РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2025Справа № 910/1068/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства «Гідрогазкомплект» (43006, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Франка, буд. 44, ідентифікаційний код 36112159)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранбутпостач» (02157, м. Київ, бульв. Гашека Ярослава, буд. 24, ідентифікаційний код 40528020)

про стягнення 644 570,00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Гідрогазкомплект» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранбутпостач» про стягнення 644 570,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору № 16-10-24 на поставку товару від 16.10.2024 та на підставі виставленого відповідачем рахунку № 92 від 29.10.2024, позивачем 29.10.2024 було перераховано на рахунок відповідача попередню оплату у розмірі 644 570,00 грн., однак останній неналежно виконав свої зобов`язання за договором, а саме в частині якісних і кількісних показників товару, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 644 570,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1068/25, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 була доставлена до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранбутпостач» 03.02.2025 о 14:39 год, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа.

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

16.10.2024 між Приватним підприємством «Гідрогазкомплект» (надалі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранбутпостач» (надалі - постачальник, відповідач) укладено договір № 16-10-24 на поставку товару (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується та передати у власність покупця товар (далі - товар), визначений у кількості, якості, та за ціною, зазначеною в Специфікації (Додаток 1), що додається до даного Договору і є невід`ємною його частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 2.1. договору поставка товару за даним договором здійснюється постачальником протягом 7 (семи) календарних днів від дати отримання попередньої оплати за товар на розрахунковий рахунок постачальника.

У розділі 4 договору сторонами визначено порядок поставки, зокрема: Для здійснення поставки товару покупець, із використанням факсового зв`язку надсилає постачальнику замовлення із зазначенням кількості та асортименту товару, щодо якого існує потреба в поставці. Постачальник у п`ятиденний термін з дня отримання замовлення покупця, з використанням факсового зв`язку, надсилає покупцю рахунок, в якому зазначає кількість товару, який може бути поставлений постачальником, ціну товару та загальну вартість партії товару. Постачальник має право на дострокову поставку товару, з обов`язковим повідомленням про це покупця. Покупець зобов`язаний прийняти товар в місці прийому-передачі протягом трьох робочих днів з дня настання строку поставки.

За умовами п.п. 5.8., 5.9. договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування попередньої оплати у розмірі 50% на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата решти вартості товару здійснюється протягом 3 (трьох) календарних днів з дати отримання товару.

Згідно з п. 6.1. договору строк поставки товару - протягом 3 (трьох) робочих днів після 50% передплати за товар. Інші умови поставки товару узгоджуються сторонами у Специфікаціях до цього Договору.

На кожну партію товару поставленого згідно умов даного договору постачальник передає разом із товаром, або направляє поштою: рахунок-фактуру; видаткову накладну; сертифікат якості, ТТН (п. 6.5. договору).

Відповідно до умов п. 8.1.2, 8.1.3. договору постачальник зобов`язаний передати покупцю товар, погоджений сторонами, в строк та на умовах, передбачених даним договором. Передати покупцю або уповноваженій ним особі наступні документи рахунок-фактуру; видаткову накладну.

Відповідно до п. 10.1. даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2024 р. при умові повних розрахунків між сторонами.

За доводами позивача 29.10.2024 ТОВ «Гранбутпостач» надіслало на електронну пошту позивача рахунок № 92 від 29.10.2024 на загальну суму 644 570, 00 грн, який було оплачено Приватним підприємством «Гідрогазкомплект» в той же день, що підтверджується платіжною інструкцією №1077 від 29.10.2024.

У позовні заяві позивачем зазначено, що на вимогу менеджера ТОВ «Гранбутпостач» Віталія, 29.10.2024 Приватним підприємством «Гідрогазкомплект» було надано доручення № Дов-000010 директору ПП «Гідрогазкомплект» Моренко А.О. на отримання товару по рахунку № 92 від 29.10.2024 та доручення NoДов-000011 директору Моренко А.О. на отримання товару по рахунку №93, який позивач ще не отримував і не оплачував.

Дані доручення надіслано на вимогу вищевказаного менеджера за адресою: відділення ТОВ Нова пошта №400 м. Київ, отримувач ОСОБА_1, тел. НОМЕР_1 . Вказані документи, як вказує позивача, буди отримані.

В подальшому, внаслідок усних домовленостей товар було поставлено 05.11.2024 перевізником ТОВ «ТК «САТ» () на територію КП «Луцькводоканал» за адресою вул. Дубнівська, 26, м. Луцьк, однак жодних супровідних документів (видаткова накладна, товаро-транспортна накладна, сертифікатів відповідності / про якість, тощо) перевізником при передачі товару надано не було позивачу, що за переконанням останнього, порушує домовленості, викладені у розділу 3 і 4 договору.

Позивач зазначає, що під час вивантаження товару, проведено перевірку якісних і кількісних показників товару, який надійшов та встановлено, що товар не відповідає умовам договору та заявленому у рахунку № 92 від 29.10.2024, тому було складено Акт про невідповідність якості і кількості товару у присутності представника ТОВ «Вельт Капітал» та представника КП «Луцькводоканал». Весь процес розвантаження і прийомки товару, як вказує позивач, зафіксовано на відеозапис камер зовнішнього спостереження встановлених на території КП «Луцькводоканал».

Також позивач зазначає, що на виконання умов п. 12.1. договору позивачем надіслано листа на електронну адресу відповідача з вимогою надати представника ТОВ «Гранбутпостач» для складання акту про невідповідність товару.

У позовній заяві позивачем зазначено, що 07.11.2024 менеджер Віталій повідомив, що постачальник не буде надсилати представника підприємства.

У зв`язку з цим, позивач замовив судову товарознавчу експертизу, яку виконала судовий експерт Цепа Юлія Володимирівна (свідоцтво № 1174 від 31.10.2007). Згідно з Актом про невідповідність кількості і якості товару від 05.11.2024 та Висновку експерта № СЕ-22 встановлено:

1) Із замовленої кількості труб згідно рахунку № 92 від 29.10.202 на загальну суму 644 570, 00 грн, фактично поставлено лише 12 м труби 273х3 AISI304 на загальну суму 42 600 грн.;

2) Нестача товару складає - на суму 603 190,00 грн;

3) Поставлено товар, який не замовлявся, а саме: 78 м труби 168.3х2 AISI304, 18 м труби 323.9х AISI304;

4) Товщина стінки поставлених труб не відповідає заявленим параметрам, а саме 3 мм.

В подальшому, позивачем на адресу ТОВ «Гранбутпостач» була надіслана претензія з вимогами: у термін трьох календарних днів з дня отримання даної претензії повернути кошти у сумі 644570,00 грн, після повернення коштів забрати товар поставлений 05.11.2024 шляхом самовивозу та Повернути доручення № Дов-000010, видане ПП «Гідрогазкомплект» на ім`я директора Моренко А.О. на отримання товару по рахунку № 92 від 29.10.2024 та доручення № Дов- 000011 директору Моренко А.О. на отримання товару по рахунку № 93.

Однак, як вказує позивача, претензія, яка була надіслана Новою поштою, повернулась відправнику, отримана не була, хоча в телефонній розмові менеджера Віталія було повідомлено про надходження претензії.

Крім іншого, позивачем також надіслано претензію засобами зв`язку АТ «Укрпошта», яку відповідач відмовився отримувати, та було повернуто відправнику.

У зв`язку з чим, позивачем було подано до Луцького Районного управління ГУ Національної поліції у Волинській області та ТУ БЕБ у Київській області заяви про вчинення злочини.

Луцьке Районного управління ГУ Національної поліції у Волинській області надіслало повідомлення про припинення розгляду матеріалів, так як дані питання відносяться до компетенції суду.

ТУ БЕБ у Київській області переслав матеріали заяви на розгляд ГУ НП в м. Києві, відповідь за результатами розгляду не отримана.

Крім іншого, позивач звертає увагу на ту обставину, що відповідачем не подано на реєстрацію податкову накладну за фактом першої події - отримання попередньої оплати за товар.

Оскільки, відповідач товар належної якості не поставив, отримані грошові кошти не повернув, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранбутпостач» 644 570,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору та рахунку № 92 від 29.10.2024 позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 644 570,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1077 від 29.10.2024.

Докази поставки товару відповідачем за договром № 16-10-24 на поставку товару від 16.10.2024 та згідно рахунку № 92 від 29.10.2024, у строки визначені умовами договору, або повернення сплаченої позивачем суми коштів у розмірі 644 570,00 грн покупцю, на момент вирішення спору по суті суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не поставлено товар, який визначений умовами рахунку № 92 від 29.10.2024, а позивач в свою чергу неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, однак така вимога залишися з боку відповідача не виконаною.

Судом також взято до уваги, що згідно з Висновком експерта судової товарознавчої експертизи № СЕ-22 від 13.11.2024, проведеної Судовим експертом Цепою Юлією Володимирівною, яка є штатним працівником Волинської ТПП, на за замовлення ПП «Гідрогазкомплект» встановлено, що товщина стінки труби, а саме труба 27х3 AIS304, труба 168,3х3 AIS304, труба 323х3 AIS304 з нержавіючої сталі, які надійшли на адресу ПП «Гідрогазкомплект» по рахунку № 92 від 29.10.2024 від ТОВ «Гранбутпостач» згідно договору № 16-10-24 на поставку товару від 16.10.2024 не відповідає заявленим параметрам, а саме 3 мм.

Статтями 2, 13 Господарського процесуального кодексу України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У даному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт не поставки попередньо оплаченого товару.

При цьому, частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

У даному випадку судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензіями, в яких просив зокрема повернути грошові кошти у сумі 644 570,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи що факт здійснення позивачем попередньої оплати товару та факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару або повернення спірної суми підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 644 570,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів належного виконання ним своїх зобов`язань з поставки товару у повному обсязі або доказів повернення позивачу здійсненої попередньої оплати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 стю. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Як встановлено судом, правова допомога надавалася позивачу на підставі договору про надання правової допомоги № 15/2024 від 11.11.2024 (далі - договір про надання правової допомоги), укладеним між адвокатом Тимофєєвою Іриною Валеріївною (далі - адвокат) та Приватним підприємством «Гідрогазкомплект» (далі - клієнт).

Згідно до п. 1. даного договору предметом договору є надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих па забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво за дорученням клієнта інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, кримінального, адміністративного та конституційного судочинства, а також в будь-яких підприємствах, установах, організаціях, органах державної влади, в правоохоронних органах, інших державних органах та перед фізичними особами.

У п. 3.1.,3.2. договору про надання правової допомоги визначено, що гонорар- винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Розмір гонорару в кожному конкретному випадку узгоджується сторонами додатково на основі розрахунку, що зазначений в додатках до цього договору.

Згідно з додатком № 2 до договору про надання правової допомоги від 20.01.2025 сторони погодили наступний перелік послуг та розмір гонорару (винагороди) за ці послуги: - вивчення документів по справі опитування клієнта (1 година) - 1 000,00 грн, збір доказів у справі для підготовки позову до Господарського суду міста Києва про стягнення з ТОВ «Гранбутпостач» попередньої оплати (1 година) - 1 000,00 грн, підготовка та подання до Господарського суду міста Києва позову про стягнення з ТОВ «Гранбутпостач» попередньої оплати (2 години) - 2 000,00 грн.

За актом наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 25.01.2025 адвокат надав клієнту послуги згідно договору № 15/2024 від 11.11.2024 та додатку № 2 . а саме: вивчення документів по справі опитування клієнта (1 година) - 1 000,00 грн, збір доказів у справі для підготовки позову до Господарського суду міста Києва про стягнення з ТОВ «Гранбутпостач» попередньої оплати (1 година) - 1 000,00 грн, підготовка та подання до Господарського суду міста Києва позову про стягнення з ТОВ «Гранбутпостач» попередньої оплати (2 години) - 2 000,00 грн. всього 4 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.01.2025 Приватне товариство «Гідрогазкомплект» перерахувало на користь адвоката Тимофєєва І.В. 4 000,00 грн в якості оплати - гонорар за послуги адвоката, що підтверджується платіжною інструкцією №44 від 22.01.2025.

Судом встановлено, що Тимофєєва Ірина Валеріївна є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №544 від 15.03.2010 та інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України.

Суд враховує, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача а отже є визначеним (Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 та від 20.01.2021 у справі № 357/11023/18).

Таким чином, загальний розмір винагороди за договором про надання правової допомоги № 15/2024 від 11.11.2024 склав 4 000,00 грн.

Частиною 4-5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом враховано, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами відповідачем не подавалось.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Крім того, у позовній заяві позивач просить покласти на відповідача 7 200,00 грн витрат по оплаті висновку експерта, яка проведена судовим експертом Цепа Юлія Володимирівна (свідоцтво № 1174 від 31.10.2007).

Згідно з частин 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 4. ст. 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з платіжною інструкцією №1120 від 13.11.2024 ПП «Гідрогазкомплект» перерахувало на рахунок Волинської торгово-промислової палати грошові кошти у розмірі 7 200,00 грн з призначенням платежу: «за висновок експерта згідно рах 2827 від 13.11.2024.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача за витрат позивача пов`язаних із проведенням експертизи, на суму 7 200,00 грн.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Гідрогазкомплект» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранбутпостач» (02157, м. Київ, бульв. Гашека Ярослава, буд. 24, ідентифікаційний код 40528020) на користь Приватного підприємства «Гідрогазкомплект» (43006, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Франка, буд. 44, ідентифікаційний код 36112159) грошові кошти у сумі 644 570,00 грн 00 коп., витрат по оплаті висновку експерта у сумі 7 200 грн 00 коп.; витрати зі сплати судового збору у сумі 9 668 грн 55 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.04.2025.

Суддя Л.Г. Пукшин