ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Справа № 915/1445/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго (м.Миколаїв, вул. Миколаївська, 5-а, ідентифікаційний код 31319242)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Цацука Миколи Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про: стягнення 42226,24 грн

У С Т А Н О В И В:

Від Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява № 5311/33 від 11.09.2023 (вх. № 12195/23 від 18.09.2023) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Цацука Миколи Васильовича заборгованості на загальну суму 42226,24 грн, яка складається з 37242,02 грн основного боргу за спожиту теплову енергію, 2072,51 грн суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 917,80 грн 3% річних, 1993,91 грн пені, а також 2684,00 грн судового збору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2023 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1445/23 та визначено головуючим у справі суддю Адаховську В.С.

Ухвалою суду від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Встановлено відповідачу, в 15-денний строк від дня вручення даної ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Копія ухвали суду від 25.09.2023 була направлена сторонам у відповідності до приписів ч. 2 ст. 27 ГПК України.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, поштове відправлення (ухвала суду від 25.09.2023) не було вручено відповідачу, зазначене поштове відправлення повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку разом з довідкою із зазначенням причин повернення за закінченням терміну зберігання.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання адресатом кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

З огляду на наведене, судом вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

Судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Тому відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ураховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач не скористалися своїм правом подання відзиву на позовну заяву або інших документів по суті справи, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України.

За правилами ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розгляд справи здійснено поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Відповідач у справі є власником нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Артема, 37.

Вказане позивач підтвердив наданими до позовної заяви копіями свідоцтва №617 від 31.07.2001, виданого Регіональним відділенням фонду Державного майна України по Миколаївській області, свідоцтва про державну реєстрацію договору купівлі-продажу державного майна, реєстровий № 828.

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради згідно наряду №99А проведено підключення 08.11.2021 опалення житлового будинку № 37 по вул. Океанівська м. Миколаєва.

Згідно наказу керівника позивача №115 від 09.03.2022 опалювальний період 2021-2022 років вирішено закінчити з 29.03.2022 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради згідно наряду №95А від 09.11.2022 проведено підключення 09.11.2022 опалення житлового будинку житлового будинку № 37 по вул. Океанівська м. Миколаєва.

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №176 від 24.03.2023 року опалювальний сезон 2022-2023 було завершено.

Факт постачання теплової енергії до приміщення по вул. Артема (Океанівська), 37, м.Миколаєва підтверджується наявними в матеріалах справи звітами за спожиту теплову енергію абонентом за вузлом обліку 601778.01, а також відомостями про споживання теплової енергії за опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023.

Кількість поставленої теплової енергії, в тому числі до приміщення відповідача відображено у щомісячних відомостях обліку споживання теплової енергії.

Таким чином, відповідач фактично отримував послугу з постачання теплової енергії.

Для проведення оплати за теплову енергію позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:

- №5159.01 від 30.11.2021 на загальну суму 1906,40 грн;

- №5159.01 від 30.12.2021 на загальну суму 5019,37 грн;

- №5159.01 від 31.01.2022 на загальну суму 5585,90 грн;

- №5159.01 від 31.01.2022, з урахуванням коригування вартості постачання теплової енергії за листопад, грудень 2021 року 1319,61 грн;

- №5159.01 від 25.02.2022, з урахуванням коригування вартості постачання теплової енергії за січень 2022 року 2587,15 грн;

- №5159.01 від 28.02.2022 на загальну суму 4224,99 грн;

- №5159.01 від 31.03.2022 на загальну суму 4190,89 грн;

- №5159.01 від 30.04.2022, з урахуванням коригування вартості постачання теплової енергії за лютий, березень 2022 року 2153,06 грн;

- №5159.01 від 28.04.2022 на загальну суму 353,06 грн;

- №5159.01 від 31.05.2022 на загальну суму 336,01 грн;

- №5159.01 від 30.06.2022 на загальну суму 336,01 грн;

- №5159.01 від 31.07.2022 на загальну суму 336,01 грн;

- №5159.01 від 31.08.2022 на загальну суму 336,01 грн;

- №5159.01 від 30.09.2022 на загальну суму 336,01 грн;

- №5159.01 від 31.10.2022 на загальну суму 336,01 грн;

- №5159.01 від 30.11.2022 на загальну суму 2426,71 грн;

- №5159.01 від 31.12.2022 на загальну суму 4075,14 грн;

- №5159.01 від 31.01.2023 на загальну суму 4452,84 грн;

- №5159.01 від 31.02.2023 на загальну суму 4953,57 грн;

- №5159.01 від 31.03.2023 на загальну суму 3088,88 грн;

- №5159.01 від 30.04.2023 на загальну суму 336,01 грн;

- №5159.01 від 31.05.2023 на загальну суму 336,01 грн;

- №5159.01 від 30.06.2023 на загальну суму 336,01 грн.

Всього на загальну суму 37242,02 грн.

Крім того, щомісячно складались та направлялись акти за послугу з постачання теплової енергії.

Рахунки та акти прийому-передачі направлялись відповідачу засобами поштового зв`язку, про що свідчать додані до позовної заяви копії списків реєстрів поштової кореспонденції.

Відповідач заперечень з приводу даних про кількість відпущеної теплової енергії та її вартості, зазначених у рахунках та актах, не надав.

Згідно розрахунку заборгованості, який виконано станом на 01.08.2023, відповідач з листопада 2021 року по червень 2023 року отримав послуги з постачання теплової енергії, з урахуванням плати за абонентське обслуговування, на загальну суму 37242,02 грн.

Розрахунок заборгованості виконаний з урахуванням даних щомісячних відомостей обліку споживання теплової енергії, наказів про встановлення розміру тарифів №650/1 від 13.10.2021, №792 від 30.11.2021, №373 від 26.10.2022.

Доказів укладення між сторонами договору суду не подано.

За твердженнями позивача, викладеними у позові, вказане приміщення підключене до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, де система опалення є єдиною, а теплова енергія подавалась в опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023 роки. В умовах єдиної системи опалення подача теплоносія до системи теплоспоживання будівлі забезпечує опалення всіх її приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення. Враховуючи, що теплове обладнання вищезазначених нежитлових приміщень, власником яких є відповідач, підключено до системи централізованого опалення будинку, він фактично є споживачем теплової енергії в опалювальні періоди.

Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалось за тарифами, зазначеними у наказах ОКП Миколаївоблтеплоенерго відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Станом на дату розгляду справи суду не подано доказів оплати відповідачем грошових коштів за спожиту теплову енергію.

Правовідносини у сфері постачання та споживання теплової енергії регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги, Законом України Про теплопостачання, Законом України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, Цивільним кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 та іншими підзаконними нормативно-правовими актами.

Законом України Про житлово-комунальні послуги передбачено наступне:

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (ст. 1 Закону).

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема:

- укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом;

- оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Виконавець комунальної послуги зобов`язаний:

- у разі укладення індивідуального договору або індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем здійснювати розподіл загальнобудинкового обсягу послуг між співвласниками багатоквартирного будинку у передбаченому законодавством та договором порядку.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України Про житлово-комунальні послуги комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено наступне:

п. 6. Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам: за індивідуальним договором, договором з власником (користувачем) будівлі - до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі).

п. 7. Визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору: 1) за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки для колективного договору, договору з колективним споживачем, договору з власником (користувачем) будівлі, індивідуального договору.

п. 8. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

п. 13. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

п. 18. Одиницею вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (Гкал).

п. 19. Комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

п. 22. Порядок зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії визначається договором та здійснюється виконавцем у присутності споживача або його представника, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою систем дистанційного зняття показань.

п. 24. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

п. 27. Розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги відповідно до обраної моделі договірних відносин.

п. 29. Зняття показань вузлів комерційного, розподільного обліку та приладів-розподілювачів теплової енергії здійснюється відповідно до статті 11 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та умов договору.

п. 31. Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії.

п. 32. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

п. 36. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17, від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18) та від 13 листопада 2019 року у справі №686/14833/15-ц (провадження № 61-26205св18).

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Так, позов про стягнення вартості теплової енергії підлягає задоволенню, якщо підтверджено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17 та постанові від 21.05.2019 року у справі №922/4239/16.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: м.Миколаїв, вул.Океанівська, 37, яке належить відповідачу.

З огляду на те, що відповідачем фактично споживалася теплова енергія на опалення належного нежитлового приміщення протягом опалювальних періодів 2021-2022 років, 2022-2023 років, відповідач, таким чином, з 01.11.2021 року доєднався до умов типового договору, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021.

Відповідно до п. 30-34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу у розмірі, вказаному у додатку 1, 2 договору.

Відповідно до змін затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, що внесені до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та наказу керівника позивача від 13.10.2021 №650/1 на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.10.2021 №983 та наказу від 30.11.2021 №792 на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.11.2021 №1166 Про встановлення ОКП Миколаївоблтеплоенерго двоставкових тарифів на теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії та транспортування теплової енергії ПрАТ МТЕЦ тепловими мережами підприємства застосовуються двоставкові тарифи на теплову енергію за умовно-змінною та умовно-постійною частиною тарифу.

Умовно-змінна частини тарифу плата за фактично спожиту теплову енергію за даними лічильника теплової енергії. Ця плата нараховується лише під час опалювального сезону. Вона відшкодовує умовно-змінну частину витрат на виробництво та транспортування теплової енергії в частині витрати на придбання природного газу та електроенергії.

Умовно-постійна частина тарифу плата за одиницю приєднаного теплового навантаження (абонентська плата). Ця плата передбачає умовно-постійну частину економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, які не увійшли до умовно-змінної частини тарифу (витрати на обслуговування та ремонт мереж котелень, обладнання, сплату податків). Величина умовно-постійної частини залежить від теплового навантаження, яке вказане в договорі. Нараховування умовно-постійної частини є постійною величиною та сплачується рівними частинами щомісяця упродовж усього року не залежно від обсягу спожитої теплової енергії.

Враховуючи вищевикладене, позивач при формуванні рахунків-фактур та загального розрахунку заборгованості врахував зміни внесені рішеннями виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.10.2021 №983 та від 24.11.2021 №1166.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Внаслідок невиконання боржником зобов`язання по сплаті за послугу постачання теплової енергії, виникла заборгованість за опалювальні періоди 2021-2022 років, 2022-2023 років, яка згідно приєднаного до позову розрахунку становить 37242,02 грн.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

За приписами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України (далі ГК України) законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За опалювальні періоди 2021-2022 роки, 2022-2023 роки відповідачеві нараховані 2072,51 грн сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 917,80 грн. сума 3% річних, а також 1993,91 грн. пеня.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат судом встановлено, що їх розмір становить 2921,13 грн.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в межах заявленої позивачем суми в розмірі 2072,51 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що їх нарахування виконано позивачем арифметично вірно, отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 917,80 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені судом встановлено, що їх розмір становить 1984,95 грн.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 8,96 грн. (1993,91 грн 1984,95 грн) задоволенню не підлягають.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 13 ГПК).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК).

Учасники справи, зокрема зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Будь-яких доказів того, що відповідач своєчасно і в повному обсязі виконав свої зобов`язання, останній, у порушення приписів ст. 73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд керується положеннями ч. 5 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Цацука Миколи Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго (м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5-а, ідентифікаційний код 31319242) грошові кошти у загальному розмірі 42217,28 грн, з якої 37242,02 грн основний борг, 2072,51 грн інфляційні втрати, 917,80 грн 3% річних, 1984,95 грн пеня, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2683,43 грн.

3. Відмовити в іншій частині позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська