ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/8797/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Губенко Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської митниці

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024

(головуючий - Яковлєв М.Л., судді Коробенко Г.П., Гончаров С.А.)

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.09.2024

(суддя - Усатеннко І.В.)

у справі №910/8797/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 29 738 580,31 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У зв`язку з відрядженням судді Мамалуя О.О. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 17.03.2025.

Історія справи

2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - ДП«Укрінтеренерго», боржник) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", стягувач) 27 108 455,78 грн заборгованості, 375 679,45 грн штрафу, 910 169,65 грн пені, 202 359,00 грн 3% річних, 1 117 710,68 грн інфляційних втрат, 445 715,61 грн судового збору та 99 918,60 грн витрат на правову допомогу, в іншій частині позову відмовлено.

3. 07.08.2024 до Господарського суду міста Києва від стягувача надійшла заява про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в порядку ст. 336 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в якій заявник просив:

- звернути стягнення на грошові кошти Державної митної служби України в особі Харківської митниці (далі - митниця), як її відокремленого підрозділу, яка має заборгованість перед ДП "Укрінтеренерго" у розмірі 2 461 262,77 грн за рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у справі №922/4634/23, на користь ПрАТ"ДТЕК Київські електромережі" в рахунок погашення заборгованості за рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі № 910/8797/21;

- зупинити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у справі №922/4634/23 в межах загальної суми стягнення у розмірі 2 461 262,77 грн, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

Крім того, у вказаній заяві позивач просив суд витребувати у боржника та митниці відомості щодо суми боргу за рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у справі №922/4634/23.

4. Заява обґрунтована тим, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі № 910/8797/21 боржником у повному обсязі не виконано і на даний час залишок заборгованості становить 28 854 367,24 грн, в свою чергу Державна митна служба України в особі Харківської митниці має безспірну заборгованість перед боржником у справі № 910/8797/21, яка підтверджена рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у справі №922/4634/23, що дає підстави для звернення стягнення на грошові кошти у загальному розмірі 2 461 262,77 грн, як особи, яка має заборгованість перед боржником.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

5. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі № 910/8797/21 заяву ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" про звернення стягнення на кошти третіх осіб задоволено частково:

- звернуто стягнення на грошові кошти Державної митної служби України в особі Харківської митниці, як її відокремленого підрозділу у розмірі 2 461 262,77 грн., що має заборгованість перед ДП "Укрінтеренерго", підтверджену рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у справі №922/4634/23, в рахунок виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі № 910/8797/21, виданого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі № 910/8797/21. В іншій частині заяви відмовлено.

6. Ухвалу мотивовано тим, що залишок заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі № 910/8797/21 складає 28 854 367,24 грн., що не спростовано боржником;

- матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості митниці перед ДП «Укрінтеренерго» на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у справі № 922/4634/23 у розмірі 2 461 262,77 грн;

- з огляду на те, що суду було доведено наявність у митниці заборгованості перед ДП "Укрінтеренерго" у розмірі 2 461 262,77 грн, що підтверджена рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 № 922/4634/23, наявні підстави для звернення стягнення на грошові кошти митниці;

- відмовляючи у задоволенні вимог заяви в частині зупинення виконання рішення від 09.01.2024 Господарського суду Харківської області по справі № 922/4634/23 в межах суми 2 461 262,77 грн, суд першої інстанції послався на положення ч. 6 ст. 336 ГПК України, зазначив, що заява позивача в частині звернення стягнення на грошові кошти, які належать іншій особі, задоволена, а тому відсутні підстави для задоволення заяви щодо зупинення виконання судового рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 № 922/4634/23.

7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі № 910/8797/21 змінено. Викладено п. 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі № 910/8797/21 в такій редакції:

" 2. Звернути стягнення на грошові кошти Державної митної служби України (, вул. Дегтярівська, 11-Г, м. Київ, 04119) в особі Харківської митниці, як її відокремленого підрозділу (, вул. Короленка, 16-Б, м. Харків, 61003) у розмірі 2 424 889 (два мільйони чотириста двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять) грн. 43 коп., що має заборгованість перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ідентифікаційний код 19480600), підтверджену рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у справі №922/4634/23, на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (04080, місто Київ, вулиця Новокостянтинівська, будинок 20, ідентифікаційний код 41946011), в рахунок виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі № 910/8797/21, виданого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі № 910/8797/21".

