ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2025 р. Справа№ 911/1233/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Цікра А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 31.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Ленд Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 (повний текст рішення підписано 05.09.2024)

у справі №911/1233/24 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Баришівської селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Ленд Агро»

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без укладання договору оренди,-

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Баришівської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Ленд Агро» про стягнення 106 258,93 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без укладання договору оренди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2024 у справі №911/1233/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю « Грін Ленд Агро» (07501, Київська обл., Броварський р-н, селище міського типу Баришівка, вулиця Торф`яна, будинок, 8, ) на користь Баришівської селищної ради (07501, Київська обл., Броварський р-н, селище міського типу Баришівка, вулиця Центральна, будинок, 27, ) 106204,05 грн заборгованості у вигляді безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без укладання договору оренди (на рахунок UA0010742, отримувач ГУК у Київ.обл/Баришівська сел/18010600, код отримувача (ЄДРПОУ) 37955989, банк Казначейство України(ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету 18010600, найменування коду класифікації доходів бюджету - орендна плата з юридичних осіб) та 3026,18 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з того, що фактичний користувач земельної ділянки (відповідач), який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України. Річний розмір орендної плати становить 35400,79 грн, то за кожен день розмір платежу розділений до 96,99 грн за день. Оскільки заявлений період неоплати охоплює 1095 днів, загальний розмір всіх платежів за вказаний період дорівнює 106 204,05 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 20.09.2024 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити, позов задовольнити частково, стягнути 15 171,77 грн заборгованості та судовий збір.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення в частині розрахунку суми заборгованості є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та недотриманням норм процесуального права.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного.

Відповідач погоджується з необхідністю повернення безпідставно набутого майна (утриманих коштів) відповідно до ст.1212 ЦК України, але не погоджується з визначеним судом розміром утриманих коштів.

Судом не застосовано норми ч.1 та ч.3 ст.626, ч.1 ст.628, ч.1 ст.632 ЦК України.

Суд має виходити з мінімального розміру орендної плати на рівні земельного податку (пп288.5.1 ПК України) не більше 1% від нормативної грошової оцінки.

Відповідачем не було укладено договір оренди земельної ділянки через незгоду відповідача з істотними умовами договору, запропонованими позивачем, а саме безпідставним встановленням мінімально можливого терміну оренди (7 років), дискримінаційним встановленням ставки орендної плати.

В оскаржуваному рішенні не зазначено про наявність поданих до суду заперечень відповідача і неврахування наведених в цих запереченнях аргументів, не враховано посилання відповідача на позицію ВП ВС, викладену в постанові від 15.05.2019 у справі №807/9/18.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Агрикова О.В.

Розпорядженням Керівника апарату від 23.09.2024 №09.1-08/3448/24 у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному з 23.09.2024, справу №911/1233/24 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2024 справу №911/1233/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Хрипуна О.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1233/24.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Ленд Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/1233/24.

02.10.2024 матеріали справи №911/1233/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі.

Розпорядженням Керівника апарату від 03.10.2024 №09.1-08/3634/24 у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці з 30.09.2024, справу №911/1233/24 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2024 справу №911/1233/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів Гончарова С.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2024 залишено апеляційну скаргу без руху з підстави неподання доказів надіслання копії апеляційної скарги до електронного кабінету позивача - Баришівської селищної ради в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.

07.10.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено докази надсилання копії апеляційної скарги до електронного кабінету позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Ленд Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 у справі №911/1233/24, справу призначено до розгляду на 09.12.2024.

09.12.2024 до суду через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представником відповідача подано клопотання про долучення доказу.

В судове засідання 09.12.2024 з`явились представники сторін.

В судовому засіданні представник позивача просив надати час на ознайомлення із поданим клопотанням представника відповідача про долучення доказу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 у справі оголошено перерву на 20.01.2025 для надання часу представнику позивача на ознайомлення із клопотанням представника відповідача про долучення доказу.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці з 06.01.2025 по 20.01.2025, судове засідання у справі №911/1233/24 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025, після виходу судді Гончарова С.А. з відпустки, розгляд справи №911/1233/24 призначено на 24.02.2025.

04.02.2025 до матеріалів справи від представника позивача отримано додаткові пояснення, в яких викладено заперечення щодо долучення доказу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025, у зв`язку з виходом суддів Скрипки І.М. та Мальченко А.О. у відпустку з 24.02.2025, розгляд справи №911/1233/24 призначено на 31.03.2025.

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції 31.03.2025 представник позивача заперечував доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 31.03.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

31.03.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання через хворобу (загострення хронічної сечокам`яної хвороби).

Вказане клопотання відхилено колегією суддів з підстав необґрунтованості з огляду на неподання належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження викладеного в ньому.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 31.03.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

З долучених до справи витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ТОВ «Грін Ленд Агро» на підставі договору купівлі-продажу № 968 від 21.05.2019 набуло право власності на свинарник з кормоцехом, який знаходиться за адресою Київська область, а на підставі договору купівлі-продажу № 953 від 21.05.2019 право власності на комплекс будівель та споруд молочної ферми, який знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Гостролуччя, вулиця І.Франка, 1-а.

Судом досліджено долучене до справи рішення VII скликання Баришівської селищної ради № 854-20-07, що датоване 20.12.2019. З`ясовано, що рада, розглянувши клопотання директора ТОВ «Грін Ленд Агро» про дозвіл на затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вирішила, зокрема:

пункт 1 затвердити ТОВ «Грін Ленд Агро» технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 16,0608 га, кадастровий номер :05:007:0020, по вул. Франка І., 1-а, 1-б в с. Гостролуччя;

пункт 2 передати ТОВ «Грін Ленд Агро» земельні ділянки в оренду на 7 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

пункт 3 встановити розмір річної орендної плати на земельні ділянки при укладанні договору оренди 7% від нормативної грошової оцінки;

пункт 4 доручити селищному голові укласти договір оренди земельної ділянки згідно чинного законодавства.

Як вбачається із заяв по суті спору позивача та відповідача, договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:007:0020 між сторонами не було укладено, відповідачем орендна плата не вносилась.

Позивач зосереджував увагу суду на тому, що рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 15.09.2020 № 236 створено комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, зі змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 16.02.2024 № 79 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 15.09.2020 № 236 «Про створення комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам».

Позивач стверджував, що він 01.12.2023 направив лист № 2940/03-16/01.12.23 до відповідача з повідомленням щодо направлення представника для участі в засіданні Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам стосовно нарахування безпідставно збережених коштів за користування вищезазначеною земельною ділянкою.

Комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, було складено Акт № 1 від 11.12.2023, який затверджений рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 15.12.2023 № 377 «Про затвердження актів визначення розміру збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів», яким зобов`язано боржника відшкодувати визначені збитки, в повному обсязі у місячний термін з дня прийняття даного рішення.

Актом встановлено розмір збитків (безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою), завданих власнику землі або землекористувачу 106258,93 грн у вигляді неодержаної орендної плати в період з 01.12.2020 по 30.11.2023, що розраховувалась відповідно до рішення ради від 20.12.2019 за ставкою 7% за рік від нормативної грошової оцінки.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди. Підставою позову є користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів та без здійснення плати за таке користування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Як визначено статтею 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 16 ЦК України, які кореспондуються зі статтею 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу.

Статтею 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України; тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122-124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Виходячи з встановлених обставин справи, позивачем правильно обрано спосіб захисту про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України, у зв`язку з чимм правомірно відхилено всі аргументи відповідача, наведені у заявах по суті спору, що стосуються спростування ним факту заподіяння збитків та шкоди земельній ділянці, враховуючи що в даній справі вказані обставини не підлягають дослідженню.

Спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:026:0098, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна відповідача, є сформованою (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру, проведено її нормативну грошову оцінку. Відповідач, як власник майна, що розташоване на земельній ділянці, став фактичним користувачем земельної ділянки, і відповідно у нього виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою та укласти відповідний договір, оформити речові права на земельну ділянку, а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою відповідну плату.

Заперечення відповідача щодо розміру орендної плати, яка за його твердженнями, визначена позивачем не правильно, оскільки розмір орендної плати у спірний період визначений хибно, зважаючи на вимоги підпункту 288.5.1 ПК України, судом враховані та відхилені з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку:

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

В абзацах 2-3 вказаного підпункту детально визначені межі, які формують розмір земельного податку, а в абзаці 1 наведено застереження, що розмір оренди не може бути меншим за ставки, що наведені нижче. Обмежень максимального розміру орендної плати вказаний пункт Кодексу не встановлює.

Враховуючи принцип пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, що вказує на те, що розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, судом обґрунтовано відхилено твердження відповідача, що річна орендна плата не повинна перевищувати 1 відсоток нормативної грошової оцінки.

Рішенням ради визначено розмір річної орендної плати, що не має перевищувати 7% від нормативної грошової оцінки та строк, на який вказана ділянка мала бути передана в оренду. Неукладення договору оренди між сторонами внаслідок ухиляння відповідача від вчинення юридично значимих дій, не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку здійснення плати за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Оскільки відповідач ухилився від виконання рішення ради про передачу йому земельних ділянок в оренду, яке було прийняте за заявою директора відповідача, відтак відповідач достовірно мав знати зміст прийнятого рішення ради за його зверненням.

У разі незгоди з рішенням ради щодо передачі йому в оренду земельної ділянки, відповідач мав право оскаржити вказане рішення. До суду не подано доказів визнання рішення недійсним, скасування рішення чи внесення змін до нього в частині орендної плати, у зв`язку з чим судом враховане вказане рішення як чинне. При цьому не вбачається наявності суперечностей між рішенням ради і положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Згідно Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 26.07.2023 № НВ 023, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :05:007:0020 склала 505725,53 грн.

Відтак, розмір оренди за рік мав би становити 35400,79 грн.

У разі неухиляння відповідача від укладення договору оренди, розмір орендної плати за кожен окремий місяць мав би становити 2950,07 грн. Заявлений позивачем період стягнення становить 36 місяців, з грудня 2020 по листопад 2023, а тому за вказаний період розмір орендної плати мав становити 106 202,52 грн. Оскільки договір оренди відповідачем не укладено, виходячи з того, що річний розмір орендної плати становить 35400,79 грн, за кожен день розмір платежу визначений до 96,99 грн за день, заявлений період несплати охоплює 1095 днів, загальний розмір всіх платежів за вказаний період дорівнює 106204,05 грн, у зв`язку з чим, виходячи з встановлених обставин справи в їх сукупності, судом правильно задоволено позов про стягнення 106204,05 грн на підставі ст.1212 ЦК України.

Щодо заявленого апелянтом клопотання про долучення нового доказу, яке подано суду апеляційної інстанції 09.12.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 ГПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.05.2024 у справі №911/1233/24 судом визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної

ухвали. Відповідач таким правом скористався, відзив на позов подав 06.06.2024, проте докази на підтвердження своїх заперечень на позов суду не направив.

Подаючи нові докази до суду апеляційної інстанції, відповідач зазначає, що витяг №НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 05.12.2024 отримав вже після відкриття апеляційного провадження.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено до стягнення безпідставно збережені кошти за період з грудня 2020 по листопад 2023, а витяг №НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 05.12.2024 сформований станом на 05.12.2024 за інший період, ніж заявлений у справі, наданий відповідачем в якості доказу обгрунтування апеляційної скарги витяг №НВ-024, не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції та врахований при прийнятті даної постанови.

Посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції висновків ВП ВС, викладених у справі №807/9/18, колегією суддів відхиляються, оскільки судом враховано заперечення відповідача у справі та обґрунтовано їх відхилено з посиланням на нормативне обґрунтування прийнятого рішення.

Отже, судом першої інстанції у даній справі повно та правильно встановлено обставини справи, надано їм належну оцінку з урахуванням нормативного регулювання правовідносин сторін, а тому підстави для скасування ухваленого ним рішення відсутні.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Ленд Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 у справі №911/1233/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 у справі №911/1233/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Ленд Агро».

4. Матеріали справи №911/1233/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 02.04.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

С.А. Гончаров