ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 909/1028/20

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Васьковського О.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А.В.,

за участю представників сторін:

ОСОБА_1 - Петраша Ю.Л., Краснікова Т.В.,

керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Ловаса В.О.,

ОСОБА_2 - Шургот О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 30.12.2024)

у справі № 909/1028/20

за заявою ОСОБА_1 ,

про неплатоспроможність фізичної особи.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів та мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника і призначено керуючим реструктуризацією боргів, арбітражного керуючого Ловаса В.О.

Ухвалою підготовчого засідання від 09.02.2021 визнано грошові вимоги до боржника таких кредиторів: приватного виконавця Кушніра О.В. у сумі 380 842,32 грн; приватного виконавця Безрукого О.В. у сумі 362 098,43 грн; Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області у сумі 730 350,51 грн; Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у сумі 34 034,72 грн.

17.10.2023 до суду від ОСОБА_2 надійшла заява б/н від 17.10.2023 (вх. №12141/23) про включення до реєстру вимог кредиторів боржника грошових вимог ОСОБА_2 у розмірі 7 300 731 грн 20 коп.

В обґрунтування заяви посилається на те, що на підставі договору №18/12/18ВП від 18.12.2018 про відступлення права вимоги та договору про передачу прав за іпотечними договорами від 18.12.2018, укладених між ТОВ "ФК "Прайм Альянс" та ОСОБА_2 , до ОСОБА_2 перейшло право вимоги до боржника за кредитними договорами та договорами іпотеки, а також усі інші, пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. При цьому зазначив, що оскільки вимоги ОСОБА_2 забезпечені іпотечними договорами, укладеними із ОСОБА_1, які є чинними, а зобов`язання за кредитами не виконані, то ОСОБА_2 є учасником у справі про банкрутство, як забезпечений кредитор навіть, якщо ним не було б подано заяви з грошовими вимогами до боржника в рамках даної справи.

Боржник проти заяви ОСОБА_2 заперечив, просив відмовити в задоволенні заяви про визнання грошових вимог на суму 7 300 731 грн 20 коп. та застосувати до вимог в розмірі 6 895922 грн 36 коп. позовну давність. При цьому зазначав, що обставина набуття ОСОБА_2 прав вимоги за кредитними договорами №0801/1106/88-372 та №0801/1006/88-373 від 13.11.2006 є недоведеною, оскільки при розгляді справи №909/1028/20(909/1065/21) судами встановлено, що ТОВ "ФК "Прайм Альянс" передало ОСОБА_2 неіснуючі у товариства права вимоги до боржників за кредитними договорами №0801/1106/88-372 та №0801/1006/88-373 та іпотечними договорами, зареєстрованими в реєстрі за №Д-1303 і за №Д1291, якими забезпечено виконання зобов`язання за кредитними договорами.

Керуючий реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражний керуючий Ловас В.О. вимоги ОСОБА_2 в розмірі 404 808 грн 84 коп. визнав підставними та такими, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника, оскільки вони підтверджені судовим рішенням, що набрали законної сили, а щодо вимог в розмірі 6895 922 грн 36 коп. просив застосувати позовну давність та відмовити у їх визнанні.

ОСОБА_2 щодо застосування позовної давності заперечував, зазначаючи, що його право було порушено після прийняття рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1028/20(909/1065/21), яким скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , а тому строки позовної давності слід рахувати саме з часу набрання чинності таким рішенням, оскільки до того часу його право вимоги як кредитора були захищене в повній мірі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Фактичні обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій

Відповідно до договору купівлі-продажу (будівлі-приміщення) від 13.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Трухом Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №Д-118, укладеного між Фондом комунального майна Надвірнянського району (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), ОСОБА_1 набув право власності на приміщення будівлю кінотеатру «Україна», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане вище приміщення будівлі кінотеатру «Україна» в забезпечення кредитних зобов`язань третіх осіб, передано ОСОБА_1 в іпотеку Акціонерному комерційному банку «ТАС-Комерцбанк» на підставі таких iпотечних договорів:

- від 14.11.2006, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №Д-1303, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (iпотекодержатель), ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_1 (iпотекодавець) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором №0801/1106/88-372 від 13.11.2006, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 50000 дол. США зі строком повернення до 11.11.2016 (а.с.178-183);

- від 14.11.2006, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №Д-1300, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (iпотекодержатель), ОСОБА_6 (позичальник) та ОСОБА_7 (iпотекодавець) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором №0801/1106/88-375 від 13.11.2006, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 50000 дол. США зі строком повернення до 11.11.2016 (а.c. 184-186);

- від 14.11.2006, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №Д-1297, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (iпотекодержатель), ОСОБА_8 (позичальник) та ОСОБА_1 (iпoтекодавець) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_8 за кредитним договором №0801/1106/88-374 від 13.11.2006, відповідно до умов якого ОСОБА_8 отримав кредит в сумі 50 000 дол. CIША зі строком повернення до 11.11.2016 (а.c.187-189);

- від 14.11.2006, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №Д-1291, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (iпотекодержатель), ОСОБА_9 (позичальник) та ОСОБА_10 (iпотекодавець) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_9 за кредитним договором №0801/1006/88-373 від 13.11.2006, відповідно до умов якого ОСОБА_9 отримав кредит в сумі 50000 дол. США зі строком повернення до 11.11.2016 (а.c.190 - 192);

- від 26.10.2006, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №Д-1249, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (iпотекодержатель), ОСОБА_11 (позичальник) та ОСОБА_10 (iпотекодавець) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_12 за кредитним договором №0801/1006/88-272 від 26.10.2006, відповідно до умов якого ОСОБА_11 отримав кредит в сумі 50 000 дол. США зі строком повернення до 20.10.2016 (а.c.193 -195);

- від 20.10.2006, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №Д-1233, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (iпотекодержатель), ОСОБА_13 (позичальник) та ОСОБА_1 (iпотекодавець) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_13 за кредитним договором №0801/1006/88-248 від 20.10.2006, відповідно до умов якого ОСОБА_13 отримав кредит в сумі 50000 дол. США зі строком повернення до 19.10.2016 (а.с. 196-198).

Право вимоги за вищеописаними кредитними та іпотечними договорами відступалось декілька разів.

Зокрема, 28.11.2012 передано від АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник якого ПАТ «Сведбанк») до ТОВ «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012 (т.13, а.с.169-184) право вимоги за усіма вищезазначеними кредитними договорами.

Також, відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.; т.13, а.с.140-167), банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (новому іпотекодержателю) права за іпотечними договорами, зокрема: №Д-1233 від 20.10.2006, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_13 (п.55), №Д-1249 від 26.10.2006, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_11 (п.57), №Д-1303 від 14.11.2006, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4 (п.65), №Д-1291 від 14.11.2006, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_9 (п.66), №Д-1297 від 14.11.2006, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_8 (п.67), №1300 від 14.11.2006, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_6 (п.68), з додатком № 1 до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012.

28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги заборгованості за 4 кредитними договорами: №0801/1006/88-248 від 20.10.2006, укладеним з ОСОБА_13 , №0801/1006/88-272 від 26.10.2006, укладеним з ОСОБА_11 , №0801/1106/88-375 від 13.11.2006, укладеним з ОСОБА_6 та №0801/1106/88-374 від 13.11.2006, укладеним з ОСОБА_8 (т.11, а.с. 55-64). Також, 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами (т.11 а.с.54).

Обставини правонаступництва ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо права вимоги за 4 кредитними договорами: №0801/1006/88-248 від 20.10.2006, укладеним з ОСОБА_13 , №0801/1006/88-272 від 26.10.2006, укладеним з ОСОБА_11 , №0801/1106/88-375 від 13.11.2006, укладеним з ОСОБА_6 та №0801/1106/88-374 від 13.11.2006, укладеним з ОСОБА_8 та договорами іпотеки, укладеними в забезпечення цих кредитних зобов`язань встановлені судовими рішеннями у справі № 348/1626/13-ц.(т.11.а.с.75-103).

Право вимоги за кредитними договорами № 0801/1106/88-372 від 13.11.2006, укладеним між АКТ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 , №0801/1006/88-373 від 13.11.2006, укладеним між АКТ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_9 , передано ТОВ «Вектор Плюс» до ТОВ «Прайм Альянс» на підставі договору факторингу від 18.12.2018. (т. 13, а.с. 84-86).

Також, 18.12.2018 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (цедент) та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» (цесіонарій) укладено договір передачі прав за іпотечними договорами, відповідно до п. 1.1 якого цедент передає, а цесіонарій приймає всі права за двома іпотечними договорами, посвідченими 14.11.2006 Трух Н.М. , приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, зареєстрованих в реєстрі за №Д-1303 та №Д-1291, що укладені між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (іпотекодавець), що укладений в забезпечення виконання зобов`язань громадянина ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за кредитними договорами №0801/1106/88-372 та №0801/1006/88-373, обидва від 13.11.2006, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього. (т. 13, а.с. 8).

18.12.2018 між ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги №18/12/18ВП, у відповідності до п. 1.1 якого цедент передає (відступає) цесіонарію, а цесіонарій набуває належне цедентові право вимоги до фізичних осіб, що є позичальниками за наступними кредитними договорами, а саме:

- № 0801/1106/88-372 від 13.11.2006, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 , права вимоги за яким належить цеденту на підставі договору факторингу від 18.12.2018, укладеного між цедентом та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 41 243 доларів США; право вимоги сплати процентів за користування кредитор в розмірі 25 346,03 доларів США; право вимоги пені в сумі 28216,44 доларів США;

- № 0801/1106/88-373 від 13.11.2006, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_9 , права вимоги за яким належить цеденту на підставі договору факторингу від 18.12.2018, укладеного між цедентом та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 41 243 доларів США; право вимоги сплати процентів за користування кредитор в розмірі 25 346,03 доларів США; право вимоги пені в сумі 28 216,44 доларів США;

- № 0801/1006/88-248 від 20.10.2006, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_13 , права вимоги за яким належить цеденту на підставі договору факторингу від 18.12.2018, укладеного між цедентом та ТОВ «Кредитні ініціативи». Право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 42 976,00 доларів США; право вимоги сплати процентів за користування кредитор в розмірі 63 363,53 доларів США; право вимоги пені в сумі 5395 742,14 грн;

- № 0801/1006/88-272 від 26.10.2006, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_11 , права вимоги за яким належить цеденту на підставі договору факторингу від 18.12.2018, укладеного між цедентом та ТОВ «Кредитні ініціативи». Право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 42 976,00 доларів США; право вимоги сплати процентів за користування кредитор в розмірі 63 363,53 доларів США; право вимоги пені в сумі 5395 767,24 грн;

- № 0801/1006/88-374 від 13.11.2006, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_8 , права вимоги за яким належить цеденту на підставі договору факторингу від 18.12.2018, укладеного між цедентом та ТОВ «Кредитні ініціативи». Право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 41 243,00 доларів США; право вимоги сплати процентів за користування кредитор в розмірі 60 808,25 доларів США; право вимоги пені в сумі 5 177 5952,39 грн.

- № 0801/1006/88-375 від 13.11.2006, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 , права вимоги за яким належить цеденту на підставі договору факторингу від 18.12.2018, укладеного між цедентом та ТОВ «Кредитні ініціативи». Право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 41 243 доларів США; право вимоги сплати процентів за користування кредитор в розмірі 60 808,25 доларів США; право вимоги пені в сумі 5177 5952,39 грн.

Також, 18.12.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (яке набуло прав вимоги за усіма договорами, цедент) та гр. ОСОБА_2 (цесіонарій) укладено нотаріально посвідчений договір передачі прав за іпотечними договорами, відповідно до п. 1 якого цедент передає, а цесіонарій приймає всі права за іпотечними договорами від 14.11.2006 №Д-1303, від 14.11.2006 №Д-1291, від 26.10.2016 №Д-1233, від 26.10.2006 №Д-1249, від 14.11.2006 №Д-1249, від 14.11.2016 №Д-1297 та від 14.11.2006 №Д-1300.

Відповідно до довідки АТ «Сенс Банк» (т. 12, а.с.139), ОСОБА_2 сплачено ТОВ «ФК «Прайм Альянс» 3 189 188, 07 грн з призначенням платежу: згідно з договором відступлення права вимоги №18/12/18ВП від 18.12.2018.

На підставі означених вище договорів, ОСОБА_2 через свого представника було подано до суду заяву, в якій просив внести до реєстру вимог кредиторів його грошові вимоги до боржника ОСОБА_1 загалом у сумі 7 300 731,20 грн, з яких:

- заборгованість в розмірі 404 808,84 грн за рішеннями Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2015 та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.08.2016 у справі № 348/1626/13-ц в частині звернення стягнення на предмет іпотеки: приміщення будівлі кінотеатру «Україна», що знаходиться в м. Надвірна Івано-Франківської області в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 20.10.2006 №0801/1006/88-248, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» з ОСОБА_13 та договору іпотеки від 20.10.2006, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , що був посвідчений 20.10.2006 приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу Трух Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №Д-1233;

- заборгованість в розмірі 6 895 922 грн 36 коп. за кредитним договором №0801/1106/88-372 від 13.11.2006, укладеним між ОСОБА_4 і АКБ «ТАС-Комерцбанк» та кредитним договором №0801/1006/88-373 від 13.11.2006, укладеним між ОСОБА_9 і АКБ «ТАС-Комерцбанк».

Подавши заяву з грошовими вимогами до боржника, ОСОБА_2 в її обґрунтування посилався на те, що він як цесіонарій набув всіх прав та обов`язків, передбачених договором відступлення прав вимог від 18.12.2018.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 09.05.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання його грошових вимог та внесення їх до реєстру вимог кредиторів боржника загалом у сумі 7 300 731,20 грн відмовив.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що відступлення права вимоги за кредитними договорами на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 (підстави заміна кредитора у зобов`язанні) та статті 1054 (кредитний договір) ЦК України, тому ТОВ "ФК "Прайм Альянс" не могло відступити права вимоги на користь ОСОБА_2 . Враховувавши, що відступлення прав за іпотечним договором могло бути вчинене лише за умови одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором), однак таке відступлення на користь ОСОБА_2 є неможливим в силу закону, суд дійшов висновку про відсутність права відступати ОСОБА_2 й право за договорами іпотеки ТОВ "ФК "Прайм Альянс"

В підтвердження такого обґрунтування суд першої інстанції також зробив посилання на вимоги статей 1078 та 1079 ЦК України, відповідно до яких, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

З посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладені між ТОВ "ФК "Прайм Альянс" та ОСОБА_2 договори не породжують жодних правових наслідків, а відтак до фізичної особи ОСОБА_2 не могло перейти право вимоги до боржника за вищевказаними кредитними договорами, а також договорами іпотеки, укладеними в забезпечення кредитних договорів.

Застосування судом заявленої боржником та арбітражним керуючим позовної давності судом першої інстанції не здійснювалось.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав до апеляційного господарського суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 30.12.2024) скасовано ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 09.05.2024 про відмову у визнанні вимог як забезпеченого кредитора ОСОБА_2 у сумі 7 226 670,20 грн. У цій частині прийнято нове рішення про визнання грошових вимог як забезпеченого кредитора ОСОБА_2 до боржника ОСОБА_1 у сумі 5 226670,20 грн основного боргу. У решті частини грошових вимог у сумі 2 074 061 грн пені - відмовлено.

В частині щодо спростування доводів суду першої інстанції про неможливість укладення договорів відступлення право вимоги на користь ОСОБА_2 , судом апеляційної інстанції зазначено, що договори відступлення прав вимоги, укладені з ОСОБА_2 не містять умов, які передбачали б передання грошових коштів у розпорядження новому кредитору за плату, тобто їх умови не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за цим правочином не є відносинами у сфері факторингу. Цей правочин є купівлею-продажем прав вимоги і за правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512 - 519 ЦК України, і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, тому наявності у ОСОБА_2 як нового кредитора ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг факторингу, не потребується.

Щодо позовної давності апеляційний суд зазначив, що саме з 11.08.2022 (з моменту набрання чинності рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1028/20 (909/1065/21), яким визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на його ім`я на нерухоме майно - будівлі кінотеатру «Україна» та витребувано у ТОВ «ІТ Софт» на користь ОСОБА_1 цей об`єкт нерухомого майна - будівлю кінотеатру «Україна», ОСОБА_2 набув статусу забезпеченого кредитора у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 , оскільки втратив право власності на об`єкт нерухомого майна, яким на підставі рішення державного реєстратора йому було забезпечено право на отримання боргу згідно кредитних договорів у спосіб звернення стягнення на забезпечене майно. Оскільки він звернувся до суду із заявою про визнання його грошових вимог як забезпеченого кредитора 17.10.2023, то відповідно загальний, трирічний строк позовної давності не був пропущений.

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність права заявника на визнання його грошових вимог як забезпеченого кредитора, з посиланням також те, що суд першої інстанції будь яких досліджень сум таких вимог та відповідно їх розрахунків не робив.

Суд апеляційної інстанції також визнав належним застосування до спірних правовідносин норм цивільного права, що регулюють інститут презумпції правомірності правочину, доки він не визнаний судом недійсним.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 скасувати, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 09.05.2024 залишити в силі.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме, при ухваленні оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції застосував норму матеріального права - статтю 204 ЦК України, частину третю статті 512 та статтю 1054 ЦК України, статтю 589 та частину 2 статті 590 ЦК України, статті 256 - 257, 266 - 267 ЦК України, а також статтю 45 КУзПБ, без урахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №924/159/14, від 28.05.2024 у справі № 911/2498/18 та від 02.03.2023 у справі № 910/4473/21.

Скаржник зазначає, що застосування положень статей 512, 1054 ЦК України судом апеляційної інстанції здійснено невірно, без врахування правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18, де зазначено, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Вважає, що з огляду на те, що в даній справі попереднім власником прав вимоги по всіх 6-ти кредитних та іпотечних договорах було ТОВ «ФК Прайм Альянс», є підстави для висновку, що відсутність факту позбавлення останнього ліцензій на право надання фінансових послуг виключає наявність в останнього правових підстав для відступлення фізичній особі ОСОБА_2 вказаних права вимоги.

Щодо висновку апеляційного суду про необхідність застосування в даній справі презумпції дійсності правочину, посилається на неврахування судом протилежних висновків Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 30.01.2024 у справі № 924/159/14, в якій аналогічні аргументи скаржника суд касаційної інстанції визнав безпідставними та необґрунтованими (п. 20 постанови).

Щодо неправильного застосування апеляційним судом положень статті 589, частини другої статті 590, статей 256-257, 266-267 ЦК України, а також положень статті 45 КУзПБ, зазначає, що висновки апеляційного суду зроблені при неправильному застосуванні норм матеріального права та без врахування правових висновків Касаційного господарського суду, що викладені у постановах від 28.05.2024 у справі № 911/2498/18 та від 02.03.2023 у справі №910/4473/21.

Посилання апеляційного суду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27.03.2019 у справі №520/17304/15-ц, в якості спростування доводів ОСОБА_1 щодо можливого пропуску строку позовної давності ще до державної реєстрації права власності, яку було здійснено 14.09.2020, скаржник вважає помилковим, вказуючи про її нерелеватність по відношенню до даної справи.

За доводами ОСОБА_1 у спірних правовідносинах сторін початок відліку строку позовної давності у ОСОБА_2 зумовлено моментом порушення боржниками за основними зобов`язаннями терміну повернення заборгованості за кредитними договорами, відтак, з огляду на встановлення судами строку повернення кредитів за кредитними договорами: ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , є підстави для висновку, що саме з вказаного моменту в кредитора почав відлік строку позовної давності з вимогами, як за основним зобов`язання, так і за зобов`язаннями, що забезпечують їх виконання, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

Що стосується грошовим вимог ОСОБА_2 в розмірі 404 808,84 грн, які підтверджуються судовими рішеннями по цивільній справі № 348/1626/13-ц, скаржник зазначає про безпідставність їх визнання та включення до загальної суми визнаних грошових вимог з посилання на їх погашення, стверджуючи, що відповідні докази наявні в матеріалах даної справи.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Кредитор ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу заперечує вимоги та обґрунтування, наведених в касаційній скарзі, просить залишити її без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, наголошуючи на тому, що:

- договори відступлення прав вимоги, укладені з ОСОБА_2 не містять умов, які би передбачали передання грошових коштів новим кредитором у розпорядження кредитору за плату, тобто їх умови не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за цими правочинами не є відносинами у сфері факторингу;

- суд першої інстанції при розгляді заяви з грошовими вимогами до боржника, не був наділений повноваженням надавати оцінку правочинам, які сторонами провадження у справі про неплатоспроможність не оспорювались, оскільки це буде порушувати презумпцію їх правомірності та принципи змагальності і диспозитивності господарського судочинства, що передбачені статтями 13, 14 ГПК України;

- доводи касаційної скарги про те, що заявником пропущений строк позовної давності для подання заяви грошових вимог забезпеченого кредитора не відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.03. 2019 у справі № 520/17304/15-ц , постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 337/7391/13-ц та постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 295/795/19.

Позиція Верховного Суду

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати ми приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розі ляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріальною права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Предметом касаційного перегляду у цій справі постало питання дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час перегляду ухвали суду першої інстанції щодо розгляду грошових вимог кредитора до боржника.

Згідно зі статтею 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Подання кредиторами грошових вимог до боржника у межах провадження про неплатоспроможність фізичних осіб та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб (частина перша статті 122 КУзПБ).

Відповідно до частини другої статті 45 КУзПБ, кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника. Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Відповідно до норм частини третьої статті 45 КУзПБ, заява кредитора має містити розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені)

Звернувшись з заявою з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_2 просив включити до реєстру вимог кредиторів його грошові вимоги в загальному розмірі 7 300 731 грн 20 коп., з яких:

- заборгованість в розмірі 404 808 грн 84 коп. за рішеннями Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2015 та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.08.2016 у справі №348/1626/13-ц в частині звернення стягнення на предмет іпотеки: приміщення будівлі кінотеатру "Україна", що знаходиться в АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 20.10.2006 №0801/1006/88-248, укладеного між АКБ "Тас-Комерцбанк" з ОСОБА_13 та договору іпотеки від 20.10.2006, укладеного між АКБ "Тас-Комерцбанк" та ОСОБА_1 , що був посвідчений 20.10.2006 приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу Трух Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №Д-1233;

- заборгованість в розмірі 6 895 922 грн 36 коп. за кредитним договором №0801/1106/88-372 від 13.11.2006, укладеним між ОСОБА_4 і АКБ "ТАС-Комерцбанк" та кредитним договором №0801/1006/88-373 від 13.11.2006, укладеним між ОСОБА_9 і АКБ "ТАС-Комерцбанк".

В обґрунтування заяви посилається на те, що на підставі договору №18/12/18ВП від 18.12.2018 про відступлення права вимоги та договору про передачу прав за іпотечними договорами від 18.12.2018, укладених між ТОВ "ФК "Прайм Альянс" та ОСОБА_2 до ОСОБА_2 перейшло право вимоги до боржника за кредитними договорами та договорами іпотеки, а також усі інші, пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. При цьому представник заявника зазначила, що оскільки вимоги ОСОБА_2 забезпечені іпотечними договорами, укладеними із ОСОБА_1, які є чинними, а зобов`язання за кредитами не виконані, то ОСОБА_2 є учасником у справі про банкрутство, як забезпечений кредитор навіть, якщо ним не було б подано заяви з грошовими вимогами до боржника в рамках даної справи.

За твердженнями ОСОБА_2 , він як цесіонарій набув всіх прав та обов`язків, передбачених договором відступлення прав вимог від 18.12.2018.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів.

Відповідно до статті 1077 ЦК України відступлення права вимоги може відбуватись і на підставі договору факторингу. Правова природа відповідного договору незалежно від його назви визначається виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору.

В статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг вважається фінансовою послугою.

Ухвалюючи оскаржувану постанову суд апеляційний інстанції дійшов висновку, що з огляду на те, що укладений ОСОБА_2 договір від 18.12.2018 є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а також зважаючи на те, що 06.07.2015 Національним Банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Омега Банк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») - наявності у ОСОБА_2 , як нового кредитора ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг факторингу, не потребується.

Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з огляду на положення статті 204 ЦК України, суд при розгляді заяви з грошовими вимогами до боржника не наділений повноваженням надавати оцінку правочинам, які сторонами провадження у справі про неплатоспроможність не оспорюються, оскільки це буде порушувати презумпцію їх правомірності.

Звертаючись з касаційною скаргою боржник підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції про визнання грошових вимог забезпеченого кредитора у справі про банкрутство зазначає, зокрема, про помилковість кваліфікації судом апеляційної інстанцій договору № 26 від 24.12.2015, укладеного з фізичною особою, та неправильне застосування положень статті 204 ЦК України, частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України.

При вирішенні цього питання колегія суддів звертається до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, в якій сформульовано висновок про те, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 цей висновок конкретизовано так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Враховуючи наведене, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи у окремих випадках може суперечити положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа».

Аналогічна права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 924/159/14.

Однак, приймаючи оскаржувану постанову у цій справі, апеляційний господарський суд при застосуванні правових норм статей 512, 1054 ЦК України вищевказаних висновків не врахував, що призвело до протилежного їх застосування - встановлення судом обставин, щодо наявності банківської ліцензії не у фінансової установи, якою відчужено фізичній особі право вимоги (ТОВ «ФК Прайм Альянс»), а в банку (ПАТ «Омега Банк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»), яким вказані права вимоги відчужено ще у 2012 році згідно з умовами первинного уступлення права вимоги за договором факторингу від 28.11.2012 на користь ТОВ «Вектор Плюс».

В свою чергу, право вимоги за кредитними договорами з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 передано ТОВ «Вектор Плюс» до ТОВ «Прайм Альянс» на підставі договору факторингу від 18.12.2018, і того ж 18.12.2018 оплатно передано право вимоги від ТОВ «Прайм Альянс» до фізичних осіб, що є позичальниками за шістьма кредитними договорами і відповідно шістьма договорами іпотеки.

В той же час, обставин щодо відкликання ліцензії на право надання фінансових послуг в ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» апеляційним судом не досліджувались.

Відтак, з огляду на те, що в даній справі попереднім власником прав вимоги по всіх 6-ти кредитних та іпотечних договорах було ТОВ «ФК Прайм Альянс», не встановлення апеляційним судом обставини щодо факту наявності/відкликання в останнього ліцензій на право надання фінансових послуг, свідчить про передчасність висновку апеляційного суду про наявність правових підстав про правомірність відступлення фізичній особі ОСОБА_2 вказаних прав вимоги.

Встановлення вказаних обставин прямо впливає на висновки щодо наявності права відступлення прав за іпотечним договором, яке могло бути вчинене лише за умови одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором).

Що стосується висновку апеляційного суду про необхідність застосування в даній справі презумпції дійсності правочину, то з урахуванням наведеного вище колегія суддів в повній мірі не може погодитися з цим висновком з огляду на його передчасність.

Дійсно, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

При цьому у висновку у постанові від 19.07.2022 у справі №904/4790/21) Верховний Суд констатував, що під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ господарський суд, за загальним правилом, має виходити з презумпції правомірності і, відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора.

Тобто цей висновок не є універсальним у застосуванні судами під час розгляду усіх кредиторських вимог, які ґрунтуються на грошових зобов`язаннях, що виникають з договорів.

У контексті спірних правовідносин у цій справі, при розгляді питання обґрунтованості грошових вимог кредитора, які виникли на підставі договору відступлення права вимоги, ключове значення має не лише дійсність такого правочину, а й підтвердження законного набуття вимог за вказаним договором кредитором-заявником (фізичною особою), а відсутність рішення суду про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 18.12.2018, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої грошові вимог, у даному випадку не може бути беззаперечною підставою для їх визнання судом.

Суд апеляційної інстанції, визнавши грошові вимоги ОСОБА_2 до боржника, не перевірив доводи останнього про те, що обставини набуття ОСОБА_2 прав вимоги за кредитними договорами №0801/1106/88-372 та №0801/1006/88-373 від 13.11.2006 є недоведеними, в обґрунтування чого зазначав, що при розгляді справи №909/1028/20(909/1065/21) судами встановлено, що ТОВ "ФК "Прайм Альянс" передало ОСОБА_2 неіснуючі у товариства права вимоги до боржників за кредитними договорами №0801/1106/88-372 та № 0801/1006/88-373 та іпотечними договорами, зареєстрованими в реєстрі за №Д-1303 і за №Д1291, якими забезпечено виконання зобов`язання за кредитними договорами.

Водночас, суд касаційної інстанції в силу імперативних положень статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

Щодо обставин строку позовної давності, про застосування якого боржником заявлено відповідну вимогу, колегія суддів зазначає таке.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У силу частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У цій справі, як вже було зазначено вище, за результатами розгляду судом заяви боржника про застосування строку позовної давності суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах сторін право заявника було порушено з моменту набрання чинності рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1028/20 (909/1065/21), яким визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на його ім`я на нерухоме майно - будівлю кінотеатру «Україна» та витребувано останню у ТОВ «ІТ Софт» на користь ОСОБА_1 .

З цього приводу апеляційний суд зазначив, що саме з дати визнання державою права власності на об`єкт нерухомого майна, яке виразилося у вчиненні реєстраційної дії, заявником ОСОБА_2 у повній мірі було зреалізовано правовідносини, які виникли і існували до цього щодо кредитних та іпотечних договорів, де майновим поручителем виступав саме боржника.

За висновком апеляційного суду, саме з 11.08.2022, ОСОБА_2 набув статусу забезпеченого кредитора у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 , оскільки втратив право власності на об`єкт нерухомого майна, яким на підставі рішення державного реєстратора йому було забезпечено право на отримання боргу згідно кредитних договорів у спосіб звернення стягнення на забезпечене майно, відтак загальний, трирічний строк позовної давності він не пропустив.

Колегія суддів зауважує, що Верховним Судом вже неодноразово надавались висновки щодо до правил захисту та задоволення вимог кредитора у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вимоги якого забезпечені заставою/іпотекою майна боржника, який не являється боржником за основним зобов`язанням.

Так, розглядаючи подібну справу (постанова від 02.03.2023 у справі №910/4473/21) під час розгляду заяви про визнання грошових вимог забезпеченого кредитора, судом також було встановлено обставини щодо скасування у судовому порядку рішення державного реєстратора про реєстрацію за іпотекодержателем (кредитором) права власності на належне боржнику майно (предмет іпотеки).

Встановивши вказані обставини, Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку, що законодавцем встановлено право зацікавленої сторони заявити про застосування позовної давності та розраховувати на позитивні наслідки для боржника у випадку подання заяви про застосування позовної давності. На особливості застосування позовної давності на стадії попереднього засідання господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність фізичної особи) Верховний Суд звертав увагу у постанові палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15. Зокрема Суд дійшов висновку, що положення про позовну давність поширюються і на майнові вимоги кредиторів, заявлені до боржника у справі про його банкрутство (п.90).

Дослідивши природу та обсяг наслідків зробленої боржником заяви про застосування позовної давності до вимог забезпеченого кредитора у справі про неплатоспроможність фізичної особи, Верховний Суд зазначив таке.

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором й про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення застави (відповідно, й іпотеки). Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 15.05.2017 у справі № 6-786цс17, з яким погодився Верховний Суд, застосувавши його, зокрема, у постановах від 04.04.2018 у справі № 921/247/17-г/16, від 20.06.2018 у справі № 752/17492/15-ц, від 04.07.2018 у справі № 569/1548/16-ц, від 18.07.2018 у справі № 537/6072/16-ц, від 05.02.2020 у справі № 766/10193/16-ц, від 03.03.2021 у справі № 335/9695/19, від 29.09.2021 у справі № 548/223/19, від 11.02.2022 у справі № 482/1561/20-ц.

У постанові від 23.10.2021 у справі № 545/746/20 Верховний Суд зазначив, що спірні правовідносини сторін за іпотекою після відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності не припиняються, а трансформуються в натуральне зобов`язання.

Натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але отримане в результаті добровільного виконання не є безпідставно набутим майном (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 17.05.2022 у справі №523/18773/19.

В розрізі поданої у справі у справі № 910/4473/21 заяви боржника про застосування наслідків пропуску строків позовної давності Верховний Суд зауважив, що згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, унаслідок зробленої заяви про застосування позовної давності щодо основного зобов`язання, забезпечений кредитор, чиї вимоги до боржника набувають статусу натурального, тобто не забезпеченого державним примусом, втрачає можливість реалізувати свої права кредитора у справі про банкрутство як забезпечений, так і як незабезпечений кредитор.

Такий висновок випливає з того, що процесуальна дієздатність кредитора у межах провадження у справі про банкрутство є наслідком наявності дійсного, незадавненого/задавненого, щодо якого не заявлено про застосування позовної давності, матеріально-правого зобов`язання боржника.

Подібний висновок кореспондується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, де зазначено (п. 56.3), що правовий статус кредитора як учасника справи про банкрутство має переважно комплексний характер та обов`язково включає в себе і матеріальну, і процесуальну складові. Матеріальні відносини між боржником і кредитором у праві неспроможності обов`язково повинні трансформуватися у процесуальні, інакше після порушення провадження у справі про банкрутство матеріальні відносини не зможуть бути реалізовані.

Також подібний наслідок вирішення долі задавненого зобов`язання при умові подання боржником/іншими кредиторами заяви про застосування наслідків закінчення строків позовної давності більш повно відповідає сутності процедур банкрутства, які складають цілісне і відокремлене від позовного процесу провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у випадку неплатоспроможності боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №635/6730/15-ц).

Суд апеляційної інстанції, надаючи правову кваліфікацію зазначеним правовідносинам та обставинам в контексті застосування правил про позовну давність, не врахувавши правові висновки Верховного Суду, що викладені у наведених вище справах, які стосуються з-поміж іншого, зокрема, питання кваліфікації вимог забезпеченого кредитора у межах справи про неплатоспроможність фізичної особи з пропущеним строком позовної давності, дійшов передчасного висновку, що у спірних правовідносинах при зверненні ОСОБА_2 з заявою про визнання грошових вимог як забезпеченого кредитора, він загальний, трирічний строк позовної давності не пропустив.

Водночас, апеляційний суд не з`ясував обставини настання терміну виконання зобов`язання за основною та додатковою вимогами, не встановив, чи впливає та яким чином факт звернення кредитора з заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а також подальше скасування судом рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно за кредитором, на порядок обчислення строків позовної давності при зверненні останнього до суду із заявою про визнання вимог у справі про банкрутство боржника - майнового поручителя з огляду на заяву боржника про сплив позовної давності у спірних правовідносинах, обґрунтовану посиланням на пропуск строку позовної давності за основним зобов`язанням ще до державної реєстрації права власності, яку було здійснено 14.09.2020.

Колегія суддів наголошує, що встановлення відповідних обставин, а також наданням судом правильної юридичної кваліфікації правовідносинам сторін у цій справі, зокрема щодо дотримання кредитором строків позовної давності при зверненні з заявою з грошовими вимогами до боржника, безпосередньо впливає на наявність / відсутність підстав для визнання його грошових вимог, щодо яких боржником зроблено заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Адже, визнання кредитора забезпеченим кредитором за обставин пропуску ним строків позовної давності, про що боржником зроблено відповідну заяву, наділятиме такого кредитора процесуальною дієздатністю у межах провадження у справі про неплатоспроможність, водночас за відсутності майбутньої реалізації в межах судової процедури неплатоспроможності легітимної мети кредитора - задоволення його майнових вимог, що не відповідає загальному спрямуванню Кодексу України з процедур банкрутства.

Щодо визнаних апеляційним судом вимог ОСОБА_2 на суму 404 808 грн 84 коп. за кредитним договором № 0801/1006/88-248 від 20.10.2006, на підтвердження чого заявник посилається на судові рішення по цивільній справі № 348/1626/13-ц, колегія суддів вказує на залишення без дослідження судом апеляційної інстанції доводів боржника про відсутність підстав для їх визнання та включення до загальної суми визнаних грошових вимог з огляду на їх погашення, докази чого, за твердженням боржника, наявні в матеріалах даної справи.

Підсумовуючи в контексті наведеного колегія суддів зазначає, що розглянувши грошові вимоги ОСОБА_2 до боржника, апеляційний господарський суд дійшов передчасного висновку про задоволення його вимог, не встановивши та не надавши належної оцінки правовій природі та обсягу заявлених ним грошовим вимогам, належним чином не з`ясувавши питання щодо перебігу позовної давності за грошовими вимогами та обсяг наслідків зробленої боржником заяви про застосування позовної давності до вимог забезпеченого кредитора у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Відповідно до статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

За наведених в цій постанові обставин, у Верховного Суду відсутні правові підстави для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду від 28.11.2024 у цій справі в розумінні положень статей 86 і 236 ГПК України.

Допущені судом апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції, визначених стаття 300 ГПК України.

За наведених обставин, колегія суддів, встановивши допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, вважає частково обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами скаржника, які відповідають висновкам, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково та передати справу повністю або частково на новий розгляд, у тому числі за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного господарського суду з направлення справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові, здійснити перегляд постанови місцевого суду з наданням оцінки аргументам скаржника, та в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Розподіл судових витрат

Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для нового розгляду до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 30.12.2024) у справі №909/1028/20 скасувати.

3. Справу № 909/1028/20 в скасованій частині передати на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Огороднік К.М.

Судді Васьковський О.В.

Жуков С.В.