ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" березня 2025 р. Cправа № 902/128/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Вінницької філії (вул. Незалежності 40, м. Калинівка, Хмільницький р-н., Вінницька обл., 22400)

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" (вул. Мічурін, буд. 20, с. Руданське, Жмеринський р-н., Вінницька обл., 23515)

про стягнення 61 665,85 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Надтока Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Ліфанчук М.О.

відповідача: Довгань О.О.

В С Т А Н О В И В :

04.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Вінницької філії звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" про стягнення 61 665,85 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.02.2025 справу передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито провадження у справі 902/128/25. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 06.03.2025.

26.02.2025 від представника відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/1962/25 від 26.02.2025), який долучений судом до матеріалів справи.

04.03.2025 від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Вінницької філії надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/2257/25 від 04.03.2025), яка долучена судом до матеріалів справи.

За результатами проведеного судового засідання 06.03.2025 суд дійшов висновку про закриття підготовчого засідання та призначення судового розгляду справи по суті на 27.03.2025, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену дату судом 27.03.2025 в судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

27.03.2025 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

В обґрунтування позову позивач посилається на понесення матеріальних збитків спричинених пошкодженням відповідачем підвідного газопроводу до с. Івашківці, Шаргородської міської громади, Жмеринського району, Вінницької області. Зазначає про отримання 28.06.2024 о 09 год. 33 хв. аварійно-диспетчерською службою повідомлення про пошкодження газопроводу біля с. Івашківці, Шаргородської міської громади Жмеринського району Вінницької області, про виїзд аварійної служби на місце події, усунення витоку газу, складання відповідного акту, проведення комплексу робіт для відновлення належної роботи газорозподільної системи. Так, за доводами позивача ним понесені матеріальні збитки у вигляді вартості ремонту пошкодженого газопроводу 49 184,51 грн та вартості витоку газу на суму 12 481,34 грн. Вказує на те, що саме відповідачем були здійснені дані збитки при здійсненні земельних робіт його працівником гр. ОСОБА_1 на екскаваторі (номерний знак НОМЕР_1 ).

Відповідач проти позову заперечує, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву, де доводи останнього зводяться до наступного: позивачем не підтверджено вини відповідача, до позову не надано доказів неправомірних дій винної особи по відношенню до позивача. В свою чергу, відповідач вказує, що СТОВ «Подільська Зоря» не проводило жодних земляних робіт у вказаному місці та в зазначений час. Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що саме СТОВ «Подільська Зоря» здійснювало земляні роботи. Також, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 має кваліфікацію для роботи з екскаватором; отримував від СТОВ «Подільська Зоря» доручення виконувати земляні роботи та виконував такі роботи; фактично перебував за кермом екскаватора в момент аварії. Доводи сторони позивача, про спричинення ушкодження газопроводу і як наслідок виникнення шкоди зводяться до посилання на виклик ОСОБА_1 аварійної газової служби і складання акту ушкодження № 1 від 28.06.2024 у подальшому. За доводами відповідача зазначений акт є документом, який виключно фіксує спричинення ушкоджень газопроводу, що ніким не заперечується, в той же час твердження в даному акті про спричинення ушкоджень газопроводу саме ОСОБА_1 є фактично оціночним судженням посадових осіб позивача, які даний акт склали.

При цьому, відповідач вказує, що згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими керівництву СТОВ «Подільська Зоря» після того, як стало відомо про інцидент, 28.06.2024 приблизно о 09:00 він перебував біля ставка, розташованого за межами сіл Івашківці та Руданське Жмеринського району Вінницької області. У цей час до ОСОБА_1 підійшов невідомий чоловік, який попросив викликати аварійну газову службу, оскільки відбулося ушкодження труби підземного газопроводу. ОСОБА_1 , зателефонував до аварійно-диспетчерської служби Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», про що свідчить заявка № 8679, згадана в позові. Таким чином, за доводами відповідача ОСОБА_1 не був учасником чи виконавцем будь-яких земляних робіт, а лише був поблизу місця події та виконав функцію особи, яка повідомила про аварію. Позивач не спростував і не заперечив можливості того, що ОСОБА_1 перебував у вказаному місці з інших причин, не пов`язаних із земляними роботами.

У позовній заяві зазначено, що після прибуття працівників Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» о 09:33 28.06.2024 аварію було локалізовано о 10:07 того ж дня шляхом перекриття заглушки на газопроводі. Факт пошкодження зафіксовано в акті № 1 від 28.06.2024, який працівники позивача запропонували підписати ОСОБА_1 , однак останній відмовився це зробити.

Крім того, відповідачем вказується, що законодавством чітко встановлено, що в зоні знаходження підземного газопроводу повинні міститись розпізнавальні та сигнальні знаки, таблички-покажчики, орієнтирні стовпчики, тощо, метою встановлення яких є інформування фізичних та юридичних осіб про наявність підземного газопроводу у відповідній місцевості, проте, позивачем не надано жодних належним та допустимих доказів, які би свідчили про наявність будь-яких розпізнавальних знаків в зоні знаходження газопроводу на якому відбулася аварія.

Позивач заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, позиція останнього викладена у відповіді на відзив де останнім повністю підтримано позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Крім того вказано, що в даному випадку, відповідність підвідного газопроводу до с. Івашківці, Шаргородської міської громади, Жмеринського району, Вінницької області вимогам державних стандартів та будівельних норм підтверджується сертифікатом відповідності від 11.09.2010 №ВН 000520, який виданий на підставі готовності об`єкта до експлуатації від 15.09.2010. Претензії щодо відсутності покажчиків та неповідомлення про існування об`єктів ГРМ в першу чергу стосуються власника чи орендодавця земельної ділянки. Зокрема позивач зазначає, що останній звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення до Жмеринського районного відділу поліції (відділення №2), на що отримав відповідь від 07.08.2024 №5681/217/01-2094, в якій зазначено наступне: «З директором СТОВ «Подільська зоря» Миколою Герасимчуком у відповідності до ст. 40 Закону України «Про поліцію» та наказу №1026 МВС України під відеозапис було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду з метою недопущення подібного у майбутньому...» Тобто, за доводами позивача на момент розгляду Жмеринським районним відділом поліції (відділення №2), заяви позивача про пошкодження підвідного газопроводу до с. Івашківці, керівництвом відповідача факт проведення його працівниками земельних робіт, які призвели до механічного пошкодження газопроводу, не заперечувався та не спростовувався.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі- Позивач/Оператор ГРМ) здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах Вінницької області на підставі ліцензії, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), від 26.12.2022 №1839 (зі змінами, що вносилися постановами НКРЕКП від 31.05.2023 №971, від 28.07.2023р. № 1389, від 31.08.2023 р. № 1596, від 29.09.2023 № 1769, від 29.11.2023 р. №2224, від 27.12.2023 р. № 2509, від 30.01.2024 р. № 195)

28.06.2024 о 09 год. 33 хв. до аварійно-диспетчерської служби Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» надійшла заявка №8679 про механічне пошкодження підвідного газопроводу до с. Івашківці, Шаргородської міської громади Жмеринського району Вінницької області.

Зазначені обставини зафіксовані в акті про пошкодження систем газопостачання №1 від 28.06.2024 за підписом представників Жмеринського УЕГГ Шаргородської дільниці, а саме старшого інженера Василика В.В., майстра АДС Шалавінського А.Л., провідного фахівця природного газу ОСОБА_2 .

Зі змісту акту слідує наступне: 28.06.2024 о 09 год. 33 хв. до аварійно-диспетчерської служби Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» з телефону НОМЕР_2 , надійшла заявка №8679 про механічне пошкодження підвідного газопроводу до с. Івашківці, Шаргородської міської громади Жмеринського району Вінницької області; після обстеження місця події виявлено механічне пошкодження газопроводу екскаватором; відомості про осіб, які винні у пошкодженні ОСОБА_1 (тел. НОМЕР_2 ). В графі інформація щодо виявлених транспортних засобів, техніки, представників організації, громадян та інше: екскаватор жовтого кольору номерний знак НОМЕР_1 .

В акті визначено час вчинення пошкодження 28.06.2024 об 09:30 год. та аварію було локалізовано 28.06.2024 об 10 год. 07 хв. шляхом перекриття заглушки на газопроводі.

В графі копію акту отримав: ОСОБА_1 від надання пояснення та підпису акту відмовився.

