УХВАЛА

м. Київ

31.03.2025Справа № 910/3801/25

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Олександра Поля, будинок 40) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.К. ЛЮКС" (02166, місто Київ, вулиця Маршала Жукова, будинок 26) про стягнення 116168,45 грн.

В С Т А Н О В И В:

26.03.2025 в системі «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" сформовано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.К. ЛЮКС" про стягнення 116168,45 грн. та була передана 27.03.2025 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 січня 2023 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Р.І.К. ЛЮКС» та ФОП Ахмедовим Алі Садай Огли було укладено договір оренди нерухомого майна, розташованого у м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 15а, згідно якого Орендодавець - 1 (ТОВ «Р.І.К. ЛЮКС») та Орендодавець - 2 (ФОП Ахмедов Алі Садай Огли) передають, а Орендар (ТОВ «АТБ - МАРКЕТ») приймає в тимчасове оплатне володіння і користування наступне нерухоме майно: в торгівельно-діловому комплексі Літ. А-3 на 1 поверсі нежитлові приміщень загальною площею 685,3 кв. м., що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 15а.

Майно було передане в оренду Позивачу 01.01.2023 р., згідно Акту прийому - передачі до договору оренди нерухомого майна від 01.01.2023 р.

Пунктом 3.1.1 Договору передбачено, що розмір орендної плати в місяць за цим договором складає 230 000 (двісті тридцять тисяч) гривень 00 копійок, з яких на користь ТОВ «Р.І.К. ЛЮКС» - 195 000,00 грн. у тому числі ПДВ, на користь ФОП Ахмедова Алі Садай Огли - 34 500,00 грн. без ПДВ. Розмір орендної плати за цим договором за кожний наступний місяць підлягає індексації з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції за попередній місяць.

Представник позивача зазначає, що Відповідач ТОВ «Р.І.К. ЛЮКС» - є платником ПДВ і, згідно пунктів 5.1.9 та 5.1.10 договорів оренди нерухомого майна від 01.01.2023 р. та від 01.01.2024 р., зобов`язаний був, відповідно до вимог чинного законодавства, надавати Орендарю, тобто Позивачу (шляхом надіслання на електронну адресу Орендаря (marketzvit12@ atbmarket.com) за допомогою програмного забезпечення M.E.Doc) податкові накладні (розрахунки коригувань), складені в електронній формі з дотриманням вимог законодавства України (у тому числі з дотриманням вимоги щодо реєстрації у порядку, встановленому законодавством України, електронного підпису уповноваженої Орендодавцем особи) та зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня складання (виписки) Орендодавцем кожної податкової накладної.

З огляду на викладене позивач вважає, що відповідач в порушення вимог Податкового кодексу України та п. 5.1.9 договорів оренди нерухомого майна за господарськими операціями, в рамках виконання договорів, склав податкові накладні, але не здійснив їх реєстрацію, також Відповідач не вжив жодних заходів щодо їх розблокування та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відтак позивач просить стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 116 168,45 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність передачі позовної заяви та доданих до неї документів за територіальною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області з огляду на таке.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення відповідача збитків, що виникли в порушення відповідачем пунктів 5.1.9 та 5.1.10 договорів оренди нерухомого майна від 01.01.2023 р. та від 01.01.2024 р., що розташоване в торгівельно-діловому комплексі Літ. А-3 на 1 поверсі нежитлові приміщень загальною площею 685,3 кв. м., що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 15а.

Приписи статті 30 ГПК України встановлюють правила виключної підсудності господарських спорів.

Так, відповідно до частини 3 статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Вочевидь, термін «з приводу», що використаний законодавцем у юридичній конструкції ч. 3 ст. 30 ГПК України, в силу своєї загальності, може мати найширше тлумачення, яке тільки забажають учасники конкретного спору і суд. Саме тому тлумачення ч. 3 ст. 30 ГПК України не може мати виключно казуального характеру (тлумачення з конкретної справи і стосовно конкретного випадку), оскільки це з невідворотністю призведе до того, що в окремих справах якісь категорії спорів, з числа неочевидних в аспекті ч. 3 ст. 30 ГПК, будуть віднесені до виключної підсудності, а деякі будуть виключені з неї. В підсумку такий підхід створить значну правову невизначеність, яка суперечить меті правосуддя і є неприпустимою. Тому вочевидь, що тлумачення ч. 3 ст. 30 ГПК України, як і інших правових норм, повинно відбуватися не виключно казуальним шляхом, а з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою.

Встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у постанові від 13.07.1995 у справі «Miloslavsky vs United Kingdom» (заява №18139/91), у даному випадку на прикладі (стосовно) змісту терміну «передбачений законом» сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону. Саме цим підходом і повинний керуватися кожний суд при тлумаченні норм права. Зазвичай порада юриста ґрунтується на усталеній практиці застосування судами конкретної правової норми. Норми процесуального права не є виключенням.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі у справі № 911/2390/18 (постанова від 16.02.2021р.) вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

ЦК України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків, що виникли в порушення відповідачем пунктів 5.1.9 та 5.1.10 договорів оренди нерухомого майна від 01.01.2023 р. та від 01.01.2024 р., що розташоване в торгівельно-діловому комплексі Літ. А-3 на 1 поверсі нежитлові приміщень загальною площею 685,3 кв. м., що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 15а, а відтак даний спір у відповідності до вимог частини третьої статті 30 ГПК України має розглядатись за місцезнаходженням майна, тобто господарським судом Дніпропетровської області.

Водночас, поняття виключної підсудності позбавляє не тільки суд, а і самого позивача в усіх випадках змінювати місце розгляду господарського спору. Відповідно до ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України спори між судами щодо підсудності не допускаються, проте, порушення виключної територіальної підсудності матиме прямим правовим наслідком ухвалення рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У зв`язку з викладеним, з огляду на місцезнаходження нерухомого майна за адресою: за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 15а, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду та імперативний припис ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, матеріали позовної заяви Уманської міської ради, слід направити за виключною підсудністю до господарського суду Черкаської області.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Керуючись статтями 30, 31, 230, 234, 235 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Передати матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.К. ЛЮКС" про стягнення 116168,45 грн за територіальною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, 1А, 1A, Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

Ухвала набрала законної сили 31.03.2025 та може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її підписання до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