РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2025Справа № 910/1516/22 (910/1562/24)
За позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича

до Сороки Володимира Володимировича

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину

в межах справи №910/1516/22

За заявою Приватного акціонерного товариства "Газтранзит" з іноземними інвестиціями" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців,26-В, ідентифікаційний номер 25273549)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" (03065, м. Київ, вул. Козелецька,24, прим.24, ідентифікаційний номер 38628196)

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

Секретар судового засідання Муханьков Ю.В.

представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/1516/22 за заявою Приватного акціонерного товариства "Газтранзит" з іноземними інвестиціями" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія".

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" арбітражний керуючий Бандола Олександр Олексійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Сороки Володимира Володимировича про визнання недійсним договору про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022 та застосування наслідків недійсності правочину, а саме стягнення 250 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на укладення спірного договору з порушеннями законодавства у зв`язку з чим існують підстави для визнання такого правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 10.06.2024.

07.06.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відлкадення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 відкладено розгляд справи на 26.08.2024.

25.06.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

16.07.2024 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.08.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 призначено розгляд справи на 18.11.2024.

В судовому засідання 18.11.20204 оголошено перерву до 23.12.2024.

16.12.2024 до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Газтранзит" з іноземними інвестиціями надійшло клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 відкладено розгляд справи на 13.01.2025.

В судове засідання 13.01.2025 з`явився позивач, надав пояснення по суті спору, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 13.01.2025 з`явився, надав пояснення по суті спору, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 13.01.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія", представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія! та (надалі - «Замовник») Фізичною особою-підприємцем Сорокою Володимиром Володимировичем (надалі - «Виконавець») укладено Договір про надання послуг з консультування № 06/01-22 (надалі - «Договір»), предметом якого є надання Виконавцем послуг для Замовника: надання консультації та представництво в сфері кримінального права і процесу, господарського, цивільного, земельного, містобудівного законодавства; надання письмових та усних консультацій, меморандумів та юридичних висновків; тактики проведення окремих слідчих дій (допити, обшуки, виїмки, негласні слідчі розшукові дії); практики припинення кримінального переслідування суб`єктів господарювання, навчання персоналу Замовника; інші послуги, необхідні Замовнику для здійснення ним своєї господарської діяльності (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору вартість наданих послуг передбачених п. 1.1.Догвоору складає 250 000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) без ПДВ та підлягає сплаті на банківський рахунок Виконавця протягом трьох днів з дати виставлення рахунку-фактури.

За змістом п. 3.1 Договору Замовник зобов`язаний надавати Виконавцю всю необхідну інформацію та/чи документи для виконання договору; у випадку необхідності видавати Виконавцю довіреності на представництво інтересів Замовника.

Згідно п. 4.1 Договору протягом 20 календарних днів після завершення надання послуг Сторони підписують Акт прийому-передачі послуг на підставі Звіту наданих послуг, що свідчить про надання послуг.

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що даний Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2022, або до повного виконання Сторонами своїх обов`язків по цьому Договору.

На виконання вимог вказаного договору 18.02.2022 сторонами було підписано Акт надання послуг №1, відповідно до якого загальна вартість робіт (послуг) склала 250 000,00 грн, без ПДВ, відповідно Додатку від 18.02.2022, що додається.

Так, згідно Додатку до Акту надання послуг №01 від 18.02.2022 за Договором про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022, відповідачем надавалися такі послуги:

Звіт наданих послуг за Договором про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022
10.01.2022Зустріч з клієнтом з метою обговорення подальших дій щодо надання послуг та обговорення поточних питань25 000,00
18.01.2022Усне консультування клієнта щодо господарської діяльності підприємства20 000,00
20.01.2022Аналіз судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо наявності/відсутності будь-якої інформації про Товариства20 000,00
24.01.2022Аналіз наданих клієнтом договорів та додаткових угод на предмет дотримання законодавства. Вичитка та коригування наданих Договорів та Додаткових угод на відповідність норм чинного законодавства.35 000,00
26.01.2022Підготовка юридичного заключення щодо податкових планових та позапланових перевірок: підстави, ризики, наслідки35 000,00
02.02.2022Юридичний аналіз господарських операцій з контрагентами Товариства. Підготовка юридичного заключення щодо можливих ризиків25 000,00
04.02.2022Консультування з питань сплати податків20 000,00
08.02.2022Аналіз можливостей та ризиків за умови розірвання договорів оренди за вимогою однієї зі сторін.35 000,00
16.02.2022Підготовка розширеного юридичного заключення щодо податкових планових та позапланових перевірок: ризики, наслідки35 000,00
Всього: 250 000,00

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві наголосив, що на виконання умов договору надав відповідні послуги.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку задовольнити позов, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Частини 1 та 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник уклав договір із заінтересованою особою;

боржник уклав договір дарування.

Відтак, положення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія".

Приймаючи до уваги, що оспорюваний Договір про надання послуг консультування №06/01-22 від 06.01.2022 укладений у межах трирічного строку до відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія", до даних правовідносин підлягає застосуванню стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

У постанові від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14 Верховний Суд висловив правову позицію щодо реальності господарської операції, вказав на те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.

Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як слідує зі змісту оспорюваного договору, предметом останнього є надання фізичною особою-підприємцем Сорокою Володимиром Володимировичем консультацій та представництво в сфері кримінального права і процесу, господарського, цивільного, земельного, містобудівного законодавства; надання письмових та усних консультацій, меморандумів та юридичних висновків; тактики проведення окремих слідчих дій (допити, обшуки, виїмки, негласні слідчі розшукові дії); практики припинення кримінального переслідування суб`єктів господарювання, навчання персоналу Замовника; інші послуги, необхідні Замовнику для здійснення ним своєї господарської діяльності.

Частиною 1 статті 175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №911/5358/14.

За фактом надання послуг за спірним договором сторонами підписано та скріплено печатками Акт надання послуг №01 від 18.02.2022.

У вказаному акті надання послуг зазначено про надання про виконання фізичною особою-підприємцем Сорокою Володимиром Володимировичем консультаційні послуги та представництво у сфері права, крім того зазначено, що загальна вартість робіт послуг склала 250 000,00 без ПДВ, відповідно Додатку від 18.02.2022, що додається.

Так, згідно Додатку до Акту надання послуг №01 від 18.02.2022 за Договором про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022, відповідачем надавалися такі послуги:

Звіт наданих послуг за Договором про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022
10.01.2022Зустріч з клієнтом з метою обговорення подальших дій щодо надання послуг та обговорення поточних питань25 000,00
18.01.2022Усне консультування клієнта щодо господарської діяльності підприємства20 000,00
20.01.2022Аналіз судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо наявності/відсутності будь-якої інформації про Товариства20 000,00
24.01.2022Аналіз наданих клієнтом договорів та додаткових угод на предмет дотримання законодавства. Вичитка та коригування наданих Договорів та Додаткових угод на відповідність норм чинного законодавства.35 000,00
26.01.2022Підготовка юридичного заключення щодо податкових планових та позапланових перевірок: підстави, ризики, наслідки35 000,00
02.02.2022Юридичний аналіз господарських операцій з контрагентами Товариства. Підготовка юридичного заключення щодо можливих ризиків25 000,00
04.02.2022Консультування з питань сплати податків20 000,00
08.02.2022Аналіз можливостей та ризиків за умови розірвання договорів оренди за вимогою однієї зі сторін.35 000,00
16.02.2022Підготовка розширеного юридичного заключення щодо податкових планових та позапланових перевірок: ризики, наслідки35 000,00
Всього: 250 000,00
Крім того, відповідачем на підтвердження реальності виконання спірного договору долучено до матеріалів справи:

- «Юридичне заключення для ТОВ «УНК» щодо податкових позапланових та планових перевірок: підстави, ризики, наслідки від 26.01.2022»;

- «Юридичне заключення щодо можливих ризиків по господарських операціях з контрагентами ТОВ «УНК» від 02.02.2022»;

- «Юридичне заключення щодо можливості та ризиків за умови розірвання договорів

оренди за вимогою однієї з сторін для ТОВ «УНК» від 08.02.2022;

- «Розширене юридичне заключення для ТОВ «УНК» щодо податкових позапланових та планових перевірок: підстави, ризики, наслідки від 16.02.2022».

Разом із цим, у даних юридичних заключеннях міститься лише посилання на загальні норми господарського та цивільного кодексів України, цитування норм податкового кодексу України та висновки Верховного суду України, викладена інформація є скопійованою з відкритих джерел без жодного аналізу господарської діяльності Позивача.

Таким чином, надані на підтвердження фактичного виконання Договору про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022 акт надання послуг не надають суду можливості встановити реальність таких господарських операцій із надання боржнику юридичних послуг.

Суд звертає увагу, що надання таких юридичних послуг за актом надання послуг мало місце лише на протязі дев`яти днів (відповідно до Додатку до Акту), у той час як загальна вартість цих послуг складає 250 000,00 грн.

Із наведеного слідує, що ТОВ "Українська нерудна компанія" сплачено на користь фізичної особи-підприємця Сороки Володимира Володимировича грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. за надані фактично за дев`ять днів послуги, щодо яких відсутні жодні ідентифікуючи ознаки, з яких можливо було би встановити реальність цих господарських операцій та їх фактичний результат.

Крім того, рахунок на оплату таких послуг був виставлений позивачем ще 17.01.2022.

З вищенаведеного вбачається, що у Позивача була відсутня економічна доцільність у закупівлі даних послуг на суму 250 000,00 грн (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) фактично після подачі заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Українська нерудна компанія» (02.02.2022), внаслідок чого виконання грошових зобов`язань на відчужену частину коштів ТОВ «Українська нерудна компанія» перед існуючими кредиторами у даній справі фактично стало неможливим, оскільки юридичні висновки (заключення) надані Відповідачем за результатами наданих послуг, містять лише цитування норм податкового кодексу України, господарського та цивільного кодексів України, висновки Верховного суду України, без жодного аналізу господарської діяльності Позивача, договорів укладених з контрагентами, містять аналіз судових справ, судовий розгляд яких був завершений ще у 2014, 2015 та 2019 роках.

Також суд звертає увагу, що у вказаних заключеннях відсутній аналіз наявності судової справи № 910/1516/22 про банкрутство ТОВ «Українська нерудна компанія», проте акт надання послуг № 01 від 18.02.2022 на суму 250 000 грн був підписаний між сторонами на момент наявності у Єдиному реєстрі судових рішень ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство від 03.02.2022 у справі № 910/1516/22.

До того ж, дані юридичні висновки (заключення) не містять підпис та печатку Відповідача як виконавця даного юридичного заключення та у суду відсутні докази передачі таких заключень, адже ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/1516/22 про банкрутство ТОВ «Українська нерудна компанія» зобов`язано колишнього керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" () ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) передати ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" () арбітражному керуючому Бандолі Олександру Олексійовичу (свідоцтво № 853 від 17.07.2013, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) за актом приймання-передачі бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" (), а також документи, які підлягають зберіганню архівними установами.

В подальшому ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2024 встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. направлено вимогу № 8633 від 19.03.2024 у порядку ст.ст. 18, 63 Закону України «Про виконавче провадження» арбітражному керуючому Бандолі О.О. із проханням повідомити чи передані ліквідатору ОСОБА_2. бухгалтерські та інші документи, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності ТОВ «Українська нерудна компанія», а також документи, які підлягають зберіганню архівними установами.

Листом № 02-118/93 від 19.03.2024 ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія» арбітражним керуючим Бандолою О.О. повідомлено приватного виконавця про те, що колишнім керівником товариства ОСОБА_2 не було передано ліквідатору Бандолі О.О. в повному обсязі документи ТОВ «Українська нерудна компанія», у зв`язку з чим ліквідатор просить виконавця продовжити примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 по справі № 910/1516/22.

Таким чином, доказів того, що юридичні заключення були передані ТОВ «Українська нерудна компанія» відсутні.

Крім того, здійснюючи оцінку обставин з точки зору фінансових правовідносин та наслідків впливу оспорюваного правочину, суд звертає увагу на наступному.

На момент укладення спірного договору про надання послуг з консультування № 06/01-22 від 06.01.2022 між Позивачем та Відповідачем, Позивач вже мало значну заборгованість перед АТ «Газтранзит» за наступними правочинами:

- за договором № 26/03/19 про надання поворотної фінансової допомоги від 26.09.2019 в сумі основного боргу у розмірі 99 597 000,00 грн. (дев`яносто дев`ять мільйонів п`ятсот дев`яносто сім тисяч гривень 00 копійок);

- за договором поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 з специфікацією № 1 від 15.05.2019 в сумі основного боргу у розмірі 6 200 000,00 грн (шість мільйонів двісті тисяч гривень 00 копійок);

- за договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 з специфікацією № 1 від 15.07.2019 в сумі основного боргу у розмірі 5 609 473,48 грн (п`ять мільйонів шістсот дев`ять тисяч чотириста сімдесят три гривні 00 копійок);

- за прострочення виконання зобов`язань ТОВ «УНК» щодо погашення заборгованості за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 119-037/ЮК від 27.03.2019 та за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 18-086/ЮК від 20.11.2018 у розмірі 160 720 744,95 грн (сто шістдесят мільйонів сімсот двадцять тисяч сімсот сорок чотири гривні 95 копійок).

Як вбачається з ухвали Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі №910/1516/22 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Українська нерудна компанія», у 2020 року настав ризик неплатоспроможності, оскільки задоволення вимог одного кредитора призводить до неможливості погашення вимог іншого кредитора. Більш того, навіть задоволення вимог кредитора чиї вимоги виникли першими, вже було не можливим внаслідок недостатності активів для цього.

Разом із цим, із матеріалів справи слідує, що надання спірних послуг за договором про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022 та сплата боржником грошових коштів на користь відповідача у сумі 250 000,00 грн. відбулася в період неплатоспроможності ТОВ «Українська нерудна компанія».

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Отже фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У Цивільному кодексу України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог «дружнього» кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.

Задоволення боржником вимог окремого кредитора поза межами конкурсної процедури банкрутства з використанням пов`язаних (або непов`язаних) із боржником осіб підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо створення йому преференції у виконанні зобов`язань та порушення імперативно встановленої у банкрутстві черговості задоволення вимог певних класів кредиторів боржника.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

За наведених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст оспорюваного договору про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022 не відповідає критеріям розумності та добросовісності, є фраудаторним, оскільки боржником унаслідок укладення такого договору із заінтересованою особою стосовно боржника сплачено на користь відповідача грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. фактично без відповідних майнових дій відповідача в період входження в процедуру банкрутства, за відсутності економічно обґрунтованої мети та за наявності скрутного фінансового становища поряд з невиконаними зобов`язаннями перед іншими кредиторами, що суперечить вимогам статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ч. 5 ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання його недійсними у відповідності до ч. 1 ст. 215, 234 ЦК України та статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, оскільки договір про надання послуг з консультування №06/01-22 від 06.01.2022 визнається судом недійсним, позовна вимога про застосування наслідків недійсності такого правочину у вигляді стягнення з фізичної особи-підприємця Сороки Володимира Володимировича на користь ТОВ "Українська нерудна компанія" грошових коштів у сумі 250 000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно із пунктом 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства України, ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст. 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним договір про надання послуг з консультування № 06/01-22 від 06.01.2022 укладений між ТОВ «Українська нерудна компанія» та Сорокою Володимиром Володимировичем .

3. Застосувати наслідки недійсності правочину - стягнути з Сороки Володимира Володимировича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія» (, адреса: 03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, прим. 24) суму у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір 6 778 (шість тисяч сімсот сімдесят вісім) грн.. 00 коп. Видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 01.04.2025

Суддя А.В. Яковенко