За доводами позивача у зв`язку із пошкодженням саме працівником СТОВ «Подільська Зоря» ОСОБА_1 газопроводу високого тиску до с. Івашківці, Шаргородської міської громади, Жмеринського району Вінницької області при здійснені земельних робіт на транспортному засобі екскаватор (номерний знак НОМЕР_1 ) позивачем були проведені ремонтно-відновлювальні роботи системи газопостачання. Таким чином, внаслідок неправомірних дій робітника відповідача позивачу було нанесено збитки в сумі 61 665,85 грн, що складаються з втрат газу, які виникли внаслідок аварії в розмірі 12 481,34 грн, та витрат на відновлення пошкодженого газопроводу в розмірі 49 184,51 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані до справи докази, суд встановив наступне.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Визначення збитків міститься у ч.2 вказаної статті, згідно з якою збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина 3 статті передбачає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналогічно ч.3 ст.147 Господарського Кодексу України вказує, що збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З наведеної норми вбачається, що для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) наявність шкоди;

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди;

в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача;

г) вина.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 61 665,85 грн збитків, з яких 49 184,51 грн становлять вартість ремонту пошкодженого газопроводу та 12 481,34 грн- вартість витоку газу внаслідок аварії.

Позивачем надано витяг з журналу аварійно-диспетчерської служби від 28.06.2024 з якого вбачається отримання заявки № 8679 28.06.2024 з приводу пошкодженням підвідного газопроводу до АДРЕСА_1 . Дану заявку було здійснено ОСОБА_1 з номера телефону НОМЕР_2 (згідно відміток у заявці).

Позивачем до матеріалів справи надано акт, в якому зазначається про механічне пошкодження газопроводу гр. ОСОБА_1 при здійсненні земельних робіт за допомогою транспортного засобу екскаватором (номерний знак НОМЕР_1 ). При цьому в графі відомості про осіб які винні у пошкоджені вказано гр. ОСОБА_1 , який в свою чергу відмовився підписувати даний акт.

Суд критично ставиться до вказаного акту як до доказу пошкодження газопроводу саме відповідачем, оскільки, цей акт не містить підписів працівників або посадових осіб відповідача, відсутні будь-які докази подальшого схвалення або згоди відповідачем з вказаним актом, крім того з акту неможливо встановити на підставі яких обставин його складачі дійшли таких висновків.

Вказівки на фізичну особу ОСОБА_1 , яка нібито вчинила дане правопорушення є такою, що не підтверджена доказами, оскільки, матеріали справи не містять доказів того, що останній перебував в трудових відносинах з відповідачем та який саме 28.06.2024 був уповноважений на земляні роботи екскаватором (номерний знак НОМЕР_1 ) та який належать відповідачеві. В матеріалах справи відсутні докази того, що ексакаватор який зазначений в акті про пошкодження систем газопостачання № від 28.06.2024 номерний знак НОМЕР_1 належить відповідачеві.

Стосовно наданої позивачем фото фіксації на арк. справи 12-15, суд зазначає, що з вказаних фото неможливо встановити внаслідок чиїх дій відбулось пошкодження газопроводу та яким чином це сталося.

Той факт, що працівник відповідача повідомив про аварійну ситуацію, на думку суду, не є достатнім доказом винних дій саме відповідача.

Суд виходить з того, що до матеріалів справи не надано доказів стосовно того, які саме роботи екскаватором мали виконуватися, що ці роботи виконувались ОСОБА_1 , який має кваліфікацію для роботи з екскаватором та отримував від СТОВ «Подільська Зоря» доручення виконувати земляні роботи та виконував такі роботи та фактично перебував за кермом екскаватора в момент аварії.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

П.3 вказаної статті покладає обов`язок надання доказів на сторони, а п.4 містить обмеження прав суду щодо збирання доказів з власної ініціативи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідним, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин та виходячи з наявних у справі доказів, суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем факту вчинення відповідачем земляних робіт, які б могли привести до аварії на газопроводі.

Як вже зазначав суд, для настання деліктної відповідальності у вигляді стягнення збитків необхідна наявність складу правопорушення, тоді як відсутність хоча б одного з елементів унеможливлює таке стягнення.

Недоведеність факту вчинення відповідачем протиправних дій крім самої цієї обставини свідчить також про неможливість тверджень про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також щодо наявності вини відповідача. За таких обставин встановлення розміру фактично понесених збитків вже не може вплинути на результати вирішення спору, а тому судом не досліджується, так саме як і доводи сторін щодо дотримання або не дотримання технічних умов під час прокладання газопроводу, влаштування прилеглої охоронної зони, технічного стану газопроводу до аварії.

Доказів наявності обставин, з якими діюче законодавство пов`язує можливість покладання обов`язку відшкодувати завдану шкоду на особу, яка не є її заподіювачем, суду не представлено.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі №915/646/18.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи, що позивач не надав до суду доказів, які обґрунтовують його доводи щодо наявності вини з боку відповідача, тому суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального Кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

2. Понесені судові витрати залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Копію рішення надіслати на електронну адресу позивача - та до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 07 квітня 2025 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи