ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року м.Дніпро Справа № 904/286/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2024 (суддя Мілєва І.В.)

у справі № 904/286/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі"

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі"

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення 60 395 164,26 грн основного боргу.

Рішенням від 03.06.2024 Господарський суд Дніпропетровської області закрито провадження у справі № 904/286/24 за первісним позовом в частині стягнення основного боргу у розмірі 150 000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" 61 151 091,72 грн, а саме: 60245164,26 грн основного боргу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 905927,46 грн, про що видати наказ. В задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2023 у справі № 904/286/24 та прийняте нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" за первісним позовом відмовити, а зустрічний позов Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- разом із Актом купівлі-продажу електричної енергії Постачальник надає рахунок на оплату за фактично використану електричну енергію. Оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена Споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання. Тобто, підставою для оплати за поставлену електричну енергію є саме рахунок на оплату, а складання якого та надання його Споживачу у вищевказаний строк, передбачено договором, та є саме обов`язком Постачальника. Відповідно до п. 5.7. Договору оплата рахунку Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем. Оскільки Споживач не оформлював жодних рахунків за спірний період, а комерційна пропозиція не містить дати, від якої має обраховуватись 5-денний строк для їх оплати, оплата наведеного вище рахунку Позивача мала бути здійснена Споживачем у строк, визначений в самому рахунку. Таким чином, ТОВ «ЮНАЙТЕД ЕНЕРДЖІ» допустило порушення вимог розділу «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» Додатку № 2 «Комерційна пропозиція» до Договору та приписів розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії, що стало підставою несплати АТ «Нікопольський завод феросплавів» за спожиту електроенергію. Однак суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову у цій справі, вказавши, що позивачем за зустрічним позовом не доведено суду, що виставлення відповідачем за зустрічним позовом спірного рахунку з порушенням строку його надання, порушує його права та законні інтереси;

- як підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, обсяги прийнятої електричної енергії згідно з актом купівлі-продажу № 300 від 31.01.2022 та згідно з рахунком №397 від 31.01.2022 відрізняються, як і відрізняються ціни за одиницю прийнятої електричної енергії, з огляду на що, не можливо встановити, яким чином та чи правильно обчислена вартість електричної енергії, що міститься в спірному рахунку на оплату. У зв`язку з чим, АТ НЗФ, вважаючи необґрунтованою та непідтвердженою заявлену ТОВ «ЮНАЙТЕД ЕНЕРДЖІ» суму заборгованості, яка є предметом первісного позову, подавало клопотання до суду першої інстанції про призначення економічної експертизи. Однак суд першої інстанції, на думку відповідача за первісним позовом, необґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

10.08.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "Юнайтед Енерджі" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судове засідання 05.03.2025 з`явилися представники позивача та відповідача (апелянта).

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні первісного.

Представники позивача просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" (постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 21/07/12-2 (далі - договір).

За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами нього договору (п. 2.1. договору).

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії. Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, то не включає професійну або господарську діяльність. Малі непобутові споживачі можуть використовувати електричну енергію для професійної та підприємницької діяльності (п. 2.2. договору).

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору (п. 3.1. договору).

Постачання електричної енергії споживачу здійснюється постачальником виключно після надання споживачем заяви на постачання електричної енергії за формою відповідно до додатку 1 відповідної комерційної пропозиції, яка є додатком № 2 цього договору (п. 3.4. договору).

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (п. 5.1. договору).

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (п. 5.2. договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії, суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (п. 5.4. договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5. договору).

Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника зі спеціальним режимом використання. При цьому споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника зі спеціальним режимом використання. Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (п. 5.6. договору).

Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки (п. 5.7. договору).

Комерційна пропозиція, яка є додатком 2 до цього договору, має містити наступну інформацію: 1) ціну (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи); 2) спосіб оплати (необхідно обрати лише один з варіантів: попередня оплата, по факту, плановий платіж; 3) термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати; 4) визначення способу оплати послуг з розподілу через постачальника з наступним переведенням цієї оплати постачальником оператору системи та/або напряму з оператором системи (необхідно обрати лише один з варіантів); 5) розмір пені за порушення строку оплати або штраф; 6) розмір компенсації споживачу за недодержання постачальником якості надання комерційних послуг; 7) розмір штрафу за дострокове розірвання договору у випадках, не передбачених умовами договору; 8) термін дії договору та умови пролонгації; 9) дата та підпис споживача; 10) можливість надання пільг, субсидій. Після прийняття споживачем комерційних пропозицій постачальника внесення змін до них можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством (п. 5.13. договору).

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (пп. 1 п. 6.2. договору).

Постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію (пп. 1 п. 7.1. договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п. 9.1. договору).

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника (п. 13.1. договору).

Сторони дійшли взаємної згоди здійснювати документообіг у електронному вигляді та здійснювати обмін документами (акти, рахунки, акти звіряння тощо) у вигляді електронних документів із застосуванням засобу кваліфікованого електронного підпису і базуються на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (надалі - КЕП/УЕП) за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем обміну документами в електронному вигляді - системи електронного документообігу «М.Е.Dос» (надалі - система ЕДО). У разі використання сторонами різних систем електронного документообігу або КЕП/УЕП різних Центрів сертифікації ключів (ЦСК) - зазначені системи або КЕП/УЕП повинні мати можливість взаємної роботи та верифікації ключів один з одним (п. 13.2. договору).

Сторони дійшли взаємної згоди та вирішили здійснювати оформлення документів, визначених у п. 13.2. цього договору, у електронному вигляді - як електронних документів у розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Електронні документи повинні бути оформлені відповідно до вимог цього Договору та містити обов`язкові реквізити первинного документу, що визначені чинним законодавством України (п. 13.3. договору).

Документи, оформлені в електронному вигляді (надалі за текстом - «Електронні документи», в однині - «Електронний документ»), являють собою електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних. Електронні документи містять всі реквізити аналогічних паперових документів, а також можуть містити інші реквізити (п. 13.4. договору).

Електронні документи підписуються електронним цифровим підписом уповноваженого представника постачальника, з одного боку, і споживача, з іншого боку. Електронний документ, підписаний уповноваженим представником постачальника або споживача, вважається підписаним відповідно постачальником або споживачем. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Датою складання і оформлення первинного документу в електронному вигляді вважається дата, зазначена в таких документах. Підписання електронного первинного документу за допомогою КЕП/УЕП не є датою його складання (п. 13.5. договору).

12.07.2021 споживач підписав додаток № 1 до договору «Заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу» (т. 1 а.с. 13-14)

Сторони підписали додаток № 2 до договору «Комерційна пропозиція» (т. 1 а.с. 23-27) (далі комерційна пропозиція).

Відповідно до розділу «Термін оплати» комерційної пропозиції, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі планових платежів:

1) до 10 числа поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений на період з 1 по 10 число включно розрахункового місяця;

2) до 20 числа поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений па період з 11 по 20 число включно розрахункового місяця;

3) до кінця дня останнього календарного дня поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений на період з 21 по останній календарний день включно розрахункового місяця. У разі якщо останній день проведення платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню місяця. До 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяця електричну енергію.

Постачальник до 12 числа включно місяця, наступного за розрахунковим, оформлює акт купівлі-продажу електричної енергії за місяць та в цей же сірок надає його споживачу за допомогою системи ЕДО, а також засобами електронного зв`язку на електронну адресу, вказану у заяві-приєднання до умов договору. Разом із актом купівлі-продажу електричної енергії постачальник надає рахунок па оплату за фактично використану електричну енергію. Оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання. У разі якщо останній день проведення платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню місяця (розділ «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції).

Договір набирає чинності з дня, наступного за днем отримання постачальником заяви-приєднання споживача до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, та обраної комерційної пропозиції. Якщо протягом трьох робочих днів після отримання заяви-приєднання споживачу не буде повідомлено про невідповідність його критеріям обраній комерційній пропозиції, вона вважається прийнятою постачальником. Договір діє до 31.12.2021 з можливістю пролонгації, або до моменту початку постачання електричної енергії споживачу іншим постачальником, або у випадках дострокового припинення, передбачених договором. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за 21 календарний день до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не заявить про припинення його дії або перегляд його умов (розділ «Термін дії договору» комерційної пропозиції).

13.07.2021 сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору (т. 1 а.с. 28-29), в якій узгодили внести зміни до комерційної пропозиції до договору про постачання електричної енергії споживачу № 21/07/12-2 від 12.07.2021 та викласти п. «ціна» додатку № 2 до договору у новій редакції.

11.08.2021 сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору (т. 1 а.с. 30-31), в якій узгодили внести зміни до комерційної пропозиції до договору про постачання електричної енергії споживачу № 21/07/12-2 від 12.07.2021 та викласти п. «ціна» додатку № 2 до договору у новій редакції.

10.09.2021 сторони підписали додаткову угоду № 3 до договору (т. 1 а.с. 32-33), в якій узгодили внести зміни до комерційної пропозиції до договору про постачання електричної енергії споживачу №21/07/12-2 від 12.07.2021 та викласти п. «ціна» додатку № 2 до договору у новій редакції.

06.10.2021 сторони уклали додаткову угоду № 4 до договору (т. 1 а.с. 34-35), в якій узгодили внести зміни до комерційної пропозиції до договору про постачання електричної енергії споживачу №21/07/12-2 від 12.07.2021 та викласти п. «ціна» додатку № 2 до договору у новій редакції.

11.11.2021 сторони підписали додаткову угоду № 5 до договору (т. 1 а.с. 36-37), в якій узгодили внести зміни до комерційної пропозиції до договору про постачання електричної енергії споживачу № 21/07/12-2 від 12.07.2021 та викласти п. «ціна» додатку № 2 до договору у новій редакції.

10.12.2021 сторони уклали додаткову угоду № 6 до договору (т. 1 а.с. 38-39), в якій узгодили внести зміни до комерційної пропозиції до договору про постачання електричної енергії споживачу № 21/07/12-2 від 12.07.2021 та викласти п. «ціна» додатку № 2 до договору у новій редакції.

Позивач за первісним позовом зазначає, що на виконання умов договору поставив відповідачу за первісним позовом у січні 2022 року електричну енергію на суму 824 422 731,52 грн з ПДВ, на підтвердження чого надав підписаний сторонами акт купівлі-продажу електричної енергії № 300 від 31.01.2022 (т. 1 а.с. 45).

Як зазначає позивач за первісним позовом, споживач здійснив часткову оплату замовленого обсягу за січень 2022 року, у зв`язку із чим на відповідний залишок заборгованості позивачем було виставлено та направлено відповідачу рахунок на оплату № 397 від 31.01.2022 на суму 62 095 164,26 грн (т. 1 а.с. 46).

Позивач за первісним позовом вказує, що відповідач в порушення умов договору рахунок на оплату № 397 від 31.01.2022 оплатив лише частково на суму 1 700 000,00 грн, на підтвердження чого надав платіжну інструкцію № 46430а1f9d від 27.04.2023 (т. 1 а.с. 74). У зв`язку із чим у відповідача за первісним позовом виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 60 395 164,26 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач за первісним позовом направив відповідачу претензії № 16/05-4 від 16.05.2023 (т. 1 а.с. 75-77), № 10/11-10 від 10.11.2023 (т. 1 а.с. 80-81) та № 04/12-7 від 04.12.2023 (т. 1 а.с. 84-86), в яких вимагав сплатити заборгованість.

В якості доказу направлення на адресу відповідача за первісним позовом вказаних претензій, позивач надав до суду копії описів вкладення, накладних Укрпошти, фіскальних чеків та списку згрупованих відправлень (т. 1 а.с. 78-79, 82-83, 87-90).

Однак, як зазначає позивач за первісним позовом, відповідач відповідь на претензії не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що первісні позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 60 245 164,26 грн є правомірними та підлягають задоволенню. Натомість позивач за зустрічним позовом не довів перед судом, яким чином не зазначення в рахунку № 397 від 31.01.2022 строку його оплати, за наявності передбаченого договором альтернативного визначення строку оплати (за відсутності його зазначення у рахунку), а також виставлення відповідачем за зустрічним позовом спірного рахунку з порушенням строку його надання, порушує його права та законні інтереси. При цьому господарський суд виснував, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту, зокрема, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Юнайтед Енерджі надати Акціонерному товариству Нікопольський завод феросплавів належним чином оформлений рахунок на оплату електричної енергії, поставленої за умовами договору № 21/07/12-2 від 12.07.2021 про постачання електричної енергії споживачу у січні 2022 року, за наявності передбаченого договором альтернативного визначення строку оплати (за відсутності його зазначення у рахунку) не є ефективним і можливим з точки зору подальшого примусового виконання судового рішення, відмовивши у задоволенні зустрічного позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 265 ГК Украйни за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 910/8612/19).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 ГК України).

Як визначено ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі № 909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

Відповідно до п. 5.7. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, шо виставляються постачальником споживачу, мають містині чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Комерційна пропозиція, яка є додатком 2 до цього договору, має містити термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати (п. 5.13. договору).

Відповідно до розділу «Термін оплати» комерційної пропозиції, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі планових платежів:

1) до 10 числа поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений на період з 1 по 10 число включно розрахункового місяця;

2) до 20 числа поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений па період з 11 по 20 число включно розрахункового місяця;

3) до кінця дня останнього календарного дня поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений па період з 21 по останній календарний день включно розрахункового місяця. У разі якщо останній день проведення платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню місяця. До 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяця електричну енергію.

Постачальник до 12 числа включно місяця, наступного за розрахунковим, оформлює акт купівлі-продажу електричної енергії за місяць та в цей же сірок надає його споживачу за допомогою системи ЕДО, а також засобами електронного зв`язку на електронну адресу, вказану у заяві-приєднання до умов договору. Разом із актом купівлі-продажу електричної енергії постачальник надає рахунок па оплату за фактично використану електричну енергію. Оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання. У разі якщо останній день проведення платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню місяця (розділ «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції).

З викладеного вбачається, що сторони погодили декілька варіантів визначення настання строку оплати, а саме:

- п. 5.7. договору визначено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем;

- розділом «Термін оплати» комерційної пропозиції визначено, що до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяця електричну енергію;

- розділом «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції визначено, що оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання.

Апелянт зазначає, що Споживач не оформлював жодних рахунків за спірний період, а комерційна пропозиція не містить дати, від якої має обраховуватись 5-денний строк для їх оплати, оплата наведеного вище рахунку Позивача мала бути здійснена Споживачем у строк, визначений в самому рахунку.

Натомість колегія суддів зауважує, що з аналізу наведених пунктів договору та комерційної пропозиції вбачається, що сторони погодили, що оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку (який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем).

Таким чином, відповідно до п. 5.7. договору, споживач повинен оплатити рахунок за поставлену у січні 2022 року електричну енергію у строк, визначений у рахунку, однак в виставленому рахунку № 397 від 31.01.2022 строк оплати не визначений.

В розділі «Термін оплати» комерційної пропозиції визначено, що остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяця електричну енергію споживач здійснює до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем.

Разом з тим, розділом «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції визначено, що оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання.

Оскільки аналіз змісту договору не дозволяє встановити строки оплати, то у цій справі підлягає застосуванню тлумачення за принципом "contra proferentem" (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх писав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча й були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

За наслідком застосуванням зазначеного принципу тлумачення умов договору, ризик настання негативних наслідків покладається на сторін договору, які передбачили таку умову договору, що не конкретизувала строків оплати.

Відповідно до інформації, що міститься на рахунку № 397 від 31.01.2022, відповідач отримав вказаний рахунок 15.02.2022. Таким чином, відповідно до положень розділу «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції відповідач повинен був оплатити спірний рахунок у строк до 22.02.2022 включно (15.02.2022 + 5 робочих днів).

Враховуючи вищевикладене, твердження АТ «НЗФ» стосовно того, що строк виконання зобов`язання з оплати за наведеним вище рахунком не встановлений і за умовами договору не настав, у зв`язку із чим відсутнє порушення відповідачем грошового зобов`язання, є безпідставними.

Також, є необґрунтованим посилання відповідача (скаржника) на положення ст. 613 Цивільного кодексу України та неможливість виконати свій обов`язок з оплати спірного рахунку, у зв`язку із не зазначенням позивачем в ньому строку оплати, виходячи з наступного.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу (ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України).

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, умови договору містять альтернативне визначення строку оплати за відсутності його зазначення у рахунку.

Слід наголосити, що з моменту підписання сторонами акту купівлі-продажу електричної енергії № 300 від 31.01.2022 відповідач знав точну кількість та вартість поставленої йому електричної енергії у січні 2022 року. Реквізити позивача зазначені в розділі 14 «Реквізити та підписи сторін» договору та продубльовані у виставленому рахунку № 397 від 31.01.2022.

До того ж, відсутність в спірному рахунку строку його оплати не завадила відповідачу сплатити 762 327 567,26 грн за електричну енергію, поставлену в січні 2022 року, до його виставлення, а також 1 700 000,00 грн та 150 000,00 грн після його виставлення.

З огляду на викладене, аналогічні за змістом заперечення АТ «НЗФ» обґрунтовано були відхилені господарським судом.

При цьому суд відзначає, що у лютому 2024 року Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» проведено оплату за договором про постачання електричної енергії № 21/07/12-2 від 12.07.2021 в розмірі 150 000,00 грн, на підтвердження чого до суду подана платіжна інструкція № 275971 від 15.02.2024 про сплату позивачу 150000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, основна заборгованість у розмірі 150 000,00 грн була сплачена відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі за первісним позовом в частині стягнення основного боргу у розмірі 150 000,00 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Водночас, доказів оплати поставленої електричної енергії в сумі 60 245 164,26 грн відповідач не надав.

Таким чином, первісні позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 60245164,26 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

При цьому судом враховано, що Позивач за первісним позовом в своїй відповіді на відзив зазначив, що не підтримує свої позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 150 000,00 грн внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову та просить суд відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України присудити до стягнення понесених ним у справі судових витрат в цій частині з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З урахуванням викладеного, господарським судом правильно задоволено клопотання позивача за первісним позовом та присуджено судовий збір за подання до суду первісного позову з відповідача за первісним позовом на користь позивача в повному розмірі, а саме на суму 905 927,46 грн.

Щодо зустрічного позову.

Як зазначав позивач за зустрічним позовом, підставою для оплати за поставлену електричну енергію є саме рахунок на оплату, а складання та надання його споживачу у вищевказаний строк передбачено договором та є саме обов`язком постачальника. Відповідно до п. 5.7. договору оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. В обґрунтування первісних позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на рахунок на оплату № 397 від 31.01.2022 на загальну суму 62 095 164,26 грн з ПДВ, в якому зазначено: «сплатити до: -». Однак, як зазначає позивач за зустрічним позовом цей рахунок споживач отримав засобами електронного зв`язку 15.02.2022 в 6:49 год., що підтверджується наданою ТОВ «Юнайтед Енерджі» квитанцією разом з рахунком. Таким чином, вищевказаний рахунок на оплату, як обов`язкова підстава для здійснення оплати споживачем, був виписаний безпосередньо і самостійно відповідачем за зустрічним позовом з порушенням строку його надання, що не відповідає умовам договору Також, даний рахунок взагалі не містить дату для його оплати, що не відповідає умовам п. 5.7 договору.

Позивач за зустрічним позовом вказував, що з огляду на альтернативний характер умови п. 5.7. договору можна дійти висновку, що споживач наділений правом самостійного вибору строку оплати рахунків постачальника або у строк, визначений у рахунку, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Оскільки споживач не оформлював жодних рахунків за спірний період, а комерційна пропозиція не містить дати, від якої має обраховуватись 5-денний строк для їх оплати, оплата наведеного вище рахунку позивача мала бути здійснена споживачем у строк, визначений в самому рахунку. Проте, як зазначено вище, рахунок № 397 від 31.01.2022 не містить строку для його оплати. За умовами пп. 1 п. 6.2 договору на споживача покладений обов`язок забезпечити своєчасну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Таким чином, ТОВ «Юнайтед Енерджі» не було дотримано вищезазначених умов договору щодо своєчасності, повноти формування та надання на адресу АТ НЗФ рахунку на оплату. Строку виконання зобов`язання з оплати за рахунком № 397 від 31.01.2022 не встановлено, а отже, за умовами договору такий строк не настав. Отже, як зазначає позивач за зустрічним позовом, оскільки рахунок на оплату № 397 від 31.01.2022 не містить строків для його оплати, то такий рахунок не може вважатися оформленим постачальником належним чином відповідно до умов договору та ПРРЕЕ (Правил роздрібного ринку електричної енергії), а, отже, і не може бути належною правовою підставою для проведення оплати за поставлену електроенергію. Таким чином, ТОВ «Юнайтед Енерджі» допустило порушення вимог розділу «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» додатку № 2 «Комерційна пропозиція» до договору та приписів розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії, що стало підставою несплати АТ «Нікопольський завод феросплавів» за спожиту електроенергію.

З огляду на що, позивач за зустрічним позовом просив суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Юнайтед Енерджі надати Акціонерному товариству Нікопольський завод феросплавів належним чином оформлений рахунок на оплату електричної енергії, поставленої за умовами договору № 21/07/12-2 від 12.07.2021 про постачання електричної енергії споживачу у січні 2022 року.

Колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю тверджень АТ «НЗФ», що оскільки рахунок на оплату № 397 від 31.01.2022 не містить строків для його оплати, то такий рахунок не може вважатися оформленим постачальником належним чином відповідно до умов договору та ПРРЕЕ (Правил роздрібного ринку електричної енергії), а, отже, і не може бути належною правовою підставою для проведення оплати за поставлену електроенергію, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 5.7. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, шо виставляються постачальником споживачу, мають містині чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Комерційна пропозиція, яка є додатком 2 до цього договору, має містити термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати (п. 5.13. договору).

Відповідно до розділу «Термін оплати» комерційної пропозиції, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі планових платежів:

1) до 10 числа поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений на період з 1 по 10 число включно розрахункового місяця;

2) до 20 числа поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений па період з 11 по 20 число включно розрахункового місяця;

3) до кінця дня останнього календарного дня поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений па період з 21 по останній календарний день включно розрахункового місяця. У разі якщо останній день проведення платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню місяця. До 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяця електричну енергію.

Постачальник до 12 числа включно місяця, наступного за розрахунковим, оформлює акт купівлі-продажу електричної енергії за місяць та в цей же сірок надає його споживачу за допомогою системи ЕДО, а також засобами електронного зв`язку на електронну адресу, вказану у заяві-приєднання до умов договору. Разом із актом купівлі-продажу електричної енергії постачальник надає рахунок па оплату за фактично використану електричну енергію. Оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання. У разі якщо останній день проведення платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню місяця (розділ «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції).

З викладеного слідує, що сторони погодили декілька варіантів визначення настання строку оплати, а саме:

- п. 5.7. договору визначено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем;

- розділом «Термін оплати» комерційної пропозиції визначено, що до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяця електричну енергію;

- розділом «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції визначено, що оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання.

Враховуючи наведене, з аналізу наведених пунктів договору та комерційної пропозиції вбачається, що сторони погодили, що оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку (який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем).

Таким чином, відповідно до п. 5.7. договору, споживач повинен оплатити рахунок за поставлену у січні 2022 року електричну енергію у строк, визначений у рахунку, однак в виставленому рахунку № 397 від 31.01.2022 строк оплати не визначений.

В розділі «Термін оплати» комерційної пропозиції визначено, що остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяця електричну енергію споживач здійснює до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем.

Разом з тим, розділом «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції визначено, що оплата рахунка за фактично використану електроенергію має бути здійснена споживачем протягом 5 робочих днів від дня його отримання.

Оскільки аналіз змісту договору не дозволяє встановити строки оплати, то у цій справі підлягає застосуванню тлумачення за принципом "contra proferentem" (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх писав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча й були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

За наслідком застосуванням зазначеного принципу тлумачення умов договору, ризик настання негативних наслідків покладається на сторін договору, які передбачили таку умову договору, що не конкретизувала строків оплати.

Відповідно до інформації, що міститься на рахунку № 397 від 31.01.2022, відповідач отримав вказаний рахунок 15.02.2022.

Отже, відповідно до положень розділу «Строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» комерційної пропозиції відповідач повинен був оплатити спірний рахунок у строк до 22.02.2022 включно (15.02.2022 + 5 робочих днів), що не спростовано доводами апеляційної скарги.

При цьому як встановлено судом та вже було зазначено, умови договору містять альтернативне визначення строку оплати за відсутності його зазначення у рахунку.

З моменту підписання сторонами акту купівлі-продажу електричної енергії № 300 від 31.01.2022 відповідач знав точну кількість та вартість поставленої йому електричної енергії у січні 2022 року. Реквізити позивача зазначені в розділі 14 «Реквізити та підписи сторін» договору та продубльовані у виставленому рахунку № 397 від 31.01.2022.

До того ж, відсутність в спірному рахунку строку його оплати не завадила відповідачу сплатити 762 327 567,26 грн за електричну енергію, поставлену в січні 2022 року, до його виставлення, а також 1 700 000,00 грн та 150 000,00 грн після його виставлення.

