ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2025 р. Справа№ 910/14047/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 12.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025

у справі № 910/14047/24(суддя -Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП"

про стягнення 337 554, 12 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАЯК" (надалі - позивач, постачальник, ТОВ "МАЯК") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (надалі - скаржник, відповідач, покупець, ТОВ "ВВТ ГРУП") про стягнення 337 554,12 грн на підставі Договору поставки сільськогосподарської продукції № 77-12/23Г від 28.12.2023, з яких: 280 378,11 грн заборгованості за поставлений товар (основний борг), 6 526,83 грн 3% річних, 22 271,07 грн інфляційних витрат, 28 378,11 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК" 280 378, 11 грн заборгованості за поставлений товар, 28 037, 81 грн штрафу, 6 526, 83 грн 3% річних, 22 271, 07 грн інфляційних витрат, та 4 046, 56 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 27.01.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 у справі № 910/14047/24, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 у справі № 910/14047/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині 117 600, 00 грн.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що п 5.1 Договору вказано, що Постачальник зобов`язується надати оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що Товар, який поставляється по даному Договору, є продукцією власного виробництва, Постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість. Проте доказів надсилання оригіналу листа на фірмовому бланку до суду надано не було. Також не було надано електронних доказів, завірених електронним підписом. У постанові №922/51/20 від 29.01.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

Апелянт вказує, що жодного із цих трьох видів доказів та доказів відправлення такого листа до суду надано не було.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що згідно із пунктом 4.3 Договору, у разі ненадання такого листа Покупець має право притримати сплату 10% від Договору до усунення такого порушення. Станом на дату подання цієї апеляційної скарги позивачем такого листа надано не було, тому вважає, що умова для сплати 10% від Договору, а саме 117 600 гривень не настала.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14047/24 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 у справі № 910/14047/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

03.02.2025 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/14047/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 у справі № 910/14047/24 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

13.02.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява по усунення недоліків на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025, а саме докази сплати судового збору на суму 3 633, 60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1052 від 13.02.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 у справі № 910/14047/24. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 у справі № 910/14047/24. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 12.03.2025.

У судове засідання, що відбулось 12.03.2025 позивач та відповідач не з`явились, своїх представників не направили, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, згідно з інформацією наявною в системі «Електронний суд».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАЯК" було укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції №77- 12/23Г (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме: горох жовтий урожаю 2023 року (далі - Товар).

Згідно з п. 2.1 Договору визначено кількість, ціну і загальну вартість товару: горох в кількості 120,00 тон (+/- 10%), ціна з ПДВ - 1 176 000,48 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору попередня оплата в розмірі 80% вартості кожної партії Товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 2 банківських днів з моменту виставлення рахунку за умови підписання даного Договору.

Остаточний розрахунок, згідно підпункту 4.1. цього Договору, проводиться протягом 3 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням Покупцю квитанції щодо її реєстрації, за умови надання видаткової накладної на Товар (п. 4.2 Договору).

На виконання умов Договору позивач виставив відповідачу Рахунок на оплату №117 від 28.12.2023 у сумі 1 176 000,48 грн.

29.12.2023 відповідачем відповідно до платіжної інструкції було здійснено оплату на рахунок позивача у розмірі 940 800,38 грн.

Судом встановлено, що відповідно до видаткових накладних №9 від 04.01.2024 та №10 від 05.01.2024 позивач поставив, а відповідач прийняв Товар в кількості 124,61 т. на загальну суму 1 221 178, 49 грн.

05.01.2024 позивач виставив відповідачу Рахунок на оплату №1 у сумі 45 178,01 грн.

На виконання п. 4.2 Договору позивачем 29.01.2024 були зареєстровані податкові накладні по вказаних поставках, що підтверджується Квитанціями про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, які були зареєстровані за № та № .

28.10.2024 позивачем направлено відповідачу претензію про оплату заборгованості за поставлений Товар, якою просив оплатити заборгованість за поставлений Товар у розмірі 280 378,11 грн. Відповідачем претензія була залишена без відповіді та задоволення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що умови передбачені Договором ним були виконані належним чином, здійснено поставку Товару та зареєстровано податкові накладні, а відповідач виконав свої зобов`язання з порушенням умов Договору, а саме здійснив часткову оплату Товару.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 221 178,49 грн, що підтверджується видатковими накладними №9 від 04.01.2024 та №10 від 05.01.2024.

Судом встановлено, що Товар було прийнято відповідальними особами покупця без зауважень та заперечень, а вказані вище видаткові накладні містять підпис представника відповідача.

У той же час, відповідач своїх зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару належним чином у встановлений договором строк не здійснив, зокрема, відповідачем сплачено за поставлений товар частково, а саме 940 800,38 грн, результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 280 378,11 грн.

У відповідності до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 688 ЦК України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання товару відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання позивачем прийнятих за договором зобов`язань з передання товару.

Стосовно доводів скаржника про те, що у зв`язку з не отриманням листа позивача передбаченого пунктом 4.3 Договору він мав право притримати сплату 10% до усунення такого порушення, колегією суддів відхиляється, оскільки остаточний розрахунок, згідно підпункту 4.1. цього Договору, проводиться протягом 3 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням Покупцю квитанції щодо її реєстрації, за умови надання видаткової накладної на Товар (п. 4.2 Договору).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" заборгованості за поставлений товар у розмірі 280 378,11 грн на підставі Договору поставки сільськогосподарської продукції № 77-12/23Г від 28.12.2023.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 28 378,11 грн, 3% річних - 6 526,83 грн та інфляційні витрати - 22 271,07 грн.

Щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 28 378,11 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 8.8 Договору у випадку порушення строків оплати за Товар згідно графіку, вказаних в п. 4.1. Договору, більш ніж на 5 календарних днів, покупець сплачує постачальнику 10% від суми простроченого платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 28 037,81 грн (10% від основного боргу у розмірі 280 378,11 грн)

Щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 526 грн та інфляційних втрат у розмірі 22 271,07 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений Договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що він є арифметично вірним, а тому вимоги про стягнення 6 526,83 грн 3% річних та 22 271,07 грн інфляційних втрат правомірно задоволені судом першої інстанції у повному обсязі.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" 280 378, 11 грн заборгованості за поставлений товар, 28 037, 81 грн штрафу, 6 526, 83 грн 3% річних, 22 271, 07 грн інфляційних витрат. В задоволенні решти позовних вимог обґрунтовано ввідмовлено судом першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 у справі № 910/14047/24 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 у справі № 910/14047/24 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 31.03.2025

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко