ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"04" квітня 2025 р. Справа№ 910/10912/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта"

про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду Майданевича А.Г., Суліма В.В. та Коротун О.М.

від розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024, повний текст якого складено 31.12.2024,

у справі № 910/10912/23 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта"

про стягнення 152 002 237,46 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Майданевич А.Г., суддів Суліма В.В., Коротун О.М. перебувають апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі № 910/10912/23, розгляд яких призначено на 21.04.2025.

03.04.2025 від Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" надійшла заява про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Майданевич А.Г., суддів Суліма В.В., Коротун О.М. Заявлений відвід колегії у вищезгаданому складі мотивований, на думку заявника, заінтересованістю в результаті розгляду справи, сумнівами в чесності та неупередженості колегії суддів та суперечливістю в судових рішеннях даного складу суду у подібних справах. Так, постановою від 03.03.2025 у справі № 910/11981/24 вищезгадана колегія суддів погодилася із наявністю процесуальних підстав та з обґрунтованістю призначення судом першої інстанції судової експертизи, тоді як у справі № 910/10912/23 ухвалою від 20.03.2025 визнала клопотання відповідача необґрунтованим. У зв`язку з цим заявник просить задовольнити подану заяву про відвід вищевказаної колегії суддів, а матеріали справи № 910/10912/23 передати на повторний автоматизований розподіл.

Дослідивши матеріали заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа у розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу (ч. 2 ст. 35 ГПК України).

Згідно з п. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 39 ГПК України).

Головна мета відводу - гарантувати безсторонність суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України відвід має бути вмотивованим.

Так, підстава, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України презюмує не просто сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, а обґрунтований сумнів. Не можуть бути підставою для відводу судді тільки припущення про існування обставин, за яких участь судді у розгляді справи виключається.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді - як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає змісту нормативної конструкції «неупередженість (безсторонність) судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці ЄСПЛ.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

-«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

-«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості заявникам потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не виключно, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним суддею або складом суду, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав учасників справи тощо).

Верховний Суд зазначив, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами (такий висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 09.10.2023 у справі №905/993/21).

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів від 19.05.2006, схвалені Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27.07.2006 №2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) потрібно визначити окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальною є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікаллеф проти Мальти»).

У рішенні ЄСПЛ від 09.11.2009 у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Тому «мотивування» відводу полягає у тому, що в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі № 910/11981/24, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025, призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Ухвалюючи постанову від 03.03.2025, колегія суддів виходила з того, що для встановлення достовірності відомостей, відображених позивачем у звітах про використання відповідачем замовленої потужності у спірний період, необхідні спеціальні знання у галузі дослідження документів бухгалтерського обліку і звітності, без яких встановити відповідні обставини неможливо. При цьому, виходячи із специфіки функціонування Інформаційної платформи, суд позбавлений можливості самостійно перевірити правильність та обґрунтованість доводів сторін з вищевказаних питань.

Водночас, у даній справі, суд відмовив у призначенні експертизи, виходячи з того, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які є достатніми для встановлення судом обставин виникнення боргу у відповідача за перевищення потужності у спірному періоді, що виключає необхідність призначення експертизи, визначені у ст. 99 ГПК України.

Таким чином, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини у вказаних справах, суд дійшов до різних висновків щодо призначення експертизи та стосовно відмови у її призначенні.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що твердження заявника про те, що судді Майданевич А.Г., Сулім В.В. та Коротун О.М. прямо чи опосередковано заінтересовані в результаті розгляду справи та не забезпечують впевненість в чесності та непідкупності суддів є безпідставними і дана заява, на переконання колегії суддів, стосується процесуальних питань розгляду справи.

Конкретних об`єктивних обставин, які свідчили б про упередженість суддів стосовно вказаної справи, їх зацікавленість у певному рішенні в цій справі чи про необ`єктивне ставлення до сторін у справі, заявник не наводить, а суд - не встановив.

З предмету і меж перегляду цієї справи не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ`єктивність суддів, яким заявлено відводи.

Отже, дослідивши наведені у заяві доводи про відвід колегії суддів, суд дійшов висновку, що заява не містить посилань на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями унеможливлюють участь колегії у складі головуючого судді Майданевича А.Г., суддів Суліма В.В. та Коротун О.М. у розгляді справи № 910/10912/23, а тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 35, 36, 38, 39, 233, 234, 235, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" про відвід суддів Майданевича А.Г., Суліма В.В., Коротун О.М. від розгляду справи № 910/10912/23 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун