ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025м. ДніпроСправа № 904/5457/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Голігорової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу:

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

до Комунального підприємства "ЛОШКАРІВСЬКЕ", Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Лошкарівка

про зобов`язання вчинити певні дії.

Представники:

від позивача: Данильченко О.О., адвокат;

від відповідача: Кобеляцький Д.М., адвокат (поза межами суду).

ПРОЦЕДУРА:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - позивач) через систему "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить зобов`язати Комунальне підприємство "ЛОШКАРІВСЬКЕ" в особі ліквідаційної комісії (далі - відповідач) визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу Комунальне підприємство "ЛОШКАРІВСЬКЕ" кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за договорами, що виникли станом на 12.09.2024 у загальному розмірі 90 387,68 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюватиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.01.2025 о 12:30 год.

13.01.2025 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання у справі 14.01.2025 не відбулось, через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 10 год. 26 хв. у Дніпропетровській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Дніпропетровська область").

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 призначено підготовче засідання на 04.02.2025 об 11:40 год.

16.01.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

22.01.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.01.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

30.01.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача - Комунальне підприємство "ЛОШКАРІВСЬКЕ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та підготовче судове засідання, яке призначене на 04.02.2025 о 11 год. 40 хв., вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 10 год. 26 хв. у Дніпропетровській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Дніпропетровська область"), судове засідання у справі 04.02.2025 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2025 продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 19.03.2025 включно, призначено підготовче засідання на 18.02.2025 об 10:20 год.

Представники сторін у призначене підготовче судове засідання 18.02.2025 не з`явилися, направили до суду клопотання у якому просили підготовче судове засідання проводити за відсутністю представників, закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2025 о 11:00 год., а також вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.

Судове засідання у справі 19.03.2025 о 11:00 год. не відбулось, через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 10 год. 41 хв. у Дніпропетровській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Дніпропетровська область").

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2025 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 25.03.2025 об 15:00 год. та вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.

24.03.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 25.03.2025 оголошено перерву до 01.04.2025 о 12:30 год., про що постановлено ухвалу без оформлення її окремим документом.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 повідомити позивача - Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", про те, що наступне судове засідання у справі відбудеться 01.04.2025 о 12:30 год.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 01.04.2025 оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за Відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 90 387,68 грн. перед Позивачем, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором банківського обслуговування від 18.12.2013 щодо повного та своєчасного погашення кредитного ліміту.

Позивач зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідач з 25.03.2015 перебуває в стані припинення, що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ по КП ЛОШКАРІВСЬКЕ". В силу вимог чинного законодавства позивач направив на адресу останнього заяву з кредиторськими вимогами із розрахунком заборгованості станом на 12.09.2024, договором б/н від 18.12.2013 з додатками, виписками про рух коштів та Витягами з Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується копією заяви та описом відправлення разом із трекінгом відправлення АТ Укрпошта №038. Зазначена заява з кредиторськими вимогами відповідачем отримано 15.10.2024. Однак, жодної відповіді протягом встановленого чинним законодавством строку позивач не отримав, що призвело до порушення його прав та майнових інтересів.

Позивач також зазначає, що з огляду на те, що рахунки відповідача відкритті в Приватбанку, не закриті ліквідаційною комісією, й відсутні докази складання проміжного ліквідаційного балансу, вважає за можливе звернутися до суду, з вимогою щодо визнання кредиторських вимог Приватбанку в розмірі 90 387,68 грн та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу КП ЛОШКАРІВСЬКЕ".

Позиція відповідача

Відповідач надав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.

АТ КБ ПРИВАТБАНК не надало жодних банківських виписок по рахунках КП ЛОШКАРІВСЬКЕ (рахунок 8738), які б підтверджували факт здійснення господарських операцій між банком та позичальником (відповідачем), виконання банком у повному обсязі своїх зобов`язань за договором банківського обслуговування, надання відповідачу/позичальнику кредитного ліміту в розмірі 10000,00 грн. та не виконання останнім своїх грошових зобов`язань за спірним договором.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 26.12.2013 року (хоча спірний договір від 18.12.2013 року) не є належними доказами на підтвердження наявної заборгованості, так як такі розрахунки не підтверджені первинними документами та не відображаю рух коштів саме по рахунку № 8738.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що рахунок № 8738, який зазначено у позовній заяві, але не відображено у розрахунку заборгованості, взагалі належить відповідачу по справі.

Відповідач зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності у КП ЛОШКАРІВСЬКЕ заборгованості перед АТ КБ ПРИВАТБАНК у загальному розмірі 90 387, 68 грн.

Також відповідач зазначив, що у позовній заяві містяться неточності щодо суми боргу, яка є ніби-то у КП ЛОШКАРІВСЬКЕ перед АТ КБ ПРИВАТБАНК, оскільки представник позивача у позовній заяві зазначає про заборгованості за кредитним лімітом у сумі 70 701, 50 грн. та заборгованість за кредитом за послугою Гарантовані платежі 17 300, 17 грн., що разом не складає суму 90 397, 68 грн.

Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг у АТ КБ ПРИВАТБАНК з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору чи договору банківського обслуговування, й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо не підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тобто, позивачем не доведено в межах даної справи наявність заборгованості за договором б/н від 18.12.2013 та рахунком № 8738, оскільки докази укладення договору та відкриття рахунку саме з відповідачем не були надані позивачем.

Наявний в межах даної справи розрахунок заборгованості за договором б/н від 26.12.2013 (тобто, за заявою від іншої дати) не є належним доказом існування договірних відносин між: сторонами, що свідчить про те, що зазначена позивачем як заборгованість за договором б/н від 18.12.2013 у сумі 90 397, 68 грн. не може бути визнана та включена судом до проміжного ліквідаційного балансу.

Щодо пропуску кредитором строку на звернення із заявою про визнання вимог та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу КП ЛОШКАРІВСЬКЕ останній зазначив, що позовна заява АТ КБ ПРИВАТБАНК надійшла до Господарського суду Дніпропетровської області 16.12.2024 року, тобто, із пропуском встановленого законодавством строку для звернення до суду з позовом, у зв`язку з відмовою у визнанні його вимог ліквідаційною комісією, позивач звернувся до суду з пропуском строку передбаченого частиною 3 статті 112 Цивільного кодексу України, слід відмовити Акціонерному товариству комерційний банк ПРИВАТБАНК у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача КП ЛОШКАРІВСЬКЕ в особі голови комісії з припинення (ліквідатора) Ковтун Людмили Володимирівни визнання кредиторських вимог та включення грошових вимог до проміжного ліквідаційного балансу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

18.12.2013 КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ "ЛОШКАРІВСЬКЕ" (відповідач) було підписано Заяву про відкриття поточного рахунку (далі - Заява). Згідно цієї Заяви Відповідач-1 приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі -Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 18.12.2013 (далі - Договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Копія Заяви про відкриття поточного рахунку надана до суду. У вказаній заяві зазначено номер поточного рахунку НОМЕР_1 , який відкрито Відповідачу. Виписка за рахунком НОМЕР_1 надана до матеріалів справи.

Відповідно до вказаної заяви підприємство приєдналося до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 18.12.2013, та взяло на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, зтз - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідно до 3.2.1.1.16. Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнтбанк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом першого підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивач зазначив, що Відповідач користувався поточним рахунком НОМЕР_1 , про що свідчить банківська виписка і жодної незгоді щодо неналежності йому вказаного рахунку не висловлював.

Відповідно до п. 3.2.1.1.1. Умов - Кредитний ліміт на поточний рахунок (далі -Кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - Ліміт). Техніко-економічне обґрунтування кредиту -фінансування поточної діяльності. Про розмір Ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, зтз-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Відповідно до 3.2.1.1.8. Умов - Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - Угода).

Пункт 3.2.1.1.6. Умов зазначає, що Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, зтз - повідомлення або інших).

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 10 000,00 грн, який в подальшому змінювався, що підтверджується довідкою про зміну лімітів, яка надається.

Доказом користування кредитним лімітом є також виписка за рахунком 8738 з якої вбачається сплата платежів за користування кредитним лімітом.

Відповідно до розділу Умов 3.2.1.4 яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню. У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань. Під непогашенням кредиту мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня. Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається.

Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати. При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4 Умов - Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі.

У порушення зазначених норм закону та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Відповідно 3.2.1.5.1. Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту , передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , яка діяла у період, за який сплачується пеня , (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до п.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, водночас, відповідно до 3.2.1.5.4. Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 (Трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.

Пунктом 3.2.1.6.1. Умов зазначено, що обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та / або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами.

Крім того, за поточним рахунком 8738 Відповідачем було отримано послугу Кредит за послугою "Гарантовані платежі" згідно п. 3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.2.3.1 Умов та правил надання банківських послуг Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці про платіж, в обмін на зобов`язання Клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим Договором строки. Відновлювана кредитна лінія (далі - "кредит") надається Банком для виконання Клієнтом платежів за заявками про платіж з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена Позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"), шляхом перерахування Банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, рахунки яких відкриті в Банку. Після видачі кредиту, подані Позичальником Банку заявки про платіж з датою виконання в майбутньому не можуть бути відкликані Позичальником (виключенням є: анулювання платежу за ініціативою одержувача) та в будь-якому разі підлягають виконанню Банком згідно умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.2.3.5.2 Банк зобов`язується надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі виставлених Клієнтом заявок про платіж з датою виконання в майбутньому, на цілі, відмінні від сплати страхових та / або інших платежів, у межах суми, обумовленої Заяві, а також за умови виконання Клентом зобов`язань, передбачених п. 3.2.3.6.1, 3.2.3.6.12 цього Договору. Зобов`язання по видачі кредиту або його частини відповідно до умов цього Договору виникають у Банку з дня надання Клієнтом заявок про платіж з датою виконання в майбутньому в межах зазначених у них сум у порядку, передбаченому п.3.2.3.8.2 і з урахуванням п.3.2.3. 1 цього Договору.

Пунктом 3.2.3.6 передбачено, що клієнт зобов`язується:

3.2.3.6.1 Використовувати кредит на цілі і в порядку, передбаченому п. 3.2.3.1. цього Договору.

3.2.3.6.2 Оплатити відсотки та винагороди за користування кредитом відповідно до п.п. 3.2.3.9, 3.2.3.10 цього Договору.

3.2.3.6.3 Повернути кредит у строки, встановлені у Заяві, п.п.., 3.2.3.2, 3.2.3.6.16, 3.2.3.6.17, 3.2.3.7 .. 2 цього Договору.

Позивач зазначив, що видача кредитних коштів підтверджується випискою за рахунком НОМЕР_2 .

В порушення взятих на себе зобов`язань, Відповідач отриманні в кредит кошти не повернув, у зв`язку з чим рахується заборгованість у загальному розмірі, 90 387,68 грн, яка складається з:

Заборгованість за кредитним лімітом 70701,51 грн:

- заборгованості за кредитом - 7057,31 грн

- заборгованості за процентами - 19093,84 грн

- заборгованості за комісією - 4541,44 грн

- пеня - 40008,92 грн

Заборгованість за кредитом за послугою "Гарантовані платежі" 17300,17 грн:

- заборгованості за кредитом - 1888,64 грн

- заборгованості за процентами - 5527,83 грн

- пеня - 9883,70 грн

- заборгованість за 6818 - 6,00 грн

- заборгованість за 5451 - 553,00 грн

- заборгованість за 8686 -1827, 00 грн

При цьому, як стало відомо Акціонерному товариству Комерційному банку "ПриватБанк" з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЛОШКАРІВСЬКЕ" з 25.03.2015 перебуває в стані припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників (учасників). Голова комісії з припинення - ОСОБА_1 .

АТ КБ ПриватБанк 27.09.2024 направило на адресу КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЛОШКАРІВСЬКЕ" заяву з кредиторськими вимогами разом із розрахунком заборгованості станом на 12.09.2024, договором б/н від 18.12.2013 з додатками, виписками про рух коштів та Витягами з Умов та Правил надання банківських послуг.

Зазначена заява з кредиторськими вимогами відповідачем отримана 15.10.2024, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошта, щодо поштового відправлення 038.

Однак, жодної відповіді протягом встановленого чинним законодавством строку позивач не отримав, що призвело до порушення його прав та майнових інтересів.

Таким чином, ухилення ліквідаційної комісії КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЛОШКАРІВСЬКЕ" від розгляду кредиторських вимог Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк та не включення їх до ліквідаційного балансу призводить до того, що позивач (кредитор) фактично перебуває у стані правової невизначеності щодо своїх прав та зумовлює їх порушення, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Укладений між Банком та відповідачем договір, який за своєю правовою природою відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

18.12.2013 року КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ЛОШКАРІВСЬКЕ було підписано заяву про відкриття рахунку (поточного та карткового) та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ ПРИВАТБАНК, згідно якої КП ЛОШКАРІВСЬКЕ погодився з умовами та правилами надання банківських послуг тарифами Банку, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № Б/Н від 18.12.2013 р. (далі за текстом - договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 10 000,00грн, який неодноразово змінювався Банком.

За твердженням позивача, станом на 12.09.2024 року у відповідача існує заборгованість за кредитним лімітом у сумі 70 701, 50 грн. та заборгованість за кредитом за послугою Гарантовані платежі 17 300, 17 грн., а всього у загальному розмірі 90 387, 68 грн.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 13.09.2024 заборгованість відповідача становить 90 387,68 грн. та складається з:

- заборгованість за кредитним лімітом 70701,51 грн:

- заборгованості за кредитом - 7057,31 грн

- заборгованості за процентами - 19093,84 грн

- заборгованості за комісією - 4541,44 грн

- пеня - 40008,92 грн

Заборгованість за кредитом за послугою "Гарантовані платежі" 17300,17 грн:

- заборгованості за кредитом - 1888,64 грн

- заборгованості за процентами - 5527,83 грн

- пеня - 9883,70 грн

- заборгованість за 6818 - 6,00 грн

- заборгованість за 5451 - 553,00 грн

- заборгованість за 8686 -1827, 00 грн

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 25.03.2015 перебуває в стані припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників (учасників). Голова комісії з припинення - КОВТУН ЛЮДМИЛА ВОЛОДИМИРІВНА, що підтверджено інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора. Таким чином, кожна вимога кредитора має бути розглянута та прийняте рішення, яке надсилається кредитору.

Згідно з частиною 8 статті 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Статтею 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Таким чином, зазначені норми Цивільного кодексу України передбачають особливий порядок звернення до юридичної особи, що перебуває в процесі припинення, з кредиторськими вимогами. Такі вимоги подаються до ліквідаційної комісії, яка повинна їх розглянути у визначений статті 105 Цивільного кодексу України строк. Виходячи із змісту статті 112 Цивільного кодексу України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду.

Позивачем 27.09.2024 було направлено на адресу відповідача заяву з кредиторськими вимогами разом із розрахунком заборгованості станом на 12.09.2024, договором б/н від 18.12.2013 з додатками, виписками про рух коштів та Витягами з Умов та Правил надання банківських послуг.

Зазначена отримана останнім 15.10.2024, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошта, щодо поштового відправлення 038.

Однак, жодної відповіді протягом встановленого чинним законодавством строку позивач не отримав, що призвело до порушення його прав та майнових інтересів.

Відмовляючи у позові, суд вважає за необхідне акцентувати увагу на постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі №905/451/22, а саме: знаходження юридичної особи-боржника у стані припинення ніяк не впливає ані на можливість відкриття виконавчого провадження, ані на примусове виконання судового рішення щодо цього боржника у процедурі виконавчого провадження, зокрема не тягне закінчення виконавчого провадження і не є підставою для його зупинення.

Отже, позовна вимога про стягнення грошових коштів з боржника - юридичної особи, яка перебуває у стані припинення, відповідає способу захисту, встановленому законом (примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України, частина 2 статті 20 ГК України)), і цей спосіб захисту є ефективним.

Об`єднана палата також наголосила на тому, що позовна вимога про зобов`язання включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу є неефективною. По-перше, виконання судового рішення про задоволення такої вимоги залежить виключно від волі відповідача. По-друге, навіть виконання такого судового рішення, тобто включення вимоги кредитора до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи, само по собі не гарантує сплати боргу юридичною особою, бо така сплата теж залежить виключно від волі боржника. По-третє, учасники юридичної особи, до проміжного ліквідаційного балансу якої на виконання судового рішення включені грошові вимоги кредитора, або відповідний орган юридичної особи чи відповідний державний орган можуть прийняти рішення про відміну рішення про припинення юридичної особи (частина 11 статті 17, пункт 7 частини 1 статті 251 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"), внаслідок чого внесення вимоги кредитора до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи втратить будь-яке значення. У цьому випадку кредитору доведеться повторно звертатись до суду, але вже з вимогою про стягнення грошової суми.

Таким чином, встановлена частиною 1 статті 112 ЦК України черговість задоволення вимог кредиторів не може мати на меті задоволення вимог кредиторів певних черг і часткове незадоволення кредиторів інших черг чи їх незадоволення взагалі. Якщо юридична особа є платоспроможною, то підлягають задоволенню всі вимоги кредиторів, що виключає порушення їх прав.

З огляду на це об`єднана палата дійшла висновку про те, що частина 1 статті 112 ЦК України має на меті врегулювати черговість добровільного задоволення боржником тих вимог кредиторів, які визнані ним самостійно, і не регулює задоволення вимог кредиторів за судовими рішеннями, які підлягають примусовому виконанню. Протилежне тлумачення зазначених законодавчих норм призвело би до порушення статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) у світлі практики Європейського суду з прав людини.

У підсумку об`єднана палата зазначила, що статтю 112 ЦК України не можна тлумачити так, що вона забороняє примусове виконання судового рішення, ухваленого щодо боржника - юридичної особи, яка перебуває у стані припинення. Такого регулювання стаття 112 ЦК України не містить та й не може містити з огляду на статтю 6 Конвенції у світлі практики Європейського суду з прав людини.

У зв`язку з наведеним об`єднана палата відступила від викладених у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 924/478/16, від 20.01.2020 у справі № 922/416/19, від 25.11.2021 у справі № 922/2194/21, від 12.09.2023 у справі № 909/101/21 висновків про те, що якщо юридична особа перебуває у стані припинення, то належному способу захисту прав кредитора відповідає позовна вимога про зобов`язання юридичної особи включити до проміжного ліквідаційного балансу боржника вимог кредитора, а не про стягнення з такої юридичної особи боргу.

При цьому в пункті 96 постанови від 30.08.2024 об`єднана палата зауважила, що вона відступає не від постанови в конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, в яких сформульований висновок, від якого відступила об`єднана палата, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. пункт 42 постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зазначає, що з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства") Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Конвенцією визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Відтак, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Суд констатує, що ефективність позовних вимог має оцінюватися, виходячи з конкретних обставин справи, залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересів позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Позивач у даній справі обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді звернення до суду із позовом про визнання та включення вказаних грошових вимог до проміжного ліквідаційного балансу відповідача, який перебуває в стані припинення, однак, враховуючи Постанова ОП КГС ВС від 30.08.2024 у справі № 905/451/22, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачем - залишаються за останнім та не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано - 03.04.2025.

Суддя В.Г. Бєлік