ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. Справа№ 911/3757/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко А.І.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.

за участі представників:

від позивача: Кучерявий Д.В.

від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек»

на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 (повний текст рішення складено - 03.01.2025)

у справі № 911/3757/23 (суддя - Смірнов О.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек»

про стягнення 421 175, 04 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» про стягнення 421175, 04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю поставки відповідачем сплаченого позивачем товару, що зумовило звернення з даним позовом про стягнення грошових коштів у розмірі 421 175, 04, сплачених позивач в якості оплати за товар на підставі виставлених рахунків.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/3757/23 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 421 175,04 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 6 317,64 грн, видавши наказ.

27.01.2025 на виконання вказаного рішення було видано наказ.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що надані позивачем докази на підтвердження факту перерахування останнім попередньої оплати за товар відповідачу та не виконання відповідачем своїх обов`язків з передачі товару на суму 421 175, 04 грн є більш вірогідними та такими, які зі сторони відповідача не спростовані.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/3757/23 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та покласти судові витрати на позивача. Також апелянт просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/3757/23 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/3757/23.

06.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надішли заперечення щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Медіпромтек» на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/3757/23.

19.02.2025 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2025, зокрема, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» про поновлення строків на подання апеляційної скарги задоволено, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі №911/3757/23, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/3757/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 та призначено до розгляду на 13.03.2025.

06.03.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 відкладено розгляд справи № 911/3757/23 на 02.04.2025.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що суд не дослідив всебічно та об`єктивно усі обставини справи, що є порушенням процесуального права та підставою для скасування судового рішення.

Відповідач зазначає, що підтвердити факт вчинення відповідних господарських операцій, а саме - відвантаження товарів на адресу ФОП ОСОБА_1., здійснення представництво інтересів останнього ОСОБА_2., передачу видаткових накладних представнику ФОП ОСОБА_1. та інші обставини, що мають значення для розгляду цієї справи, мали б працівники Товариства, які були безпосередніми учасниками описаних подій, однак такі свідчення не були надані працівниками, адже підрозділом Головного управління Національної поліції у м. Києві на момент розгляду справи здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000198 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Вказані працівники були допитані в якості свідків під час здійснення досудового розслідування та не мали змоги розголошувати відповідний факт.

Наразі, за доводами відповідача, описані ним у відзиві на позовну заяву події відображені в матеріалах кримінального провадження №0000198, у межах якого ОСОБА_1. та ОСОБА_2. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а згодом вручено обвинувальний акт та направлено матеріали до Подільського районного суду м. Києва (справа № 758/917/25).

Також апелянт просить суд долучити до матеріалів справи та дослідити докази, подані разом з цією скаргою.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач довів суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором, а саме невиконання останнім обов`язку з передачі товару та неповернення на вимогу позивача суми сплаченої передоплати за товар в розмірі 421 175, 04 грн.

Що стосується долучених до матеріалів справи підозр ОСОБА_2. та ОСОБА_1., повідомлених у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 19.12.2023 за № 0000198, позивач зазначає, що у відповідності до ст. 73, 75-79 Господарського процесуального кодексу України такі документи не можуть бути для господарського суду підставою для встановлення тих чи інших обставин.

2.4. явка в судове засідання

У судове засідання 02.04.2025 з`явився представник позивача, заперечив щодо доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції був повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку ухвали суду до її електронного кабінету системи «Електронний суд».

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, що не з`явився, за наявними у справі матеріалами.

2.5. розгляд клопотань

До апеляційної скарги відповідач додає нові докази, а саме:

- повідомлення про підозру від 17.06.2024 ОСОБА_2.,

- повідомлення про підозру від 17.06.2024 ОСОБА_1.

За змістом частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частин 1-3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведеного вбачається, що законодавець встановив чіткий порядок та строки подання доказів та подання заяв чи клопотань.

Разом з тим, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

Щодо підстав неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції відповідач зазначає, що такі докази не були сформовані після завершення розгляду справи, а досудове розслідування у кримінальному провадженні не було завершене на момент винесення рішення, що обмежувало відповідача у розголошенні вказаних відомостей.

Натомість, надаючи нові докази до суду апеляційної інстанції, скаржник не заявляє клопотання про визнання поважними причин неподання нових доказів, а самі лише твердження щодо отримання таких документів після ухвалення рішення судом не можуть бути достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску строку на їх подання та поновлення такого строку за відсутності відповідного клопотання.

Однак, в процесі апеляційного провадження апеляційний суд в силу приписів статті 269 ГПК України має визначені межі перегляду справи, а оскільки відповідачем не заявлено клопотання про визнання поважними причин неподання нових доказів до суду першої інстанції, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття таких доказів на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права

Звернувшись з даним позовом, позивач стверджує, що в порядку виконання положень договору купівлі-продажу, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» в якості оплати за товар, грошові кошти у розмірі 421 175, 04 грн на підставі виставлених рахунків:

- рахунок на оплату по замовленню №43 від 27.01.2023 на суму 200 615, 04 грн.;

- рахунок на оплату по замовленню №142 від 29.03.2023 на суму 50 400, 00 грн.;

- рахунок на оплату по замовленню №143 від 29.03.2023 на суму 50 000, 00 грн.;

- рахунок на оплату по замовленню №240 від 22.05.2023 на суму 100 000, 00 грн.;

- рахунок на оплату по замовленню №293 від 13.06.2023 на суму 20 160, 00 грн.

У якості підтвердження оплати вказаних вище рахунків позивачем долучено до позову наступні квитанції:

- квитанція №EPTT-612C-AMM-AB26 від 29.03.2023 на суму 50 000, 00 грн.;

- квитанція №536В-С473-Х096-1ВН2 від 22.05.2023 на суму 100 000, 00 грн.;

- квитанція №В786-ВТРН-Н1СВ-КР8С від 27.01.2023 на суму 200 615, 04 грн.;

- квитанція №5Т94-СВТ7-66Н6-С0Р0 від 13.06.2023 на суму 20 160, 00 грн.;

- квитанція №9904-ХЕН7-Н81С-В64К від 29.03.2023 на суму 50 400, 00 грн.

Позивач вказує, що договір купівлі-продажу між сторонами підписано не було, але було укладено відповідний договір шляхом акцепту позивачем оферти відповідача, а саме шляхом оплати надісланих йому рахунків.

Позивач наголошує на тому, що вказаний у рахунках товар, а саме гель для прання, кондиціонер - ополіскувач та антисептичний засіб у визначеній в рахунках кількості відповідачем поставлено не було.

За доводами позивача, з рахунків на оплату вбачається, що повідомлення про оплату рахунку є обов`язковим, товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок постачальника самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Отже, позивач вказує про те, що договором між сторонами не було передбачено строку виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, однак, у відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України, відповідач отримавши оплату повинен був проінформувати покупця про готовність товару до отримання.

Позивач також наголошує на тому, що договором між сторонами не було передбачено строку виконання постачальником грошового зобов`язання з повернення авансу, у зв`язку з чим такий строк має визначатися за правилами ст. 530, 693 ЦК України моментом вимоги.

Позивач вказує, що 04.12.2023 направив на електронну пошту відповідача лист-вимогу, відповідно до якого просив відповідача доставити оплачений товар протягом семи днів з моменту отримання вимоги або повернути кошти за непоставлений товар.

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2023 відповідач направив позивачу лист від 06.12.2023. З долученого до позовної заяви листа відповідача за вих. №12/06-01 від 06.12.2023 вбачається, що останній інформував позивача стосовно вимоги від 04.12.2023. У вказаному листі зазначено, що відповідно до замовлень позивача по рахунках №№43, 142, 143, 240 та 293 перелік замовленого товару був вчасно сформований та отриманий представником позивача ОСОБА_2. разом з видатковими накладними, які позивачем не було підписано та повернуто відповідачу.

Однак, позивач наголошує на тому, що не отримував сплачений товар та не уповноважував ОСОБА_2. на отримання відповідного товару.

Відсутність поставки відповідачем сплаченого позивачем товару стало підставою звернення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 421 175,04 грн в примусовому порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» була здійснена пропозиція укласти договір поставки з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. шляхом оформлення рахунків на оплату №43 від 27.01.2023, №142 від 29.03.2023, №143 від 29.03.2023, №240 від 22.05.2023 та №293 від 13.06.2023, які підписані представником відповідача та скріплені печаткою підприємства відповідача.

У зазначених вище рахунках визначались умови правочину з поставки товарів, а саме поставки гелю для прання, кондиціонеру-ополіскувача для білизни та засобу антисептичного у кількості, зазначеній у відповідних рахунках, а також вказано, що «Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р Постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта».

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що на підтвердження прийняття запропонованих відповідачем умов, позивач здійснив оплату за вищевказаними рахунками на загальну суму 421 175, 04 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями №EPTT-612C-AMM-AB26 від 29.03.2023, №536В-С473-Х096-1ВН2 від 22.05.2023, №В786-ВТРН-Н1СВ-КР8С від 27.01.2023, №5Т94-СВТ7-66Н6-С0Р0 від 13.06.2023 та №9904-ХЕН7-Н81С-В64К від 29.03.2023.

За своєю правовою природою між сторонами укладений договір поставки у спрощений спосіб. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, кількість, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив на користь відповідача передоплату в загальній сумі 421 175, 04 грн., що підтверджується квитанціями №EPTT-612C-AMM-AB26 від 29.03.2023 на суму 50 000, 00 грн., №536В-С473-Х096-1ВН2 від 22.05.2023 на суму 100 000, 00 грн., №В786-ВТРН-Н1СВ-КР8С від 27.01.2023 на суму 200 615, 04 грн., №5Т94-СВТ7-66Н6-С0Р0 від 13.06.2023 на суму 20 160, 00 грн., №9904-ХЕН7-Н81С-В64К від 29.03.2023 на суму 50 400, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У рахунках відповідача на оплату по замовленням №43 від 27.01.2023, №142 від 29.03.2023, №143 від 29.03.2023, №240 від 22.05.2023 та №293 від 13.06.2023 встановлено, що товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р Постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Доводи відповідача стосовно того, що у період з січня 2023 року по червень 2023 року ОСОБА_2., надаючи довіреність від імені ФОП ОСОБА_1. отримував Товар, судом оцінюються критично, оскільки матеріали справи не містять доказів приймання-передачі Товару представником позивача, а також довіреності на ім`я ОСОБА_2.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції наголошував на тому, що працівники його підприємства нададуть суду свідчення про відвантаження товару на адресу позивача, а також здійснення представництва інтересів останнього ОСОБА_2. та передачу йому видаткових накладних.

Однак, під час розгляду даної справи відповідачем не було надано суду першої інстанції таких доказів, у тому числі заяв свідків, які б підтвердили вказані вище обставини. Водночас, відповідні докази відповідачем також не надано й суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, зауважив, що представник позивача в судовому засіданні 04.07.2024 підтвердив, що отримував від відповідача надіслані йому видаткові накладні, однак не підписав їх, оскільки не отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» товару.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що надані позивачем докази на підтвердження факту перерахування останнім попередньої оплати за товар відповідачу та не виконання відповідачем своїх обов`язків з передачі товару на суму 421 175, 04 грн. є більш вірогідними та такими, які зі сторони відповідача не спростовані.

В матеріалах справи міститься роздруківка з електронної пошти позивача, з якої вбачається, що 04.12.2023 останнім було направлено відповідачу вимогу про передачу оплаченого товару або повернення сплачених за товар грошових коштів в розмірі 421 175, 04 грн.

Оскільки в метеріалах справи міститься відповідь відповідача на вказану вище вимогу позивача, суд вважає, що відповідну вимогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» дійсно отримано.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами не встановлений конкретний строк (термін) повернення Покупцю внесених в якості передоплати грошових коштів.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З аналізу норми ч. 2 ст. 530 ЦК України вбачається, що строк виконання боржником грошового зобов`язання складає 7 днів та обчислюється від дня пред`явлення вимоги.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Відтак, семиденний строк виконання відповідачем (як боржником) грошового зобов`язання від дня пред`явлення вимоги, встановлений приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, настав 11.12.2023.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач обов`язок з повернення попередньої оплати за товар в розмірі 421 175, 04 грн. у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, встановлений приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, не виконав, грошові кошти на користь позивача не перерахував. Доказів поставки позивачу відповідачем товару матеріали справи також не містять.

Підсумовуючи викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що позивачем доведено факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором, а саме невиконання останнім обов`язку з передачі товару та неповернення на вимогу позивача суми сплаченої передоплати за товар в розмірі 421 175, 04 грн, натомість як відповідачем вказане не спростовано та не доведено суду належними доказами факт виконання обов`язку з передачі товару позивачу, а також не надано доказів повернення останньому в повному обсязі попередньої оплати.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Нормою ч. 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В такому разі договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Частиною 2 ст. 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегією суддів встановлено, що при вирішенні спору судом першої інстанції була надана належна оцінка доводам сторін та всебічно досліджено докази, як окремо, так і в їх сукупності, а тому доводи скаржника про неповне з`ясування судом обставин справи є необґрунтованими.

Фактично позиція відповідача зводиться до того, що посадова особа ТОВ «Медіпромтек» ОСОБА_1. , перебуваючи на посаді директора Товариства, надаючи відповідні вказівки працівникам Товариства розпочав здійснювати із собою, як суб`єктом господарювання, господарські операції, відмовляючись підписувати документи на підтвердження їх вчинення.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що підтвердити факт вчинення відповідних господарських операцій, а саме - відвантаження товарів на адресу ФОП ОСОБА_1., здійснення представництво інтересів останнього ОСОБА_2 , передачу видаткових накладних представнику ФОП ОСОБА_1. та інші обставини, що мають значення для розгляду цієї справи, мали б працівники Товариства, які були безпосередніми учасниками описаних подій, однак такі свідчення не були надані працівниками, адже підрозділом Головного управління Національної поліції у м. Києві на момент розгляду справи здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000198 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Вказані працівники були допитані в якості свідків під час здійснення досудового розслідування та не мали змоги розголошувати відповідний факт.

Наразі, за доводами відповідача, описані ним у відзиві на позовну заяву події відображені в матеріалах кримінального провадження №0000198, у межах якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а згодом вручено обвинувальний акт та направлено матеріали до Подільського районного суду м. Києва (справа № 758/917/25).

Колегія суддів наголошує, що як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачем жодних свідчень працівників відповідача про відвантаження товару на адресу позивача, а також здійснення представництва інтересів останнього ОСОБА_2 та передачу йому видаткових накладних не надано, як не подано інших доказів на підтвердження вказаних обставин, на які відповідач посилається; натомість як до апеляційної скарги було додано лише копії повідомлень про підозру від 17.06.2024 ОСОБА_2. та ОСОБА_1 , які судом апеляційної інстанції не було прийнято до розгляду з наведених у розділі 2.5. цієї постанови підстав.

Разом з тим, заперечення відповідача стосовно позову фактично зводяться лише до тверджень про те, що викладені обставини у позові не відповідають фактичним обставинам справи, а пов`язані із корпоративним конфліктом між учасниками ТОВ «Медіпромтек» є лише твердженнями, не підтвердженими належними засобами доказування.

Відтак, з урахуванням критерію вірогідності доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено порушення його права з боку відповідача щодо нездійснення поставки товару, який позивачем було оплачено.

Усі інші доводи та міркування сторін судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/3757/23 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/3757/23 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/3757/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/3757/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3757/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.04.2025.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді А.І. Тищенко

Г.А. Кравчук