Більше того, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм у сукупності з ст. 265 ГК Украйни, ст.ст. 655, 712 ЦК України саме з фактом поставки товару постачальником та його прийняттям покупцем пов`язується настання обов`язку з оплати, що має бути підтверджено відповідними доказами, першочергово первинними документами.

Так, у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17 було зазначено, що: «Стосовно невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку-фактуру судова колегія вважає, що невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Так, за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України».

В свою чергу, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18).

Враховуючи викладене, рахунок сам по собі не є первинним документом, який би підтверджував обставини господарської операції з постачання, а є бухгалтерським інформативним документом, який в тому числі містить реквізити для оплати. У спірних відносинах такі реквізити вказані, зокрема, у договорі.

Отже, відсутні підстави стверджувати, що наявна відкладальна умова (у розумінні приписів статті 212 ЦК України) щодо виконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань з оплати отриманого від позивача товару.

Так само, АТ «НЗФ» не доведено суду наявність обставин прострочення кредитора згідно ст. 613 ЦК України, з якими пов`язувалася б можливість здійснення оплати за Договором, адже факт не зазначення в рахунку на оплату № 397 від 31.01.2022 строків для його оплати як і його виставлення з порушенням строку його надання, жодним чином не впливає на зобов`язання позивача за зустрічним позовом з його оплати та, в даному випадку жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача за зустрічним позовом.

Колегія суддів зауважує, що саме на Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", як позивача за зустрічним позовом, покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Однак, всупереч наведеному позивач за зустрічним позовом не довів перед судом, яким чином не зазначення в рахунку № 397 від 31.01.2022 строку його оплати, за наявності передбаченого договором альтернативного визначення строку оплати (за відсутності його зазначення у рахунку), а також виставлення відповідачем за зустрічним позовом спірного рахунку з порушенням строку його надання, порушує його права та законні інтереси.

Також, обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту, зокрема, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Юнайтед Енерджі надати Акціонерному товариству Нікопольський завод феросплавів належним чином оформлений рахунок на оплату електричної енергії, поставленої за умовами договору № 21/07/12-2 від 12.07.2021 про постачання електричної енергії споживачу у січні 2022 року, за наявності передбаченого договором альтернативного визначення строку оплати (за відсутності його зазначення у рахунку) не є ефективним і можливим з точки зору подальшого примусового виконання судового рішення.

Адже задоволення позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Юнайтед Енерджі надати Акціонерному товариству Нікопольський завод феросплавів належним чином оформлений рахунок на оплату електричної енергії, в даному випадку за встановлених судом обставин настання строку оплати поставленої у січні 2022 року електричної енергії жодним чином не вплине на зобов`язання позивача за зустрічним позовом з оплати вказаної електричної енергії, в тому числі на строк здійснення такої оплати, не призведе та не може призвести до відновлення будь-яких порушених (на його думку) прав чи законних інтересів.

В контексті порушення прав позивача за зустрічним позовом та обраного ним способу захисту, суд звертає увагу, що розглядаючи справу, суд, установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 у справі № 525/505/16-ц).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 43); постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 31.10.2019 у справі № 916/1134/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц)

За таких умов, зустрічні позовні є такими, що не підлягають задоволенню.

Усім вищенаведеним спростовуються аргументі апелянта наведені у відповідній частині апеляційної скарги, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову у цій справі, вказавши, що позивачем за зустрічним позовом не доведено суду, що виставлення відповідачем за зустрічним позовом спірного рахунку з порушенням строку його надання, порушує його права та законні інтереси.

Щодо посилання АТ «НЗФ» на необґрунтованість відмови судом першої інстанції у задоволенні вказаного клопотання про призначення економічної експертизи.

03.06.2024 Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" подало до суду клопотання про призначення експертизи, в якому просить суд повернутися до стадії розгляду справи № 904/286/24 у підготовчому провадженні; призначити у справі №904/286/24 судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: Чи відповідає документальне оформлення взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод феросплавів» за договором № 21/07/12-2 про постачання електричної енергії споживачу від 12.07.2021 чинним нормативним вимогам? Чи підтверджується документально та нормативно правильність розрахунків цін електричної енергії, зазначених в актах купівлі-продажу електричної енергії №2828 від 31.08.2021, №3175 від 30.09.2021, №3625 від 31.10.2021, №4099 від 30.11.2021, №4580 від 31.12.2021, №300 від 31.01.2022 у відповідності до умов договору №21/07/12-2 про постачання електричної енергії споживачу від 12.07.2021? Чи підтверджується документально обсяг та вартість електричної енергії, визначені в рахунку на оплату №397 від 31.01.2022 у відповідності до акту №300 купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2022 та договору №21/07/12-2 про постачання електричної енергії споживачу від 12.07.2021? Чи є однаковим порядок формування вартості електричної енергії в акті №300 купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2022 та рахунку на оплату №397 від 31.01.2022? Якщо ні, у чому полягає відмінність в обчисленні вартості електричної енергії за вказаними документами? Чи підтверджується документально та нормативно заборгованість Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» за Договором №21/07/12-2 про постачання електричної енергії споживачу від 12.07.2021 на суму 60 395 164,26 грн? Якою буде документально та нормативно обґрунтована вартість електричної енергії, прийнятої Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» у січні 2022 року за договором №21/07/12-2 про постачання електричної енергії споживачу від 12.07.2021? Проведення судової експертизи доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Як передбачено абз. 2 п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012 № 4 (далі - Постанова № 4) судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Тобто, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмету доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 910/2559/21).

Варто зазначити, що підставою для призначення експертизи є неможливість вирішення судом спору без залучення спеціальних знань, а для встановлення фактичних даних у даній справі відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях, адже обставини, які стосуються предмету спору та входять до кола обставин, пов`язаних з предметом доказування, можуть бути встановлені за допомогою інших засобів доказування.

Згідно ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 73 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, в матеріалах справи містяться підписані обома сторонами акти, відсутні заперечення на розрахунки наведені у даних актах, умови договору визначають термін оплати, а тому всі зазначені документи дозволяють установити обставини по справі без проведення судово-економічної експертизи.

Тобто, сторонами до матеріалів справи долучено докази на підтвердження підстав первісного позову та зустрічного позову, які в силу вимог ст. 86 ГПК України мають бути оцінені судом, а результат такої оцінки має бути викладений у мотивувальній частині рішення суду (ст. 238 ГПК України).

В свою чергу, судом приймається до уваги, що АТ «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» у ході розгляду в суді першої інстанції та у апеляційній скарзі жодним чином не оспорює суму самої заборгованості, будь-які заперечення щодо обсягу переданої електричної енергії та заперечення щодо здійснених оплат відсутні.

Апеляційний суд наголошує, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2021 у справі №917/1196/19.

У даній справі № 904/286/24 колегія суддів також звертає увагу, що згідно абз. 3 п. 2 Постанови № 4 якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19).

Водночас, в матеріалах справи немає будь-яких взаємно суперечливих доказів, що спонукало б суд призначити експертизу, і про наявність таких не зазначає заявник клопотання.

Як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15 та від 14.01.2020 у справі № 925/1082/18.

Апелянтом не надано суду доказів неможливості самостійно замовити експертне дослідження з об`єктивних причин (як-то відсутність необхідних для проведення експертизи матеріалів тощо).

При цьому наявні у справі документи поряд з розрахунком позовних вимог дозволяють установити обставини у справі без спеціальних економічних знань та проведення судово-економічної експертизи, а відповідач за первісним позовом мав можливість зробити власний контррозрахунок позовних вимог, на підставі первинних документів та умов договору.

Варто також зазначити, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №927/685/20.

Крім того, правомірність зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України залежить від підставності призначення судової експертизи, необхідно виходити з того, що призначення судової експертизи - це процесуальна дія суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованим. Отже, призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до частини 1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 911/731/18.

Отже, за сукупністю зазначених обставин, апеляційний суд доходить висновку про правомірність відмови у задоволенні клопотання АТ «НЗФ» про призначення судової експертизи і з вищенаведених міркувань обґрунтовано відмовляє у задоволенні аналогічного клопотання в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи сукупність встановлених обставин, підтверджених відповідними доказами, з огляду на положення ст.ст. 74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їм належну правову оцінку.

Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2024 у справі № 904/286/24.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на її заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2024 у справі № 904/286/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2024 у справі №904/286/24 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 07.04.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко