ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

02.04.2025м. Дніпро№ 904/1424/25

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Колісник І.І., розглянувши заяву:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Український північно-східний інститут прикладної та клінічної медицини", м. Суми

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тенегія", м. Павлоград Дніпропетровської області

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 73 348,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 27.03.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Український північно-східний інститут прикладної та клінічної медицини" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" заборгованості у сумі 73348,80 грн.

Подана заява обґрунтована порушенням боржником зобов`язань за договором поставки № 284/2 від 27.11.2023 щодо передачі у власність заявника товару (паливно-мастильних матеріалів) на суму 73348,80 грн.

Судом перевірено зазначене в заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на таке.

Частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги (пункт 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження").

Отже, Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог. Відповідно заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Згідно з пунктами 1, 8 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до частини другої статті 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п. 4); перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п. 5).

За змістом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Український північно-східний інститут прикладної та клінічної медицини" про видачу судового наказу боржник-постачальник відповідно до пункту 1.1 договору поставки № 284/2 від 27.11.2023 (далі договір) прийняв на себе зобов`язання передати заявнику-покупцю у власність товари, а заявник зобов`язався сплатити та прийняти вказані товари, відпуск яких здійснюється за довірчими документами (скретч-картки).

Підпунктом 4.5.1 пункту 4.5 договору передбачено, що після оплати товару постачальник зобов`язаний протягом 5-ти робочих днів передати покупцю, а покупець зобов`язаний отримати від постачальника довірчі документи (скретч-картки) на придбану кількість паливно-мастильних матеріалів, як підтвердження здійснення оплати товару.

Платіжними інструкціями № 3163 від 11.06.2024 на суму 25500,00 грн, № 3515 від 27.08.2024 на суму 55989,00 грн, № 3918 від 18.11.2024 на суму 10398,00 грн та № 3919 від 18.11.2024 на суму 10398,00 грн заявник здійснив повну попередню оплату товару за договором у загальній сумі 102285,00 грн.

На суму здійсненої попередньої оплати боржник передав, а заявник прийняв:

скретч-картки на 500 л бензину А-95 вартістю 25500,00 грн відповідно до специфікації № 0002/0002012-С та видаткової накладної № 0002/0002012 від 13.06.2024 на суму 25500,00 грн ;

скретч-карти на 300 л бензину А-95 вартістю 15597,00 грн та на 800 л дизпалива вартістю 40392,00 грн відповідно до специфікації № 0002/0002998-С та видаткової накладної № 0002/0002998 від 03.09.2024 на суму 55989,00 грн;

скретч-карти на 400 л бензину А-95 вартістю 20796,00 грн відповідно до специфікації № 0002/0003815-С та видаткової накладної № 0002/0003815 від 26.11.2024 на суму 20796,00 грн.

За умовами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 договору передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.

Скретч-карта є підставою для видачі (заправки) з АЗС указаного в карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін за погашеними скретч-картками вважаються виконаними. При цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці (пп. 5.2.2 п. 5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору визначено умови постачання товару: самовивезення; покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документа, який зазначений на довірчому документі.

Заявник зазначає, що всупереч статтям 662 - 664 Цивільного кодексу України боржник не виконав свої зобов`язання за договором шляхом заправки автомобілів заявника при пред`явленні довіреними особами замовника скретч-карток, оскільки всі його АЗС (АВІАС) не функціонують. Відтак боржник не передав у власність заявника товар на загальну суму 73348,80 грн за скретч-картками, перелік яких наведений у заяві про видачу судового наказу.

Проте, стверджуючи про зазначене, заявник не надав жодних доказів на підтвердження того, що всі АЗС боржника дійсно не функціонують й отримання палива за цими картками неможливе. Територільно місце розташування АЗС боржника-постачальника, за якими заявник-замовник має право отримати товар за скретч-картками, договором не визначено. Не доведений і сам факт звернення на АЗС довірених осіб замовника з метою заправки за скретч-картками.

Згідно з пунктом 10.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинність з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони).

Договір укладений строком на 1 рік. У випадку, якщо жодна зі сторін письмово не виявила бажання припинити його дію, цей договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік і на тих же умовах (п. 10.2 договору).

Докази припинення договору відсутні.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За змістом пункту 5.1 договору строк поставки товару до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Долучені до заяви про видачу судового наказу скретч-картки, за якими за твердженням заявника ним не отримані паливно-мастильні матеріали на суму 73348,80 грн, не містять терміну дії, тобто є безстроковими. Отже, строк поставки товару за договором не визначений.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене доказів звернення до боржника з вимогою в порядку частини першої статті 663 та частини другої статті 530 Цивільного кодексу України заявник суду не надав.

Тож наданими до заяви про видачу судового наказу доказами не підтверджується настання строку виконання боржником зобов`язання щодо передачі замовнику паливно-мастильних матеріалів на суму 73348,80 грн.

При цьому варто зазначити, що невиконання постачальником своїх безпосередніх обов`язків з поставки товару за умов попередньої його оплати не трансформує автоматично ці зобов`язання у грошові.

За частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У викладених у заяві обставинах та долучених до неї додатках відсутні посилання й докази про звернення заявника до боржника з вимогою повернути грошові кошти.

Отже, до заяви про видачу судового наказу не додано всіх доказів, що підтверджують обставини, якими обґрунтовано заявлені вимоги, а з наданих доказів не вбачається виникнення й порушення права саме грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 21 8, 9 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому необхідно врахувати, що під час звернення до суду заявником платіжною інструкцією № 510 від 26.03.2025 сплачено судовий збір у сумі 302,80 грн - 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на 60,56 грн більше від належного до сплати - 242,24 грн, з урахуванням приписів частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" про застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у разі подання до суду процесуальних документів в електронній формі та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 (провадження № 12-26гс22).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 150, 152-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Український північно-східний інститут прикладної та клінічної медицини" у видачі судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення 73348,80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 02.04.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Колісник