8. Суд апеляційної інстанції фактично погодився з ухвалою суду першої інстанції, але зважаючи на те, що станом на 05.09.2024 залишок заборгованості митниці перед ДП «Укрінтеренерго» на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 № 922/4634/23, становить 2 424 889,43 грн, ухвала у справі № 910/8797/21 про часткове задоволення заяви щодо звернення стягнення на кошти третіх осіб, підлягає зміні в частині розміру грошових коштів митниці на які звертається стягнення, в решті ухвалу у справі № 910/8797/21 залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення їх доводів

9. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, митниця, звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та відмовити у задоволенні заяви про звернення стягнення на майно третіх осіб.

10. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не повідомив Державну митну службу України в особі Харківської митниці про розгляд заяви про звернення стягнення на грошові кошти митниці.

11. Крім того, скаржник зазначає, що до Харківської митниці не може бути застосовано заходи примусового виконання рішення передбачені п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання судового рішення державного органу має відбуватись відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», з урахуванням Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45, далі - Порядок № 845). Так, скаржник вказує на те, що митниця є державним органом, з урахуванням положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Судові рішення щодо боржника - державного органу виконуються Державною казначейською службою України, при цьому останнє не є органом примусового виконання судових рішень, а відповідно до Порядку № 845 виконання здійснюється безспірним списанням коштів за рішенням суду з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань.

Відзиви і клопотання

12. Боржник подав відзив на касаційну скаргу, в якому, погодився з доводами касаційної скарги митниці, та зазначив, що суди вирішуючи питання про звернення стягнення на кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, повинні з`ясувати факт беззаперечності такої заборгованості станом на дату звернення з заявою, в порядку ст. 336 ГПК України, а саме з`ясувати чи не виконано відповідне судове рішення, в порядку Закону України "Про виконавче провадження", з метою недопущення подвійного стягнення суми боргу.

13. Стягувач у відзиві на касаційну скаргу митниці, посилаючись на безпідставність доводів та вимог касаційної скарги та водночас вказуючи на законність та обґрунтованість судових рішень у справі про часткове задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти митниці. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду

14. Касаційний господарський суд, здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, обговоривши доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, та аргументи, викладені у відзивах на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, надану господарськими судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши дотримання судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

15. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

16. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

17. Відповідно до частини першої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

18. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 326 ГПК України).

19. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

20. За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

21. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

22. Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

23. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

24. Порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, визначений у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

25. Відповідно до частин першої - четвертої статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

26. Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, визначений у статті 336 ГПК України, відповідно до частин 1, 5, 6 та 8 якої суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах), електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Одночасно суд вирішує питання про зустрічне забезпечення та про заборону такій особі вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником та (або) зупиняє виконання судового рішення, згідно з яким з такої особи на користь боржника стягуються грошові кошти в межах загальної суми стягнення, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.

27. Наразі існує послідовна та стала судова практика щодо застосування положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 336 Господарського процесуального кодексу України, підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, та постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18, від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

28. Системний аналіз приписів статті 53 Закону України «При виконавче провадження» та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем для неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

29. При цьому за своєю правовою природою положення зазначених статей не є імперативними, судова дискреція в цьому випадку передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підставами відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

30. Предметом дослідження під час розгляду заяви відповідно до статті 336 ГПК України має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які просять звернути стягнення.

31. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19 вказала, що особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

32. У виконавчому провадженні особа, яка має заборгованість перед боржником і у випадку задоволення заяви стягувача набуває статусу боржника, має права та обов`язки боржника, визначені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження.

33. Реалізуючи ці права у виконавчому провадженні, особа, яка має заборгованість перед боржником, вже як боржник може заперечувати проти стягнення з неї коштів, зокрема якщо рішення вже виконано.

34. Суд апеляційної інстанції змінюючи ухвалу суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти інших осіб, в поряду ст. 336 ГПК України, посилався на наступне:

- за доводами позивач залишок заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі № 910/8797/21 складає 28 854 367,24 грн., з яких: 26 422 926,90 грн. основного боргу, 910 169,65 грн. пені, 332 915,00 грн. штрафу, 202 359,00 грн. три відсотки річних, 440 362,48 грн. інфляційні втрати, 445 715,61 грн. судового збору та 99 918,60 грн. витрати на правову допомогу;

- наказ у справі № 910/8797/21 перебуває на виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) і відомості про те, що такий наказ на даний час виконаний учасниками судового процесу не надано;

- рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у справі № 922/4634/23 за позовом ДП «Укрінтеренерго» до митниці про стягнення заборгованості, позов задоволено повністю. Стягнуто з митниці на користь ДП «Укрінтеренерго» 2 461 262,77 грн заборгованості. Стягнуто з митниці на користь ДП «Укрінтеренерго» - витрати по сплаті судового збору в сумі 36 373,34 грн;

- станом на дату прийняття судом першої інстанції ухвали про звернення стягнення на грошові кошти третьої особи, рішення у справі № 910/8797/21 не виконано, рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2024 по справі № 922/4634/23 частково виконано, а саме 22.08.2022 в рахунок виконання такого рішення відповідачу було перераховано кошти в сумі 36 373,34 грн (судового збору), отже, апеляційний суд вказав на наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти митниці у розмірі 2 424 889,43 грн, з врахуванням погашеної заборгованості у розмірі 36 373,34 грн (судового збору), а тому змінив ухвалу в частині визначення суми на яку необхідно звернути стягнення.

35. Зважаючи на вищезазначене, дослідивши всі необхідні обставини, що стосуються заборгованостей встановлених рішеннями судів у справі № 910/8797/21 та у справі № 922/4634/23, суди з урахуванням положень ст.ст. 74-76, 336 ГПК України, зробили висновок про наявність підстав для звернення стягнення на грошові кошти митниці в межах суми боргу встановленої у судовому рішенні у справі № 922/4634/23. До того ж апеляційний суд перевірив розмір заборгованості на момент розгляду справи та встановив, що такий розмір складає 2 424 889, 43 грн, зважаючи на оплату митницею 36 373,34 грн судового збору за судовим рішенням у справі № 922/4634/23.

36. Таким чином суди зробили обґрунтований висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви стягувача у справі № 910/8797/21 про звернення стягнення на грошові кошти інших осіб, в порядку ст. 336 ГПК України.

37. Касаційним судом відхиляються доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанції того, що митниця є державним органом, а тому виконання судового рішення у справі № 922/4634/23 має відбуватись з урахуванням положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку № 845, а не в порядку виконання судового рішення визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

38. Так, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, наказ, виданий Господарським судом Харківської області на виконання рішення суду від 09.01.2024 у справі № 922/4634/23, не перебуває на виконанні в органах Державної виконавчої служби та приватних виконавців, і розгляд заяви про звернення стягнення на грошові кошти іншої особи відбувається у порядку ст. 336 ГПК України, до того ж, обставини на які вказує скаржник не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви, в розумінні ст. 336 ГПК України, яка визначає порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

39. Крім того, за змістом положень ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а відтак виконавець не позбавлений права зупинити виконання наказу у справі № 910/8797/21 та направити виконання наказу в частині звернення стягнення на грошові кошти митниці, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в порядку положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", ст. 3 якого передбачено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу.

40. Отже, касаційним судом не було встановлено неправильного застосування положень Порядку № 845 та Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" судами попередніх інстанцій під час розгляду заяви стягувача у справі № 910/8797/21 про звернення стягнення на грошові кошти інших осіб, в порядку ст. 336 ГПК України.

41. Крім того, Судом не було встановлено неналежного повідомлення скаржника про розгляд заяви про звернення стягнення на грошові кошти інших осіб, матеріалами справи підтверджується повідомлення скаржника про розгляд вказаної заяви, з урахуванням особливостей передбачених положеннями ст. 120 ГПК України, до того ж апеляційним судом також було досліджено обставини повідомлення скаржник про розгляд заяви і порушень не встановлено. А тому такі доводи касаційної скарги є безпідставними.

42. Згідно зі статтею 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

43. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування судових рішень, отже, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

45. У частині 1 статті 309 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

46. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів, наведених у касаційній скарзі, зазначає, що касаційну скаргу Харківської митниці необхідно залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі № 910/8797/21 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі № 910/8797/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

Н.М. Губенко