ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"02" квітня 2025 р. Справа № 916/1230/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В., розглянувши матеріали заяви (вх.№ 1263/25 від 27.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (бульвар Лесі Українки, № 26, оф. 411, м. Київ, 01133, ) про видачу судового наказу до боржника Фізичної особи-підприємця Тетелі Оксани Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 19512,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

27.03.2025 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Тетелі Оксани Василівни заборгованості за договором № 508573-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2024 в загальній сумі 19512,00 грн, у т.ч.: 9630,00 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 5662,44 грн - суми прострочених платежів по процентах; 4219,56 грн - суми заборгованості по штрафам.

Заяву обґрунтовано невиконанням Фізичною особою-підприємцем Тетелею Оксаною Василівною прийнятих на себе зобов`язань як позичальником за договором № 508573-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2024, укладеним між ТОВ «Бізнес Позика» та ФОП Тетелею О.В .

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Наказне провадження, відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наказне провадження - це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

У відповідності до положень ч.ч. 1-3 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Суд вважає за необхідне зауважити, що за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи з характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів (у даному випадку договору про надання кредиту), інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Отже, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, суд має встановити обставини виникнення або порушення права грошової вимоги зокрема, й саме в тій сумі, щодо стягнення якої подано відповідну заяву, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи заяву про видачу судового наказу заявник - ТОВ «Бізнес Позика» посилається на порушення боржником зобов`язань за договором від 10.09.2024 № 508573-КС-001 про надання кредиту, укладеним, як зазначає заявник, шляхом обміну електронними повідомленнями (підписаний одноразовим ідентифікатором) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»:

електронне повідомлення - інформація, представлена в електронній формі, надана учасником відносин у сфері електронної комерції з використанням інформаційно-комунікаційних систем (п. 4);

електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6);

одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12).

Заявником - ТОВ «Бізнес Позика» до заяви про видачу судового наказу додано паперову копію договору № 508573-КС-001 про надання кредиту (електронна форма) від 10.09.2024. Проте не надано доказів на підтвердження укладення зазначеного договору та доказів про те, що вказаний договір був укладений саме із особою, яку заявником визначено як боржника, тобто з Фізичною особою-підприємцем Тетелею О.В .

Так, відповідно до п. 1 договору № 508573-КС-001 про надання кредиту (електронна форма) від 10.09.2024, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику - Фізичній особі-підприємцю Тетелі Оксані Василівні грошові кошти в розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом на умовах та у порядку, визначених цим договором та Правилами надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям ТОВ «Бізнес Позика» (далі по тексту - Правила). Термін дії зазначеного договору визначено до 31.12.2024; стандартна процентна ставка: в день - 0,7%, фіксована; комісія за видачу кредиту - 2000,00 грн; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 17586,14 грн.

Між тим, заявником до матеріалів заяви надано Правила надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям для продуктів «Кредит 4 місяці» та «Кредит 6 місяців» ТОВ «Бізнес Позика», відповідно до пп. 3.2.9 яких, після підтвердження адреси електронної пошти на умовах, викладених в п. 3.2.8. цих Правил, в особистому кабінеті позичальника формується пропозиція (оферта) укласти договір, підписана кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи кредитодавця. Пропозиція (оферта) укласти договір є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

У заяві про видачу судового наказу заявник посилається на те, що Фізична особа-підприємець Тетеля Оксана Василівна через веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, увійшла до особистого кабінету, з якого через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала заявку на отримання кредиту, де відповідно вказала номер свого поточного (карткового) рахунку.

Як стверджує заявник, ТОВ «Бізнес Позика» направило 10.09.2024 Фізичній особі-підприємцю Тетелі О.В. пропозицію (оферту) укласти договір № 508573-КС-001 про надання кредиту, та того ж дня ФОП Тетеля О.В. прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення вказаного договору, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС одноразового ідентифікатора UA-6739 (направленого позичальнику на номер телефону НОМЕР_2 , вказаного позичальником в заявці) електронного повідомлення СМС-повідомлення.

Відтак, заявник наголошує, що договір підписано одноразовим ідентифікатором UA-6739, відправленим за номером телефону позичальника, вказаним ним у його анкеті в особистому кабінеті, проте доказів на підтвердження вказаного заявником не надано.

Водночас, заявником - ТОВ «Бізнес Позика» не надано до заяви про видачу судового наказу жодного доказу відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» на підтвердження того, що вказаний одноразовий ідентифікатор UA-6739 дійсно був направлений через ІТС шляхом направлення електронного повідомлення (СМС-повідомлення). Надана заявником одностороння довідка (візуальна форма послідовності дій клієнта), в якій визначено, зокрема одноразовий ідентифікатор, дата його відправлення позичальнику, дата та час підписання позичальником договору шляхом надсилання одноразового ідентифікатора, не є належним доказом на підтвердження укладання електронного договору з боржником в розумінні ч. 1 ст. 76 ГПК України.

Частина 1 та 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Суд зазначає, що роздруківка електронного доказу не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини 1 статті 5 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Відтак, надана суду паперова роздруківка договору про надання кредиту (електронна форма) №508573-КС-001 від 10.09.2024 не посвідчена в установленому порядку. До заяви на підтвердження того, що саме боржник Фізична особа-підприємець Тетеля О.В. підписала вказаний договір, не додано жодних доказів нанесення електронного цифрового підпису (зокрема, роздруківка ЕЦП на паперовому носії договору, де вказано відповідний штрих-код та/або QR-код, із зазначенням ПІБ підписувача, №, дату нанесення, номер сертифіката підпису).

Отже, на переконання суду, з наданих заявником доказів не вбачається можливості встановити наявність волевиявлення боржника на укладення кредитного договору, оскільки всі додані до заяви документи складені заявником одноособово. Заявки на укладення кредитного договору, яка має заповнюватись позичальником до моменту направлення кредитором оферти на укладення договору, не надано.

При цьому, суд також зауважує, що на підтвердження перерахування грошових коштів на рахунок боржника товариство надало суду оформлену одноособово Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» довідку про стан заборгованості Фізичної особи-підприємця Тетелі Оксани Василівни за договором № 508573-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2024, а також підтвердження Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів.

У вказаному підтверджені Товариство з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» зазначає, що в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: номер платіжної інструкції: beb76e36-6f57-11ef-b90a-000c29d57ed2_1; надавач платіжних послуг: ТОВ «ПрофітГід», , ліцензія на переказ коштів без відкриття рахунку Національного банку України №21/991-рк від 29.05.2023 року; платник: ТОВ БІЗНЕС ПОЗИКА, код 41084239; номер транзакції: 42596-08310-73784; дата/час здійснення переказу коштів: 2024-09-10 12:33:52; сума переказу, грн: 10000.00; номер платіжної картки отримувача: НОМЕР_3 ; емітент платіжної картки отримувача: FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK; код авторизації: 240919; код RRN: 18; призначення переказу: Перерах. коштiв Тетеля О.В. ІПН НОМЕР_1 зг. до кредитного дог. №508573-КС-001 від 10.09.2024 Без ПДВ.

Суд зауважує, що заявником не надано до заяви про видачу судового наказу доказів на підтвердження того, що картковий рахунок, на який перераховано кошти, належить боржнику.

До того ж, матеріали заяви не містять ані відповідної платіжної інструкції про здійснення переказу суми кредиту боржнику, що свідчить про відсутність належних доказів, передбачених ст.ст. 40-43 Закону «Про платіжні послуги», які підтверджують перерахування суми кредиту у заявленому розмірі, ані договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020, що може ставити під сумнів наявність партнерських відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід».

Суд також зауважує, що у відповідності до ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі.

Також із змісту оферти, акцепту та договору №508573-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2024 (електронна форма) не вбачається, що кредитні кошти будуть перераховані на користь позичальника особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Інших доказів на підтвердження отримання ФОП Тетелею Оксаною Василівною кредитних коштів від ТОВ «Бізнес Позика» до заяви про видачу судового наказу не надано.

Таким чином, відсутність у матеріалах заяви належних доказів, які б вірогідно підтверджували укладення вказаного договору боржником, а також доказів ініціювання переказу та його завершення (зарахування на рахунок боржника) не дає можливості формально переконатися у наявності прав вимоги у заявника, та відповідно, наявності відповідного обов`язку у боржника.

Враховуючи викладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, належним чином не підтверджуються доданими до неї документами.

Таким чином, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» за договором № 508573-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2024, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення грошової заборгованості.

З урахуванням викладених вище обставин та норм процесуального права у сукупності, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» у видачі судового наказу на підставі п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

У відповідності до ч. 1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (вх. №1263/25 від 27.03.2025) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Тетелі Оксани Василівни заборгованості в сумі 19 512,00 грн - відмовити.

2. До уваги заявника, згідно ч.2 ст.151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили 02.04.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя О.В. Цісельський