ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2751/24

Розглянувши матеріали справи за позовом Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Українського державного фонду підтримки фермерських господарств

до Селянсько-фермерського господарства «Зелені гектари»

про стягнення 313 693,93 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

Від прокурора: Галась О.М.;

Від позивача 1: не з`явився;

Від позивача 2: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до Селянсько-фермерського господарства «Зелені гектари» про стягнення 313 693,93 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.10.2024 відкрито провадження у справі № 911/2751/24 за правилами загального позовного провадження.

В ході підготовчого провадження у справі № 911/2751/24 судові засідання відкладались з метою з`ясування усіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

14.02.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від позивача 2 надійшли додаткові пояснення у справі останній повідомив суд про часткове погашення боргу відповідачем на суму 100 000,00 грн.

В підготовчому засіданні 17.02.2025 прокурор зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримує. Також зазначив і про те, що ним повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Позивачі в підготовче засідання 17.02.2025 не з`явились. Відповідач в підготовче засідання 17.02.2025 не з`явився, відзив не надав.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті 17.03.2025.

В ході розгляду справи по суті судом з`ясовано обставини та перевірено їх доказами. В судовому засіданні 17.03.2025 представник прокуратури позовні вимоги підтримав, позивачі та відповідач не з`явились. Відповідач відзиву на позов не надав, позовні вимоги не заперечив та не спростував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 17.03.2025 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Керівником Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України (позивач 1, Мінагрополітики) та Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (позивач 2, Укрдержфонд) подано позов про стягнення з Селянського фермерського господарства «Зелені гектари» (відповідач, СФГ «Зелені гектари») 313 693, 93 грн. коштів поворотної фінансової допомоги та штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог прокуратура та позивачі посилаються на наступні обставини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 №1102 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам.

Цей порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінагрополітики для надання підтримки новоствореним фермерським господарствам та фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, іншим фермерським господарствам через Укрдержфонд і його регіональні відділення.

21.12.2019 між Укрдержфондом та СФГ «Зелені гектари» укладено Договір № 189 ФГ-2019 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству (далі Договір), відповідно до умов якого Укрдержфонд надає фінансову підтримку на поворотній основі СФГ «Зелені гектари» в сумі 500 000 гривень, а фермерське господарство зобов`язується використати її за цільовим призначенням і повернути зазначену суму фінансової підтримки у строк та на умовах, що визначені цим договором.

Договір № 189 ФГ-2019 від 21.12.2019 за своєю правовою природою є договором позики.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На виконання вимог п. 3.2.1 Договору Укрдержфондом у безготівковому порядку перераховано на поточний рахунок СФГ «Зелені гектари» 500 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 189 від 27.12.2019.

Згідно з п. 3.4.2 Договору фермерське господарство зобов`язане повернути кошти фінансової підтримки Укрдержфонду згідно з встановленим графіком, а саме:

- до 01 жовтня 2020 року в сумі 100 000 грн.;

- до 01 жовтня 2021 року в сумі 100 000 грн.;

- до 01 жовтня 2022 року в сумі 100 000 грн.;

- до 01 жовтня 2023 року в сумі 100 000 грн.;

- до 01 жовтня 2024 року в сумі 100 000 грн.

Однак, СФГ «Зелені гектари» кошти фінансової підтримки надані за договором № 189 ФГ-2019 від 21.12.2019 на поворотній основі на розрахунковий рахунок Укрдержфонду своєчасно та у повному обсязі не повернуло.

Київським відділенням Укрдержфонду листом від 23.04.2024 за № 53/10-13 направлено СФГ «Зелені гектари» претензію з вимогою повернення основної суми заборгованості за договором, а також оплати господарських санкцій, однак вказана претензія відповідачем залишена без відповіді та без задоволення.

Відповідно до підпункту 3.1.2. Договору Укрдержфонд має право вимагати від фермерського господарства повернення фінансової підтримки на поворотній основі відповідно до графіка повернення. У разі прострочення фермерським господарством графіка повернення коштів більш, ніж на 30 днів, Укрдержфонд має право в односторонньому порядку розірвати Договір з достроковим поверненням повної суми наданої фінансової підтримки та застосуванням штрафних санкцій відповідно до підпунктів 5.1, 5.2 цього Договору.

Згідно з п. п. 7.6. Договору всі спори між Сторонами при недосягненні згоди шляхом переговорів передаються на вирішення до господарського суду за місцезнаходженням Укрдержфонду або його регіонального відділення.

Згідно абзацу другого пункту 2 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерських господарств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1102 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 349) (далі Порядок) фінансова підтримка надається на конкурсних засадах іншим фермерським господарствам на поворотній основі за бюджетною програмою «Надання кредитів фермерським господарствам».

Абзацами першим третім та п`ятим пункту 4 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є Мінагрополітики. Розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня є Укрдержфонд.

Відповідальним виконавцем бюджетних програм з надання фінансової підтримки фермерським господарствам є Укрдержфонд.

Мінагрополітики за пропозицією Укрдержфонду та за погодженням з Мінфіном здійснює розподіл бюджетних коштів у розрізі регіонів для надання фінансової підтримки фермерським господарствам на поворотній основі з урахуванням обсягу виробництва фермерськими господарствами сільськогосподарської продукції (у постійних цінах) за попередні три роки, що передують звітному року, відповідно до статистичної інформації, наданої Держстатом за запитом Мінагрополітики.

Згідно абзацу першого пункту 12 Порядку фермерське господарство несе відповідальність згідно із законодавством за нецільове використання одержаних коштів та своєчасне і в повному обсязі повернення до державного бюджету коштів фінансової підтримки.

Статтею 10 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що Український державний фонд підтримки фермерських господарств є державною бюджетною установою, яка виконує функції з реалізації державної політики щодо фінансової підтримки становлення і розвитку фермерських господарств, діє на основі Статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Відповідно до пункту 8.4. Статуту Укрдержфонду, затвердженого наказом Мінагрополітики від 01.07.2021 № 57, генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за своєчасним поверненням наданої фермерським господарствам фінансової підтримки.

Пунктом 4.1. Положення про Київське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, затвердженого наказом Укрдержфонду від 05.07.2021 № 55 встановлено, що директор регіонального відділення Укрдержфонду, зокрема, представляє інтереси в органах державної влади, у тому числі в господарських судах та судах загальної юрисдикції; вживати заходів щодо забезпечення своєчасного повернення до державного бюджету коштів, наданих фермерським господарствам в якості поворотної фінансової підтримки; подає претензії і позови в установленому порядку до юридичних та фізичних осіб; виступає від імені Укрдержфонду позивачем і відповідачем в судах.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що фермерське господарство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах майна, яке є власністю фермерського господарства.

Згідно частини четвертої статті 29 Закону України «Про фермерські господарства» фермерське господарство несе повну відповідальність за дотримання умов кредитних договорів і розрахункової дисципліни.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині кредитування є повернення кредитів, наданих з державного бюджету фермерським господарствам.

Пунктом 31 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що кредитування бюджету - операції з надання коштів з бюджету на умовах повернення, платності та строковості, внаслідок чого виникають зобов`язання перед бюджетом (надання кредитів з бюджету), та операції з повернення таких коштів до бюджету (повернення кредитів до бюджету). Для цілей цього Кодексу до кредитів з бюджету також належать бюджетні позички та фінансова допомога з бюджету на поворотній основі.

Абзацом першим частини першої статті 50 Бюджетного кодексу України визначено, що у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять, зокрема, до держави.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини два статті 625 ЦК України фактично три відсотки річних є пенею, яка може застосовуватися в разі прострочення грошового зобов`язання, якщо в його умовах не був передбачений такий вид санкції за його порушення.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення коштів фінансової допомоги, позивачем у позові нараховано та заявлено до стягнення господарські санкції до 24.02.2022 на суму простроченої заборгованості.

Зокрема, позивач у позові просить стягнути пеню у сумі 7188,00 грн., інфляційні у сумі 5305,93 грн. та 1 200 грн. 3 % річних.

Відповідач в ході розгляду спору в судові засідання не з`являвся, відзиву на позов не подав, позовні вимоги не заперечив та не спростував.

В ході розгляду спору позивачем - Українським державним фондом підтримки фермерських господарств повідомлено та надано докази про часткове погашення відповідачем у січні 2025 року заборгованості з повернення фінансової допомоги на 100 000,00 грн.

Врегулювання спору відповідачем після подання позову є підставою для закриття провадження у справі у відповідній частині на підставі ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, у зв`язку з самостійним врегулюванням сторонами заявленої до стягнення у справі заборгованості в сумі 100 000,00 грн., згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі у відповідній частині позовних вимог підлягає закриттю.

На момент розгляду справи матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідач з повернення фінансової допомоги у сумі 200 000,00 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується існування простроченої заборгованості протягом наведених в позові періодів прострочення, відповідач є таким, що порушив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої Договором та законом відповідальності не залежно від врегулювання частини спору після подання позову.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, пеня у сумі 7 188,00 грн., інфляційні у сумі 5 305,93 грн. та 1 200 грн. 3 % річних нараховані за фактичні період прострочення на існуючі у відповідні періоди заборгованості, що є правомірним і відповідає фактичним обставинам.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 188,00 грн. пені, 5 305,93 грн. інфляційних та 1 200 грн. 3 % річних правомірні і підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 200 000,00 грн. основного боргу з повернення фінансової допомоги, 7 188,00 грн. пені, 5 305,93 грн. інфляційних та 1 200 грн. 3 % річних. В частині вимоги про стягнення 100 000,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 126, 129, 231, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Селянсько-фермерського господарства «Зелені гектари» (08720, Київська область, Обухівський р-н, м. Українка, вул. Південна, 4, ) на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (03190, м. Київ, вул. Януша Корчака, 9/12, ) 200 000,00 грн. боргу, 7 188,00 грн. пені, 5 305,93 грн. інфляційних, 1 200,00 грн. 3 % річних.

3. Стягнути з Селянсько-фермерського господарства «Зелені гектари» (08720, Київська область, Обухівський р-н, м. Українка, вул. Південна, 4, ) на користь Київської обласної прокуратури на користь Київської обласної прокуратури (м. Київ, бул-р Лесі Українки, 27/2, за реквізитами: отримувач - Київська обласна прокуратура; код 02909996, назва банку: ДКСУ м. Київ, МФО банку 820172, р/р UA0015641) 4 705,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Закрити провадження у справі № 911/2751/24 в частині вимог про стягнення 100 000,00 грн. основного боргу.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.03.2025.

Суддя Т.П. Карпечкін