ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2025 р. Справа № 924/28/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., за участю секретаря судового засідання Крупської В.В., розглянувши справу

за позовом Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Плужненської сільської ради, с. Плужне Шепетівського району Хмельницької області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Ізяслав Біо", м. Маріуполь Донецької області

про розірвання Договору оренди земельної ділянки № 179/57-18-ДО від 25.10.2018, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області та товариством з обмеженою відповідальністю Ізяслав Біо, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:011:0005, площею 18 га, що розташована за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області;

розірвання Договору оренди земельної ділянки № 180/57-18-ДО від 25.10.2018, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області та товариством з обмеженою відповідальністю Ізяслав Біо, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:010:0015, площею 36 га, що розташована за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області;

повернення товариством з обмеженою відповідальністю Ізяслав Біо () Плужненській сільській раді () земельні ділянки з кадастровим номером :05:011:0005, площею 18 га, та з кадастровим номером :05:010:0015, площею 36 га, що розташовані за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області,

представники сторін:

прокуратури: Ткачук Н.С.

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

прокурор в інтересах позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати Договір оренди земельної ділянки № 179/57-18-ДО від 25.10.2018, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області та товариством з обмеженою відповідальністю Ізяслав Біо, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:011:0005, площею 18 га, що розташована за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області; розірвати Договір оренди земельної ділянки № 180/57-18-ДО від 25.10.2018, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області та товариством з обмеженою відповідальністю Ізяслав Біо, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:010:0015, площею 36 га, що розташована за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області; повернути товариству з обмеженою відповідальністю Ізяслав Біо () Плужненській сільській раді () земельні ділянки з кадастровим номером :05:011:0005, площею 18 га, та з кадастровим номером :05:010:0015, площею 36 га, що розташовані за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області.

Позов мотивовано систематичною та тривалою несплатою ТОВ "Ізяслав Біо" орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.01.2025 року відкрито провадження у справі за позовом Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Плужненської сільської ради, с. Плужне Шепетівського району Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Ізяслав Біо", м. Маріуполь Донецької області про розірвання Договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок, призначено підготовче засідання на 05.02.2025 року; здійснено повідомлення відповідача через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Ухвалою суду від 05.02.2025 року відкладено підготовче засідання на 04.03.2025 року та також повідомлено відповідача через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про час та дату підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.03.2025 року, повідомлено відповідача через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про час та дату підготовчого засідання. Ухвалою суду від 24.03.2025 року відкладено судове засідання на 02.04.2025 року, повідомлено відповідача через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про час та дату підготовчого засідання.

Прокурор в судовому засіданні вимоги позову підтримав, наполягає на його задоволенні.

Позивач не скористався правом участі свого представника під час судового розгляду спору, у клопотанні від 27.03.2025 року просить розглядати спір без участі сільської ради.

Відповідач не направив представника в судові засідання, відзиву на позов не надав.

При цьому, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Ізяслав Біо" зареєстроване у м. Маріуполь Донецької області, яке на даний час є тимчасово окупованою територією України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за 10 днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач (чі) вважається (ються) повідомленим (ними) про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади з посиланням на вебадресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному вебпорталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною "права на суд", адже в іншому випадку положення ст. 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії.

Судом враховано, що на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", інформація про дату, час та місце всіх судових засідань у цій справі, розміщувалась судом на офіційному вебпорталі Судової влади України в мережі інтернет на сторінці Господарського суду Хмельницької області.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що з огляду на розміщення ухвал суду у даній справі на офіційному вебпорталі Судової влади України у встановлені Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" строки, такі процесуальні документи вважаються отримані відповідачем.

Окрім того, суд здійснював надіслання ухвал суду у даній справі на поштову адресу відповідача, зазначену у спірних договорах, проте, такі ухвали повернулися до суду у зв`язку з відсутністю адресата. Додатково судом здійснювалась спроба повідомлення відповідача засобами телефонного зв`язку.

Тобто, судом здійснено всі можливі дії для повідомлення відповідача про розгляд даного спору.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України від 17.07.97), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.93), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.99).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст. ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним (господарським судом), в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

За приписами ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

За таких обставин суд доходить висновку про вирішення даного спору за наявними матеріалами та про необхідність повідомлення ТОВ "Ізяслав Біо" про ухвалення даного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади з посиланням на вебадресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в реєстрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :05:010:0015, з цільовим призначенням 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 36,00 га, та земельну ділянку з кадастровим номером :05:011:0005 з цільовим призначенням 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 18,00 га.

25.10.2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ізяслав Біо" (орендар) укладено договори оренди земельної ділянки №№179/57-18-ДО та 180/57-18-ДО (далі - договори), за умовами яких орендодавцем надано, а орендарем прийнято в строкове платне користування на умовах оренди земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами :05:011:0005 площею 18 га та :05:010:0015 площею 36,00 га.

Договори укладені строком на 7 років (п. 7 договорів).

У п. 9 договорів передбачено, що плата за перший повний календарний рік користування земельними ділянками становить 14708,29 грн. та 285033,21 грн. відповідно, та підлягає сплаті не пізніш трьох банківських днів з дня укладення договорів.

Орендна плата за наступні роки сплачується орендарем по 1225,69 грн. та 23752,77 грн. щомісячно до 30 числа слідуючого за розрахунковим місяцем (п. 10, п. 12 договорів).

Згідно п. 19 договорів після припинення їх дії орендар протягом 10 робочих днів повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Пункт 28 договорів відносить до обов`язків орендаря сплачувати орендну плату строки, встановлені цим договором.

За положеннями п. 33 договорів дія договору припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Договори підписані сторонами, скріплені їхніми печатками та зареєстровані 25.10.2018 року в ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.

ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області наказом №49-ОТГ від 24.12.2020 року передало Плужненській сільській раді Плужненської сільської об`єднаної територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальної власності загальною площею 1386,8147 га, в тому числі, земельні ділянки з кадастровими номерами :05:010:0015 площею 36 га :05:011:0005 площею 18 га.

22.02.2021 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказані земельні ділянки право власності Плужненської сільської ради.

Плужненська сільська рада у листах від 18.12.2024 року повідомила прокуратуру, що ТОВ "Ізяслав Біо" за договором №179/57-18-ДО не сплачувало впродовж 2019 - 2024 років орендну плату та має заборгованість в розмірі 88249,74 грн. Також ТОВ "Ізяслав Біо" за договором №180/57-18-ДО не сплачувало впродовж 2019 - 2024 років орендну плату та має заборгованість в розмірі 1472671,58 грн.

Головне управління ДПС у Хмельницькій області у листі від 19.12.2024 року проінформувало прокуратуру, що за 2020-2024 роки податкові декларації ТОВ "Ізяслав Біо" не подано. Окрім того, згідно інформаційно-комунікаційної системи ДПС "Податковий блок", у ТОВ "Ізяслав Біо" за період з 2019 по 2024 роки сплата орендної плати відсутня. Додатково повідомлено, що у відповідача наявний податковий борг в розмірі 45849,71 грн.

Позивачем надіслано керівнику ТОВ "Ізяслав Біо" претензії від 09.04.2024 року про сплату заборгованості за оренду земельних ділянок в розмірі 79669,90 грн. та 1543929,85 грн.

З вищевикладеного, прокурор в інтересах позивача звернувся з даним позовом до суду.

Позиція суду.

Щодо підтвердження підстав представництва прокурора.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положеннями ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Несвоєчасне внесення орендної плати відповідачем створює перешкоди з використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень органу місцевого самоврядування, реалізації програм соціально-економічного розвитку, що стосується інтересів держави.

Отже, правовідносини із використання земель становлять суспільний інтерес, а несплата коштів за використання земельної ділянки такому суспільному інтересу не відповідає.

Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які належать до їхньої компетенції, а також у захисті прав та свобод інтересів місцевого значення, які не мають загальнодержавного характеру, але направлені на виконання функцій держави та реалізуються у визначеному законом порядку.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний державний інтерес.

Плужненська сільська рада як власник переданих за спірними договорами земельних ділянок та як одержувач орендної плати була обізнана із наявністю заборгованості у відповідача, що стверджується також із листів №№07-20/1411/2024 та 07-20/1413/2024 від 18.12.2024 року. Проте, сільською радою заходів до припинення порушення законодавства не вжито, натомість у вказаних листах сільська рада не заперечує про вжиття прокуратурою заходів представницького характеру.

Верховним Судом у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (12-72гс19) зазначено, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з відповідним позовом, сам факт незвернення до суду з позовною заявою, яка б відповідала вимогам процесуального законодавства та відповідно мала змогу захистити інтереси Українського народу, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15 вказано, що прокурор, встановивши не усунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист.

Викладене вказує на усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, свідчить про нездійснення ним захисту інтересів територіальної громади та є підставою для пред`явлення цього позову.

Таким чином, прокурор належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, вказав, у чому полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Щодо суті спору.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина 2 статті 792 ЦК).

Правилами частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК, ЦК, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.

За загальним правилом частини 1 статті 651 ЦК, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи частини 2 статті 651 ЦК, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині 2 статті 651 ЦК, що визначає універсальні засади, застосовні до усіх видів приватноправових договорів.

З огляду на наведені правила абзацу першого частини 2 статті 651 ЦК як цивільне законодавство, так і земельне передбачає окремі приклади його застосування, що мають характер загальних для усіх цивільних відносин (у разі істотного порушення цивільного договору іншою стороною), а також характер спеціалізованих - для інших приватноправових договорів та для інших окремо застережених у законі видів порушень цивільних договорів (зокрема, окремі правила статті 141 ЗК, застосовні до догорів оренди землі).

Спеціальними у врегулюванні розірвання договору оренди землі є приписи статті 32 Закону України «Про оренду землі», а також статті 141 ЗК, пункт «д» частини 1 якої передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК (систематична несплата орендної плати), та правила частини 2 статті 651 ЦК, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі»).

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до спеціальної норми частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того, щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК, суд має встановити такі обставини як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, від 01.04.2020 у справі № 277/1186/18-ц, від 29.07.2020 у справі № 277/526/18, від 20.08.2020 у справі № 616/292/17, від 08.05.2024 у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 922/367/21, від 04.07.2023 у справі № 906/649/22, від 20.02.2024 у справі № 917/586/23, від 02.04.2024 у справі № 922/1165/23).

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі № 910/2861/18 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 зазначено, що для застосування частини 2 статті 651 ЦК суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Узагальнюючи наведені у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 висновки щодо застосування норм права, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що:

- пункт «д» частини 1 статті 141 ЗК як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині 2 статті 651 ЦК, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі;

- якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило частини 2 статті 651 ЦК, а не припис пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини 2 статті 651 ЦК;

- поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини 1 статті 141 ЗК, потрібно розуміти саме як повна несплата орендної плати, у строки, визначені договором, що відповідатиме дотриманню принципу збереження договору та забезпечення справедливого балансу інтересів сторін договору оренди землі.

Суд зазначає, що підставою розірвання договорів оренди землі від 25.10.2018 року згідно із п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною й достатньою, і звертатися до більш загального правила ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Розірвання договорів та повернення у власність територіальної громади земельних ділянок у випадку встановлення протиправної поведінки самого орендаря здійснюється на підставі закону та укладеного з ним договору, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до суспільних інтересів у тому, щоб така передача в оренду землі сприяла досягненню максимального економічного ефекту від оренди об`єктів комунальної власності, оскільки ненадходження до бюджету плати за оренду землі створює перешкоди для утворення та використання фінансових ресурсів, потрібних для забезпечення функцій та повноважень органів місцевого самоврядування. Також задоволення позовних вимог не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право на мирне володіння майном, оскільки таке втручання є прогнозованим наслідком недобросовісних дій самого орендаря, який свідомо допустив систематичне неналежне виконання договірних зобов`язань у повному обсязі, як-от: двічі не сплачував орендну плату у повному розмірі (подібні висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 918/119/21).

Із листів Плужненської сільської ради від 18.12.2024 року стверджується, що відповідач упродовж 2019 - 2024 років не сплачував орендну плату за орендовані ним згідно договорів від 25.10.2019 року земельні ділянки, чим створив заборгованість в розмірі 1472671,58 грн. та 88249,74 грн.

Тобто, має місце систематична несплата ТОВ "Ізяслав Біо" орендної плати, що підпадає під дію п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України та є самостійною і достатньою підставою для розірвання договорів оренди землі від 25.10.2018 року.

Відтак, позовні вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки № 179/57-18-ДО від 25.10.2018, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізяслав Біо», щодо земельної ділянки за кадастровим номером :05:011:0005, площею 18 га, що розташована за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області, та розірвання договору оренди земельної ділянки № 180/57-18-ДО від 25.10.2018, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізяслав Біо», щодо земельної ділянки за кадастровим номером :05:010:0015, площею 36 га, що розташована за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області, є правомірними й обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Суд враховує, що наслідки припинення або розірвання договору оренди землі визначені у ст. 34 Закону України "Про оренду землі". Так, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Відтак, вимога про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору оренди. Тож за наявності правових підстав для розірвання договору оренди неодмінним є обов`язок орендаря повернути земельну ділянку, що була у його користуванні. Ураховуючи встановлені обставини щодо наявності підстав для розірвання договорів оренди землі, ефективним та правомірним способом захисту порушеного права територіальної громади буде повернення їй спірної ділянки у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому відповідач отримав її в оренду. Як і розірвання договору оренди землі, таке повернення прямо передбачене законом, переслідує легітимну мету і є пропорційним цій меті (аналогічна правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23).

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати із сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Розірвати Договір оренди земельної ділянки № 179/57-18-ДО від 25.10.2018, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізяслав Біо», щодо земельної ділянки за кадастровим номером :05:011:0005, площею 18 га, що розташована за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області.

Розірвати Договір оренди земельної ділянки № 180/57-18-ДО від 25.10.2018, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізяслав Біо», щодо земельної ділянки за кадастровим номером :05:010:0015, площею 36 га, що розташована за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Ізяслав Біо» (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Семененка, будинок 7, 87515 ) повернути Плужненській сільській раді (Хмельницька область, Шепетівський район, село Плужне, вул. Бортника, будинок 7, 30320 ) земельні ділянки з кадастровим номером :05:011:0005, площею 18 га, з кадастровим номером :05:010:0015, площею 36 га, що розташовані за межами населених пунктів Плужненської сільської ради на території Шепетівського району Хмельницької області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізяслав Біо» (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Семененка, будинок 7, 87515, ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (пров. Військоматський, 3, м. Хмельницький, 29000, ) 9084,00 грн. (дев`ять тисяч вісімдесят чотири грн. 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.04.2025 року

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 2 прим.: 1 - до справи; прокурору та позивачу в електронні кабінети; 2 - відповідачу (30350, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Клубівка, вул. Калинівська, буд. 43, код 41696528) - рек. з пов. про вручення

Відповідно до ч.2 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" повідомити ТОВ "Ізяслав Біо" (м. Маріуполь Донецької області) про ухвалення даного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади з посиланням на вебадресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень