СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

02 квітня 2025 року м. Харків Справа № 922/3220/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Радіонова О.О.

секретар судового засідання Семченко Ю.О.

за участю представників сторін:

прокурора Ногіна О.М., службове посвідчення №072833 від 01.03.2023,

1-го відповідача не з`явився

2-го відповідача не з`явився

3-го відповідача не з`явився

4-го відповідача Дяків В.Б. (поза межами приміщення суду), ордер ВС№1330700 від 09.12.2024

5-го відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали заяви Слобідської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову (вх.№3944) при розгляді апеляційної скарги Харківської міської ради (вх.583Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.02.2025

у справі №922/3220/24 (суддя Жиляєв Є.М., повний текст рішення підписано 21.02.2025)

за позовом Слобідської окружної прокуратури міста Харкова, м.Харків,

до відповідачів:

1. Харківської міської ради, м. Харків,

2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимус+", м.Харків,

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Благоустрій-плюс", м.Харків,

5. ОСОБА_1 , м.Харків

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору іпотеки недійсним, витребування нежитлових приміщень

ВСТАНОВИВ:

Слобідська окружна прокуратура міста Харкова звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів: 1. Харківської міської ради, 2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 3. ТОВ "Оптимус+", 4. ТОВ "Благоустрій-плюс", 5. ОСОБА_1 , в якому прокурор просить суд:

- визнати незаконним та скасувати п.36 додатку «Перелік об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу» до рішення 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова» від 19.12.2012 №975/12;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.04.2013 №4984-В-С, укладений між Харківською міською радою, від імені якої діяло Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, та ТОВ "Оптимус+" (), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. (реєстровий №860) щодо нежитлових приміщень №1-7 в підвальній частині житлового будинку літ.«А-9» загальною площею 350,2 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр.Гагаріна, 176 корп. 3;

- визнати недійсним договір іпотеки від 27.10.2020, укладений між ТОВ "Благоустрій-Плюс" (код 37875500) та ОСОБА_1 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.10.2020, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 54803405 від 27.10.2020, номер запису про іпотеку: 38870532;

- витребувати нежитлові приміщення №1-7 в підвальній частині житлового будинку літ. «А-9» загальною площею 350,2 кв.м, які розташовані за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 176 корп. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) від ТОВ "Благоустрій-Плюс" (код 37875500), на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.02.2025 позов задоволено. Визнано незаконним та скасувати п.36 додатку «Перелік об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу» до рішення 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова» від 19.12.2012 №975/12. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.04.2013 №4984-В-С, укладений між Харківською міською радою, від імені якої діяло Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, та ТОВ «Оптімус+», посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. (реєстровий №860) щодо нежитлових приміщень №1-7 в підвальній частині житлового будинку літ. «А-9» загальною площею 350,2 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр.Гагаріна, 176 корп. Визнано недійсним договір іпотеки від 27.10.2020, укладений між ТОВ "Благоустрій-Плюс" та ОСОБА_1 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.10.2020, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 54803405 від 27.10.2020, номер запису про іпотеку: 38870532. Витребувано нежитлові приміщення №1-7 в підвальній частині житлового будинку літ. «А-9» загальною площею 350,2 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр.Гагаріна, 176 корп. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) від ТОВ "Благоустрій-Плюс" () на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради. Присуджено до стягнення з Харківської міської ради на користь Харківської обласної прокуратури - 2.085,76 грн судового збору. Присуджено до стягнення з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на користь Харківської обласної прокуратури 2.085,76 грн судового збору. Присуджено до стягнення з ТОВ "Оптимус+" на користь Харківської обласної прокуратури 2.085,76 грн судового збору. Присуджено до стягнення з ТОВ "Благоустрій-плюс" на користь Харківської обласної прокуратури 2.085,76 грн судового збору. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури 2.085,76 грн судового збору.

Перший відповідач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 11.02.2025 у справі №922/3220/24 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія ухвалою від 17.03.2025 відкрила апеляційне провадження у справі №922/3220/24 та призначила апеляційну скаргу до розгляду на 05.05.2025.

27.03.2025 Слобідська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій зокрема просить суд :

- задовольнити заяву про забезпечення позову;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна 1 (номер запису про право власності № 35792374), а саме: нежитлові приміщення №№ 1-7 в підвальній частині житлового будинку літ.«А-9» загальною площею 350,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 176, корп. 3, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном;

- судові витрати покласти на відповідачів та стягнути за такими реквізитами: Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову прокурор зазначає, що оскільки предметом цього спору є визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу та іпотеки недійсними витребування нежитлових приміщень з чужого незаконного володіння, тому, на думку прокурора, у разі задоволення позовних вимог нерухоме майно витребовується від ТОВ «Благоустрій-Плюс» на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.03.2025 у справі №922/3220/24 заяву передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 прийнято до розгляду заяву Слобідської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову при розгляді апеляційної скарги Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 11.02.2025 у справі №922/3220/24 та призначено її до розгляду на 02.04.2025.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 02.04.2025, яке відбулось у режимі відеоконференції, прокурор підтримав вимоги заяви.

Відповідач-4 ТОВ Благоустрій-Плюс проти заходів забезпечення позову заперечує.

Представник відповідача-4 ТОВ Благоустрій-Плюс - Дяків В.Б. брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Проте, під час розгляду справи він припинив з`єднання, пояснивши це необхідністю під`єднатися до іншого судового засідання в режимі відеоконференції, та не був присутнім до завершення судового засідання.

Інші відповідачі своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи, що неявка у судове засідання інших представників відповідачів, належним чином повідомлених про час, дату та місце судового засідання не перешкоджає розгляду заяви, про що учасники справи були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2025, враховуючи строк розгляду заяви про забезпечення позову, судова колегія вважає можливим розглянути заяву в даному судовому засіданні.

При розгляді поданої заяви про забезпечення позову судова колегія виходить з наступного.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Необхідність забезпечення позову прокурор обґрунтовує тим, що ураховуючи наявність іпотечного договору від 27.10.2020 прокуратура має обґрунтоване припущення про існування реальної загрози того, що відповідач, виступаючи зареєстрованим власником спірної майна, може розпорядитись останнім шляхом вчинення дій (правочинів) щодо нього на користь будь-яких третіх осіб та/або вчинити дії щодо зміни об`єкта нерухомого майна (зміна цільового призначення та/або поділ/об`єднання тощо), що, в свою чергу, призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника відповідного нерухомого майна (держави в особі відповідного органу) в межах даної справи, без нових звернень до суду. Відтак, вказане фактично знівелює мету судового захисту та матиме наслідком не поновлення прав та інтересів держави.

Прокурор зазначає, що судове рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння є, зокрема, підставою для державної реєстрації права власності на відповідне майно за його власником, що передбачено п. 67 постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 зі змінами. Враховуючи викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Вказані способи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір є реальним, носить матеріальний характер, власником спірного майна є ТОВ «Благоустрій -Плюс», а відсутність обтяжень не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на нерухоме майно, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору. Проте, сам факт наявності зареєстрованого права власності на нерухоме майно вже свідчить про реальну можливість власника (відповідача 4) вільно розпоряджатися останнім. Відтак існують підстави вважати, що без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник нерухомого майна може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд у будь-який час. Отже існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідні дії щодо спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про повернення майна з володіння відповідача в разі задоволення такого позову. При цьому слід зазначити, що обрані заходи забезпечення позову на період розгляду судом спору, не будуть перешкоджати діяльності відповідача, оскільки не позбавляють останнього його прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, а лише тимчасово обмежую

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що по суті подана прокурором заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача-4 від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення. При цьому прокурором не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, із якими чинне законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову, та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Так, за приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що прокурором не надано суду усіх належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність обставин, передбачених статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, необхідних для забезпечення позову, а саме, яким чином невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Прокурором у заяві не наведено жодних обставин на підтвердження вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, в тому числі і дій, спрямованих на реалізацію належного йому майна. Докази того, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, станом на час розгляду справи є об`єктом купівлі-продажу, міни, тощо, до заяви про забезпечення позову не надані і в матеріалах оскарження ухвали суду першої інстанції відсутні.

Посилання Слобідської окружної прокуратури міста Харкова у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дана господарська справа №922/3220/24 розглядається судами вже майже 7 місяців (провадження у справі відкрито 17.09.2024) і за цей час відповідачем-4 не вчинено жодних дій, які б могли утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову, що свідчить про безпідставність аргументів позивачки щодо реальності ризику відчуження майна, державна реєстрація права власності якого оскаржується.

Окремо слід зазначити, що окружною прокуратурою 26.11.2024 вже скеровувалась до суду першої інстанції заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення №№ 1-7 в підвальній частині житлового будинку літ. «А-9» загальною площею 350,2 кв.м, що розташовані за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна, буд.176, корп.3, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном. Проте, ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.11.2024 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В силу приписів частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також при розгляді даної справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду враховує правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 10.10.2019 у справі №904/1478/19, згідно якої, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені в заяві про забезпечення позову аргументи заявника - зокрема, щодо реальної підстави (з урахуванням закінчення строку виконання основного зобов`язання) звернути стягнення у будь-який спосіб на спірне майно та/або продати його третім особам, або обтяжити майно новими іпотеками, передати майно в оренду, управління чи іншим чином розпорядитись гуртожитком у разі невжиття заявлених заходів забезпечення позову - є лише припущеннями, що не є достатньо обґрунтованими підставами для застосування заходів забезпечення позову.

За таких обставин, на переконання судової колегії, заявлені заходи забезпечення позову не відповідають вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України щодо розумності, обґрунтованості, адекватності та доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, а тому суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Слобідської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову у справі №922/3220/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 03.04.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова