ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м.Дніпро Справа № 904/5927/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гладченка Максима Романовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 (суддя - Бєлік В.Г.)

у справі № 904/5927/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Гладченка Максима Романовича, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича, м. Дніпро

про стягнення 60 000,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Гладченко Максим Романович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ФОП Карпова Володимира Григоровича про стягнення 60 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковим перерахуванням відповідачу грошових коштів, які останнім утримуються без достатньої правової підстави та підлягають стягненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі № 904/5927/23 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем помилковості перерахування грошових коштів відповідачу, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України. В частині покладення на позивача заявлених відповідачем 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовлено за їх недоведеністю.

Не погодившись з вказаним рішенням ФОП Гладченко М.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що перерахування коштів було здійснено з призначенням платежу: оплата за товар зг. рах. № б/н від 28.01.2022, однак такий рахунок позивач не отримував, товар у відповідача не замовляв, і з відповідачем не було будь-яких господарських правовідносин. В той же час долучений відповідачем до матеріалів справи рахунок не може вважатися належним доказом існування між сторонами договірних відносин, оскільки такий рахунок є одностороннім документом, складеним відповідачем, при цьому доказів надіслання його і отримання позивачем матеріали справи не містять.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2024 відкрито апеляційне провадження у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2022 платіжним дорученням № 8 ФОП Гладченко М.Р. на рахунок у акціонерному товаристві "ПриватБанк" № НОМЕР_1 ФОП Карпова В.Г. (код НОМЕР_2 ) здійснив оплату в розмірі 60 000,00 грн, з призначенням платежу: оплата за товар зг. рах. № б/н від 28.01.2022.

26.09.2023 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому зазначав про помилковість оплати таких коштів та просив повернути їх (лист повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання).

Враховуючи, що відповідачем не було в добровільному порядку повернуто грошові кошти, позивачем подано даний позов, в якому він посилався на відсутність договірних правовідносин з відповідачем та безпідставність (помилковість) перерахованих коштів згідно з вищевказаним платіжним дорученням.

Відповідач у відзиві на позов не погоджувався з позовними вимогами та вказував, що грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн за платіжним дорученням № 8 від 31.01.2022 перераховані відповідачу, як оплата за товар - пакет поліетиленовий 18*35, на підставі рахунку № б/н від 28.01.2022, який долучив до відзиву. За твердженням відповідача, позивач усвідомлював, що він здійснює не помилкову оплату, однак звернувся до суду з даним позовом лише у листопаді 2023 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем помилковості перерахування грошових коштів відповідачу.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 552/5874/19, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19.

Як вже зазначалось, грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн за платіжним дорученням № 8 від 31.01.2022 позивачем було перераховано ФОП Карпову В.Г., як оплата за товар, на підставі рахунку від 28.01.2022.

Проте, відповідач посилаючись на наявність між сторонами господарських правовідносин не надає належних доказів, які б підтверджували факт вчинення самим ФОП Карповим В.Г. дій з виконання зі свого боку зобов`язань, зокрема, поставки товару - пакету поліетиленового 18*35, на суму, яка є предметом спору - 60 000,00 грн.

У цьому зв`язку визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, при розгляді справи слід дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару, обставини здійснення перевезення товару поставленого за видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності позивача/відповідача тощо (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Такі факти повинні оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства.

У даному випадку, будь-яких первинних документів бухгалтерського обліку, які б засвідчували факт вчинення відповідачем на корить позивача відповідної господарської операції, зокрема, з поставки товару, до матеріалів справи сторонами не надано.

Одночасно, частинами 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У матеріалах справи відсутні докази, і відповідачем не зазначено, на виконання якого саме зобов`язання (договору) були перераховані кошти позивачем, предмет такого договору та його ціна.

Отже, відповідачем обставини стосовно наявності певної правової підстави для перерахування позивачем спірних коштів не доведені, належні докази в обґрунтування цієї обставини не надані.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів існування між сторонами договірних відносин щодо перерахування позивачем 60 000,00 грн відповідачу, то правовідносини, що склалися між сторонами є кондиційними та врегульовані ст. 1212 ЦК України, а отже з огляду на неповернення вказаних коштів відповідачем апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків щодо відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати, у відповідності до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну Фізичної особи-підприємця Гладченка Максима Романовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі № 904/5927/23 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі № 904/5927/23 скасувати та прийняти нове рішення.

Задовольнити позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гладченка Максима Романовича.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Гладченка Максима Романовича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 60 000 грн 00 коп., 2 684 грн 00 коп. судового збору за подання позову та 4 026 грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя О.Г.Іванов