.01.2024, ордер на надання (правової) допомоги серія АЕ № 1261479.

Одночасно з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат, заявником долучено на підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача 2 квитанцію від 05.08.2024 про те, що Пилипенко А.О. сплачено адвокату Бурба Ю.М. за професійну правничу допомогу по справі №910/20064/24 - 15 000,00 грн.

Між тим, матеріали справи свідчать про те, що попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правничу допомогу, детального опису робіт до позовної заяви до інших процесуальних документів в межах визначених строком адвокат не надав.

В силу ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчинення нею процесуальних дій.

Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст.ст.124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі 910/16803/19).

Відповідно до позиції викладеної у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/9024/21, від 11.01.2024 у справі №924/423/23, з положень ч.2 ст.124 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/3055/20, від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у справі №908/574/20, від 13.06.2023 у справі №923/515/21, від 08.02.2024 у справі №295/3068/20.

Тобто, застосування відповідних положень ст.124 Господарського процесуального кодексу України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2024 у справі №916/2929/22.

Отже, з урахуванням обставин справи у їх сукупності, враховуючи неподання позивачами попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, суд дійшов висновку про відмову позивачам у задоволенні заяв про розподіл судових витрат та витрат на правничу допомогу.

Керуючись приписами ст.ст. 221, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат, відмовити.

2. В задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додатково рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат, відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне судове рішення складено 04.04.2025.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА