ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"03" квітня 2025 р. Справа№925/1749/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024

у справі №925/1749/23 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Макс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи»

про стягнення 102 879,66 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Макс» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи» (далі - відповідач) про стягнення боргу у розмірі 102 879, 66 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на виконання своїх зобов`язань за Договором №ГЛ18042023-1 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.04.2023 було надано відповідачу згідно заявки №1 від 02.06.2023 послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом Україна-Італія, в той час як відповідач свого обов`язку з оплати даної послуги належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виник борг перед позивачем у сумі 102 879,66 грн.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що не заперечує проти факту направлення ним заявки №1 від 02.06.2023, однак заперечує проти оплати послуг, оскільки за посиланням відповідача, акт виконаних робіт, наданих послуг - це основний документ, що підтверджує факт завершення робіт або надання послуг, і в ньому вказуються деталі виконаних робіт, наданих послуг, включаючи їх вартість і термін виконання, однак відповідач не отримував від позивача акти-здачі приймання виконаних робіт, рахунки-фактури, тобто вказував на те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують належним чином надані послуги.

Господарський суд Черкаської області рішенням від 03.12.2024 у справі №925/1749/23 позов задовольнив повністю. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Макс» 102 879,66 грн на підставі договору №ГЛ 18042023-1 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.04.2023 та 2 684,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

При ухваленні рішення у справі №925/1749/23 суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи сукупність обставин справи і доказів, які подані сторонами, поведінку відповідача, послуга перевезення вантажу по Акту №317 надана позивачем і підлягає оплаті відповідачем.

Базуючись на своєму внутрішньому переконанні та з огляду на наявні у справі докази, оцінку яким надав суд, враховуючи позиції і поведінку обох сторін, суд вважав, що доводи позивача є більш вірогідними ніж у відповідача і суд прийшов до висновку, що послуга перевезення вантажу за Договором і Заявкою позивачем відповідачу була надана у відповідності до умов Договору та підлягає повній оплаті. Строк виконання зобов`язання та підстава для оплати на час вирішення спору є такими, що настали.

Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 102 879,66 грн на підставі договору № ГЛ 18042023-1 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.04.2023 та Заявки №1 до нього від 02.06.2023 визнано судом обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги; рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за умовами договору, укладеним між сторонами саме підписаний акт є підставою для сплати коштів за послугу перевезення і він є підроблений, що підтверджено висновком експерта за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи та судової почеркознавчої експертизи, а тому відповідач вважає доведеним факт відсутності підстави оплачувати послуги перевезення вантажу на умовах договору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 09.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.01.2024 витребував з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1749/23. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23 до надходження матеріалів даної справи.

Матеріали справи №925/1749/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 20.01.2025.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранс Енерджи" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23 залишив без руху, надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідної заяви, яка сформована в системі «Електронний суд» 04.02.2025.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 07.02.2025 задовольнив клопотання та поновив Товариству з обмеженою відповідальністю "Євротранс Енерджи" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23. Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранс Енерджи" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23. Зупинив дію рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23 на час апеляційного провадження. Вирішив розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надав право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 27.02.2025.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

13.02.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач зазначив, що дійсно, висновком експертів було встановлено, що підпис та печатка на актах відповідачу не належать. Такий висновок не здивував позивача, адже документ підписувався і посвідчувався печаткою відповідача за відсутності представника позивача. Позивач зазначає, що ніхто не може відповідати за добропорядність керівника чи працівників відповідача і не може знати хто підписував документи від його імені і яку печатку відповідач використовував. У той же час, примірник Акту, який згодом виявився підробленим, був направлений позивачу у липні 2023 року саме відповідальною особою відповідача. Вказану обставину підтверджує Експрес-накладна нової почти №4503. Оскільки спірний Акт надійшов позивачу засобами поштового зв?язку, то позивач не може володіти інформацією про те, ким був вчинений підпис відповідача на цьому акті та яким чином на ньому була проставлена печатка.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у сумі 9 300, 00 грн, понесених у зв`язку з апеляційним переглядом рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 18.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранс Енерджи" ( далі - Замовник, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Макс" ( далі - Перевізник, позивач у справі) укладено договір № ГЛ 18042023-1 перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с. 12-16, том 1 - далі Договір).

За умовами цього Договору Перевізник-Позивач зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому Замовником (Відправником) вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувач вантажу), а Замовник (Відправник) зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу плату ( п. 2.1. договору).

Перевезення вантажу виконується Перевізником, лише на підставі Заявок на перевезення вантажу за формою, яка встановлена Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що подає Замовник за 24 години до початку завантаження. Заявка може подаватися також в усній формі засобами телефонного зв`язку. У разі необхідності, окремі пункти Заявки у новій редакції додатково погоджуються з Замовником ( п. 3.1. договору).

Договірна вартість наданої транспортної послуги визначається в рахунку-фактурі Перевізника, який він оформляє на підставі Акту приймання - передачі виконаних робіт (послуг). Вартість послуг за цим договором розраховується відповідно до ціни за 1 кілометр шляху, пройденого автотранспортом Перевізника за Заявками Замовника в порядку та на умовах цього Договору ( п. 4.1. договору).

Розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником в українській національній валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку Замовника на розрахунковий рахунок Перевізника. Замовник перераховує Перевізнику грошові кошти на наступних умовах: 80 % вартості за надані послуги протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання оригіналів документів: Договір, акт приймання - передачі виконаних робіт (послуг), рахунок-фактура, ТТН (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, 20 % після реєстрації податкової накладної. Заявка є невід`ємною частиною даного договору. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за даним договором пріоритетними є умови, зазначені в Заявці ( п. 4.2. договору).

Перевізник в перший робочий день місяця наступного за звітним зобов`язаний направити Замовнику підписаний з своєї Сторони Акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) у двох екземплярах. Замовник зобов`язаний підписати Акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) протягом 3 (трьох) робочих днів з дня його надходження. У випадку не підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт Замовником протягом 3 (трьох) робочих днів з дня його надходження Акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) вважається підписаним Замовником. Акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) має містити загальну кількість кілометражу наданих перевезень Перевізником на користь Замовника, а також напрямки руху відповідно до Заявок Замовника, прийнятих в порядку та на умовах визначених ним Договором ( п. 4.4. договору).

Загальна вартість (ціна) цього Договору (тобто загальна сума усіх провізних плат, сплачених Відправником перевізнику за ним Договором і зафіксованих сторонами у відповідній товарно-транспортній документації на кожне окреме перевезення вантажу) Сторонами не обмежується і визначається на підставі фактично наданих Перевізником послуг по перевезенню (доставці) вантажу ( п. 4.5. договору).

Сторони погодили, що підписаний з боку Замовника акт виконаних робіт (акт наданих послуг) підтверджує виконання зобов`язань Перевізника щодо передачі всіх документів, які Перевізник повинен передати (надіслати) Замовнику згідно умов даного Договору та чинного законодавства (п. 4.6. договору).

Згідно п. 9.1. Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2023, але не раніше ніж до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим Договором.

На виконання умов договору 02.06.2023, Замовником, Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранс Енерджи" направлено електронною поштою Товариству з обмеженою відповідальністю "Авто-Макс" заявку № 1 ( а.с. 20, том 1) на міжнародне перевезення вантажу за маршрутом: м. Вінниця - м. Сан Томіо (Мало, пров. Віченца, Італія) - с. Бонемерсе (пров. Ломбардія, Італія).

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що відповідачем не було оплачено спірного перевезення вантажу, у зв`язку з чим у відповідача виник борг перед позивачем у розмірі 102 879,66 грн.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із статтею 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом частини 2 статті 307 ГК України та частин 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з частиною 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

02.06.2023 сторонами було погоджено умови Заявки №1 щодо здійснення 06.06.2023-07.06.2023 ТОВ «Авто-Макс» перевезення за маршрутом Україна-Італія соняшникового жмиху.

Згідно з пунктами 1, 11.1, 11.4-11.6, 14.1, 14.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (далі - Правила №363) вантаж - це всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу.

Документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна (ТТН). У міжнародних автомобільних перевезеннях таким документом є CMR - міжнародна автомобільна накладна, яка є товарно-транспортною накладною, що застосовується при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях і використовується у країнах, які приєднались до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Відповідно до частини тринадцятої статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, здійснивши перевезення вантажу на умовах, погоджених у заявці, що підтверджується відповідною міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №0000674 від 08.06.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заявкою сторони обумовили спеціальний порядок розрахунків за дане перевезення - 2000 Євро по курсу НБУ на момент вивантаження та 600 євро на картку оплата в день вивантаження авто.

У відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь позивача (а.с. 34 том 1 та а.с. 99 том 1) відповідач підтвердив укладення між сторонами Договору про перевезення вантажів але вказав, що відповідно до п. 4.1 договору зазначено, що договірна вартість наданої транспортної послуги визначаються рахунком - фактурою перевізника, який він оформляє на підставі акту приймання - передачі виконаних робіт (послуг). Акт виконаних робіт, наданих послуг - це основний документ, що підтверджує факт завершення робіт або надання послуг, і в ньому вказуються деталі виконаних робіт, наданих послуг, включаючи їх вартість і термін виконання.

Згідно п. 4.6. Договору, підписаний Замовником акт виконаних робіт підтверджує виконання перевізником зобов`язань щодо передачі всіх документів, які перевізник повинен передати замовнику згідно умов договору та чинного законодавства.

Відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції вважав, що наявність підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) є істотною умовою Договору та належною підставою для оплати послуг перевезення.

Відповідач зазначив, що не отримував від позивача акт здачі - приймання виконаних робіт з перевезення №317, в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують належним чином надані спірні послуги за Договором.

Суд першої інстанції попередив представника відповідача, що при існуванні явних розбіжностей у підписах керівника відповідача О.О. Німченко (у всіх наявних в матеріалах справи документах) в об`єкті дослідження та у документах, які будуть надані експерту в якості порівняльних зразків підписів, висновок експерта буде прогнозованим. Але при відмові керівника товариства чітко відразу визначитися, які підписи у справі проставлені нею особисто, суд не зобов`язаний буде керуватися висновками експертизи, як вирішальним доказом, який прагне отримати відповідач, усвідомивши проблему із підписами свого керівника ТОВ.

За наполяганням відповідача, який доводив, що за умовам Договору між сторонами саме підписаний Акт є підставою для сплати коштів за послугу перевезення і він є підробленим, ухвалою суду першої інстанції від 28.05.2024 призначено у справі судову почеркознавчу та технічну експертизу оригінала документа на предмет дослідження підписів керівника Німченко О.О. та печатки ТОВ «Євротранс - Енерджи» на Акті надання послуг № 317 від 16.06.2023.

02.09.2024 до Господарського суду Черкаської області супровідним листом №12222/717-4-24/23 від 23.08.2024 надійшов висновок експертів за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи та судової почеркознавчої експертизи.

З висновку експерта вбачається, що за результатами проведеного дослідження підпису від імені Німченко О.О. у графі "Затверджено Директор ТОВ "Євротранс Енержі" та підпис від імені Німченко О.О. у графі "від експедитора" акту надання послуг № 317 від 16.06.2023 виконаний не Німченко О.О. Так само відтиски печатки на акті нанесені не печаткою відповідача, яка надана для проведення експертизи. Відтиски нанесені рельєфним кліше.

Відповідач, спираючись на висновки з експертизи, вважає доведеним факт відсутності підстави оплачувати послуги перевезення вантажу по умовах Договору між сторонами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення у даній справі виходив того, що згідно узгодженого при підписанні Договору розділу 4 договірна вартість послуги перевезення розраховується на підставі Акта приймання-передачі виконаних робіт (послуг). Розрахунки проводяться з моменту отримання оригіналів документів, зокрема, Акта приймання-передачі виконаних робіт (послуг). Пунктом 4.4. врегульовано направлення позивачем відповідачу Акта на підписання і якщо він не буде підписаний у встановлений строк, він вважається підписаним.

У Заявці №1 сторони погодили, що вартість перевезення підлягає сплаті у сумі 2000 євро по курсу НБУ на момент вивантаження, 600 євро на карту, оплата в день вивантаження авто. Підписання Заявки відповідач визнав, тобто умова про оплату перевезення вантажу та її строки відповідачу відомі. Маршрут перевезення та адреса розвантаження згідно Заявки були вказані саме відповідачем позивачу, як передбачено п. 3.1. Договору. Адреса розмитнення і адреса розвантаження у Заявці та у CMR-накладній співпадають. Накладна має відомості про отримання вантажу його одержувачем. У Примітках до Заявки сторонами спеціально обумовлено, що вони погодилися вважати дану Договір-Заявку отриману за допомогою факсимільного зв`язку, такою що має належну юридичну силу і може бути використана сторонами при розгляді спорів.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що з урахуванням зміни сторонами умов розрахунків за Договором на умови у Заявці, підставою для оплати послуги перевезення є не підписання Акта наданих послуг по розділу 4 Договору, а сам факт вивантаження з авто вантажу. За даними у CMR-накладній вивантаження авто з передачею товару одержувачу відбулося 16.06.2023.

На переконання суду апеляційної інстанції, Господарський суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що у п. 4.2. Договору сторони спеціально обумовили, що, у випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за даним договором, пріоритетними є умови, зазначені в Заявці.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оплата за перевезення, мала бути здійснена в день вивантаження авто, без будь-яких додаткових умов.

Отже матеріалами справи встановлено, що замовник зробив заявку на перевезення вантажів, перевізник виконав свої зобов`язання за договором, за наслідком виконання надіслав замовнику для підписання акт надання послуг №317 від 16.06.2023, однак відповідач заперечив підписання ним акта надання послуг №317 від 16.06.2023 та згідно з висновком експерта підпис від імені директора відповідача виконано не директором відповідача, а відтиск печатки відповідача нанесений рельєфним кліше.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що умовами договору, а саме пунктом 10.7. сторони передбачили про можливість використання факсимільного відтворення підпису під час підписання первинних документів, які стосуються виконання умов даного договору, а тому враховуючи усі наявні в матеріалах справи докази надані сторонами, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що позивач не міг володіти інформацією про те, ким був вчинений підпис від відповідача на цьому акті та яким чином на ньому була проставлена печатка.

Відповідач у свою чергу, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заперечує факт перевезення вантажу за встановлену у заявці №1 від 02.06.2023 плату, а лише вказує на те, що відсутність підписаного між сторонами акта приймання-передачі наданих послуг, свідчить про те, що у відповідача відсутні підстави для оплати наданих позивачем послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Крім того, згідно з приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто тягар доказування лежить на сторонах.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.02.2024 у справі № 910/6757/23.

Частинами першою та другою статті 98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" також зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

В силу положень статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз змісту норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведене у сукупності дає суду підстави для висновку, що послуга перевезення вантажу за Заявкою №1 Від 02.06.2023 підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0000674 надана позивачем і підлягає оплаті відповідачем, а посилання відповідача на відсутність підписаного між сторонами акта надання послуг, свідчить про не бажання відповідача здійснювати оплату за надану позивачем послугу з перевезення вантажу та його недобросовісну поведінку.

В свою чергу, факт виконання позивачем перевезення за Заявкою №1 Від 02.06.2023 підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0000674 та не заперечується Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранс Енерджи".

Щодо заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Макс» стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 300, 00 грн, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про правову допомогу №2 від 10.02.2025, акт №2 приймання-передачі наданих послуг від 12.02.2025 та квитанцію до прибуткового касового ордера 4-02 від 12.02.2025 на суму 9 300, 00 грн.

Апеляційним судом встановлено, що 10.02.2025 між Адвокатським Бюро «ЛОЗИ» (повірений) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО-МАКС» (клієнт) було укладено договір про правову допомогу (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого повірений зобов?язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник із ТОВ «ЄВРОТРАНС ЕНЕРДЖИ» під час апеляційного перегляду рішення у справі Nє925/1749/23; здійснити огляд, вивчення, аналіз та попередню правову оцінку вимог апеляційної скарги (5 год.); здійснити аналіз судової практики (3 год.); підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати відзив на апеляційну скаргу (10 год.); вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в апеляційному суді.

За здійснення дій, що визначені у п. 1.1 Договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 9300,00 грн (пункт 2.1. Договору)

Розрахунок здійснюється в наступному порядку: кошти у вказаній в п.2.1. сумі сплачуються повіреному в момент передачі довірителю підготовленого відзиву на апеляційну скаргу (пункт 2.2. Договору).

12.02.2025 між сторонами складено та підписано акт №2 приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого повірений надав, а представник довірителя прийняв наступні послуги:

огляд, вивчення, аналіз та попередня правова оцінка вимог апеляційної скарги (4 год. 45 хв.);

аналіз судової практики ( 3 год.);

підготовка пакета документів, необхідних для звернення до суду, підготовка відзиву на апеляційну скаргу (10 год. 10 хв.);

вчинення інших дій необхідних для повного юридичного супроводу справи в апеляційному суді (4 год).

Загальна вартість наданих послуг за цим актом складає 9 300, 00 грн (пункт 1.2. акта №2).

Суд апеляційної інстанції, оцінивши подані позивачем докази, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 300,00 грн є завищеними та нерозумними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності) та критерію розумності їхнього розміру буде відповідати відшкодування в розмірі 2 000,00 грн, і цей розмір витрат є співмірним із виконаною адвокатом роботою.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Згідно із частинами 4, 5 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Судом апеляційної інстанції враховано складність перегляду рішення суду першої інстанції. Також колегія суддів взяла до уваги, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, за яким позивач, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідача, дотримувався правової позиції, яка викладена у суді першої інстанції у позовній заяві та інших заявах/поясненнях наявних у матеріалах справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував: чи змінювалася правова позиція сторін у справі, чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, заява позивача про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи №925/1749/23 у суді апеляційної інстанції за вказаним актом №2 приймання-передачі наданих послуг від 12.02.2025.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що судове рішення прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 03.12.2024 у справі №925/1749/23.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи».

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс Енерджи» (, адреса: 18001, м. Черкаси, вул. Дашковича, буд. 3, кв. 85) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Макс» (, адреса: 89623, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Клячаново, вул. Мукачівська, 125) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень).

6. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Черкаської області.

7. Матеріали справи №925/1749/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова