УХВАЛА

28 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/3080/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Львівської міської ради (далі - Рада, скаржник)

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025

за скаргою (вх.№2870/24 від 30.07.2024) Львівської міської ради

на дії Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтом Україна»

до:

1) Львівської міської ради;

2) Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради»;

3) Управління капітального будівництва Львівської міської ради

про стягнення 89 486 830,14 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рада 10.03.2025 через Електронний суд звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, просить, зокрема, скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі №914/3080/20, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2024 залишити в силі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 11.03.2025 для розгляду справи №914/3080/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Булгакової І.В., Колос І.Б.

Ухвалою Верховного Суду від 17.03.2025 касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі №914/3080/20 залишено без руху із наданням скаржникові строку для усунення недоліку, шляхом надання касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої у відповідному абзаці частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з огляду на предмет касаційного оскарження, з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. При цьому надано строк для усунення недоліку касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Крім того, в ухвалі зазначено, що наслідком не усунення недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, а також роз`яснено скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде також повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Ухвалу Верховного Суду від 17.11.2024 у справі №914/3080/20 доставлено, як Раді так і його представниці - Шмотолосі Оксані Петрівні в Електронні кабінети: 17.03.2025 о 16:36, що підтверджується довідками про доставку документа в кабінет Електронного суду від 18.03.2025.

За приписами частини шостої статті 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Оскільки як Рада так і його представниця отримали копію ухвали 17.03.2025 о 16:36, то за приписами статті 116 ГПК України та частини шостої статті 242 ГПК України, останній день для усунення недоліку касаційної скарги, припадає на 27.03.2025.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17.03.2025 у справі №914/3080/20 Рада 27.03.2025 через Електронний суд надіслала до Суду заяву про усунення недоліків та касаційну скаргу (нова редакція) на постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі №914/3080/20.

З огляду на викладене скаржник подав касаційну скаргу (нова редакція) у межах строку, наданого Судом ухвалою від 17.03.2025 у справі №914/3080/20.

Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу (нова редакція), дійшов висновку про її повернення разом з доданими до неї документами з огляду на таке.

Суд перевіривши касаційну скаргу (нова редакція) Ради на відповідність виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України виходить з такого.

Процесуальний закон (стаття 290 ГПК України) покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та / або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.

Системний аналіз статті 287 ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Предметом оскарження у цій справі є постанова Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі №914/3080/20 прийнята за наслідками перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 17.12.2024 (про розгляд скарги на дії державного виконавця) та якою ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2024 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №914/3080/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні скарги Львівської міської ради (вх.№ 2870/24 від 30.07.2024) на дії старшого державного виконавця служби Міністерства юстиції України у справі №914/3080/20 щодо виконавчого провадження №75347240 відмовлено.

Отже, постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 переглянута ухвала Господарського суду Львівської області від 17.12.2024 у справі №914/3080/20 про розгляд скарги на дії державного виконавця.

З огляду на викладене оскаржується постанова зі справи якою переглянута ухвала про розгляд скарги на дії державного виконавця (пункт 25 частини першої статті 255 ГПК України), а відтак відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України, зокрема, учасники справи мають право подати касаційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пункті 25 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Верховний Суд звертає увагу, що частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Для оскарження судових рішень зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України визначено підстави для їх оскарження за пунктами 1- 4 частини другої статті 287 ГПК України, тоді як абзац 2 частини другої статті 287 ГПК України є підставою для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, тобто саме для ухвал суду переглянутих апеляційним судом, та ухвал апеляційної інстанції, передбачених у пункті 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Суд касаційної інстанції в силу приписів статті 300 ГПК України переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень), з посиланням/вказівкою, як на підставу касаційного оскарження абзац 2 частини другої статті 287 ГПК України.

Рада у поданій касаційній скарзі (нова редакція) вважає, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі №914/3080/20 незаконна, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже є такою що підлягає скасуванню та визначає підставу її оскарження за пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України з подальшим їх обґрунтуванням.

Проте, як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 17.03.2025 у цій справі:

частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України;

при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення;

скаржник не посилається на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України (оскільки оскаржується судове рішення, передбачене пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України) та фактично, окрім пункту 3 частини другої статті 287 не вказує, які саме норми права порушено.

Рада у касаційній скарзі (нова редакція) вимог ухвали Верховного Суду від 17.03.2025 у справі №914/3080/20 щодо виконання положень пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не виконало та не зазначило підстави касаційного оскарження постанови апеляційного суду, якою переглянута ухвала місцевого суду, визначеної у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), конкретних норм права, що порушені та належного обґрунтування того, у чому полягає неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження, оскільки зазначивши у поданій касаційній скарзі (нова редакція), що «Підставою для касаційного оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду є п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України», що не є тією підставою оскарження судового рішення у цій справі за предметом його оскарження (пункт 2 частина перша статті 287 ГПК України), що визначені абзацом 2 частини другої статті 287 ГПК України (підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права) для їх оскарження.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми, змісту касаційної скарги та строку її подання.

За таких обставин скаржником вимог ухвали Суду від 17.03.2025 щодо виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не виконано.

Верховний Суд виходить з того, що Судом ухвалою від 17.03.2025, зокрема, чітко вказані недоліки касаційної скарги про те, що вона не містить підстав, на яких подається з належним обґрунтуванням та визначенням конкретних норм права, що порушені та у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та / або порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваного судового акта, ураховуючи предмет касаційного оскарження - постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025, якою переглянута ухвала Господарського суду Львівської області від 17.12.2024 у справі №914/3080/20 про розгляд скарги на дії державного виконавця (в цьому випадку вона полягала в не виконанні положень пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України).

Отже, перевіркою касаційної скарги (нова редакція) щодо усунення недоліку касаційної скарги на відповідність вимог ГПК України, Верховним Судом встановлено, що скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги, оскільки не зазначено підстави касаційного оскарження постанови апеляційної інстанції, якою переглянута ухвала місцевого суду, визначеної у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), конкретних норм права, що порушені та належного обґрунтування того, у чому полягає неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження, на виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 292 ГПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про повернення касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Отже, враховуючи, що Радою не усунуто недолік касаційної скарги щодо надання касаційної скарги в новій редакції з визначенням підстави касаційного оскарження постанови апеляційної інстанції, якою переглянута ухвала місцевого суду, визначеної у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), конкретних норм права, що порушені та належного обґрунтування того, у чому полягає неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження, згідно з вимогами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги зазначені в ухвалі Суду від 17.03.2025 не усунуто, а саме не дотримано вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, з огляду на частину другу статті 2 ГПК України, з метою забезпечення належного балансу у реалізації конституційного принципу щодо гарантованого судового захисту та права на касаційне оскарження судового рішення, а також права на доступ до правосуддя та рівності усіх сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що наявні підстави для повернення касаційної скарги з доданими до неї матеріалами скаржнику, у відповідності до частини п`ятої статті 292 ГПК України.

При цьому Верховним Судом ураховано принцип рівності сторін перед законом і судом, принцип змагальності судового процесу, з огляду на що належний баланс між забезпеченням реалізації звернення заявника до суду касаційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо форми та змісту касаційної скарги) та принципу res judicata, у даній справі судом касаційної інстанції дотримано.

Вказане не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже скаржник має право повторно на загальних підставах звернутися з касаційною скаргою до Суду у відповідності до вимог статей 288, 290, 291 ГПК України.

Керуючись статтями 170, 234, 235, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 у справі №914/3080/20 з усіма доданими до неї матеріалами та заяву про усунення недоліків повернути скаржнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос