ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025м. ДніпроСправа № 904/5414/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Голігорової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу:

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Приватної фірми "Нік АН", м. Дніпро

третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, м. Дніпро

третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичну особу-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича, м. Дніпро

третя особа-3 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , м. Донецьк

третя особа-4 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Коваленко і Ко", м. Дніпро

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

Представники:

від позивача: Федорчук К.Ю., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився;

від третьої особи-3: не з`явився;

від третьої особи-4: не з`явився;

вільний слухач: ОСОБА_2

ПРОЦЕДУРА:

Дніпровська міська рада (далі - Позивач) 11.12.2024 року звернулася з позовом до Приватної фірми "Нік Ан" (далі - Відповідач), в якому просить суд:

1. Усунути перешкоди у користуванні Дніпровській міській раді земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110, шляхом знесення самочинно побудованих об`єктів нерухомого майна, а саме: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3-споруди, І-мостіння (реєстраційні номери об`єкту нерухомого майна: 01) за рахунок Приватної фірми Нік Ан (Код ).

2. Припинити володіння Приватної фірми Нік Ан (Код ) правом власності на будівлі та споруди автомобільної стоянки, що розташовані за адресою: вул. Набережна Заводська, буд. 110 у м.Дніпро (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), шляхом скасування державної реєстрації права власності із закриттям розділу.

3. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на те, що з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, як власника земельної ділянки, на якій безпідставно здійснено будівництво об`єктів нерухомого майна, що відповідають ознакам самочинних та, у подальшому, вчинено протиправну державну реєстрацію щодо них, вимушений звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту нерухомого майна та припинення володіння Приватної фірми "Нік Ан" правом власності на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: вул. Набережна Заводська, 110, м. Дніпро з наступним описом: літ.Б - бокси (тимчасові), літ.В, Г - склад (тимчасовий), літ.Д - вартовий пост (тимчасовий), літ.Е - сарай (тимчасовий), літ.Ж -навіс, № 1-3-споруди, І-мостіння.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2024 справу № 904/5414/24 передано на розгляд судді Кесі Н.Б.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 заявлено та задоволено самовідвід судді Кеся Н.Б від розгляду справи №904/5414/24 за позовом Дніпровської міської ради до Приватної фірми "Нік Ан" про усунення перешкоди у користуванні Дніпровській міській раді земельною ділянкою, що розташована за адресою: м.Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110, шляхом знесення самочинно побудованих об`єктів нерухомого майна, а саме: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3-споруди, І-мостіння (реєстраційні номери об`єкту нерухомого майна: 01) за рахунок Приватної фірми "Нік Ан" (Код ) та припиненні володіння Приватної фірми "Нік Ан" (Код ) правом власності на будівлі та споруди автомобільної стоянки, що розташовані за адресою: вул. Набережна Заводська, буд. 110 у м.Дніпро (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), шляхом скасування державної реєстрації права власності із закриттям розділу, відведено суддю Кеся Н.Б. від розгляду справи № 904/5414/24, матеріали справи № 904/5414/24 передано уповноваженій особі апарату суду для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл справи у порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2024 розгляд справи № 904/5414/24 призначено суддею Бєлік В.Г.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.01.2025 о 14:30 год., залучено до участі у справі в якості третіх осіб: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (); Фізичну особу-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 ); ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); Товариство з обмеженою відповідальністю "Коваленко і Ко" ().

24.12.2024 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

25.12.2024 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

13.01.2025 до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

У призначене підготовче судове засідання 14.01.2025 представники відповідача та третіх осіб (1, 2, 3, та 4) не з`явилися.

У підготовчому засіданні 14.01.2025 розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 14.01.2025, про відмову у його задоволенні з підстав його необґрунтованості.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 18.02.2025 о 11:00 год.

29.01.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

04.02.2025 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Судове засідання у справі 18.02.2025 о 11:00 год. не відбулось, через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що у Дніпропетровській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Дніпропетровська область").

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 19.03.2025 включно та призначено підготовче засідання на 27.02.2025 о 12:15 год.

20.02.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 заяву представника позивача - Дніпровської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено, підготовче судове засідання, яке призначене на 27.02.2025 о 12 год. 15 хв., проводити в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

У призначене підготовче судове засідання 27.02.2025 представник відповідача не з`явився, повідомлений належним чином, ухвали суду доставлені до його електронного кабінету. Представники третіх осіб також не з`явились у призначене судове засідання 27.02.2025.

У підготовчому судовому засіданні 27.02.2025 представником позивача зазначено, що ним було надано всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 27.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.03.2025 о 12:00год., а також вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

У призначене судове засідання з розгляду справи по суті 26.03.2025 представник відповідача не з`явився, повідомлений належним чином, ухвали суду доставлені до його електронного кабінету. Представники третіх осіб також не з`явились у призначене судове засідання 27.02.2025.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 26.03.2025 оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради полягає у тому, що шляхом протиправного будівництва та державної реєстрації права власності у подальшому на об`єкт самочинного будівництва на земельній ділянці, що належить до комунальної власності без згоди власника Дніпровської міської ради, порушує законне право міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості, набутгя прав та реалізації прав па землю (земельну ділянку) комунальної власності, а також майнові інтереси громади в особі Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження землею, що є порушенням економічних інтересів громади.

Позиція відповідача

Відповідач позов не визнає, вважає, що він є законним власником нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці та не може бути позбавлений права власності на це майно, що надає йому право на користування земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування цього нерухомого майна.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Спірні правовідносини виникли щодо земельної ділянки розташованої на території міста Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110

На земельній ділянці за адресою м.Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110 розміщена автомобільна стоянка з наступним описом: автомобільна стоянка, яка складається з: А-1 -вартова, Б - бокси (тимчасові), В, Г- склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е -сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-ЗД - споруди. Вказана земельна ділянка належить до земель комунальної власності

Згідно відомостям Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, первісне речове право приватної власності на об`єкт нерухомого майна - автомобільну стоянку, що розташована за адресою м.Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110 було набуто Приватною фірмою Нік Ан на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1998, видавник: Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, з наступним описом: А-1- будинок охорони.

30.04.2014 Приватна фірма Нік Ан звернулась до державного реєстратора Дніпропетровського міського управління юстиції Лісоволенка Р. М. за проведенням державної реєстрації та безпідставно, відповідно до технічного паспорту та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 19.05.2014 № 13122706, було зареєстровано право приватної власності на автомобільну стоянку з наступним описом: А-1 - вартова, Б - бокси (тимчасові). В, Г- склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3,1 споруди.

Позивач зазначив, що земельна ділянка по місцю розташування спірного об`єкту нерухомого майна не передавалась під виконання будівельних робіт, дозвільні документи щодо проведення будівництва не видавались, а закінчені об`єкти нерухомого майна не вводились до експлуатації.

У подальшому було здійсненно перехід речових прав на спірний об`єкт нерухомого майна до інших осіб, а саме його було набуто:

- Товариством з обмеженою відповідальністю ПЕНЕ ГРУП згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22.09.2014, реєстраційний № 779, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г. О. (прізвище змінене на ОСОБА_3 ), що зареєстровано на підставі рішення ПН ДМНО Андрєєвої Г. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2014 № 15949001;

- ОСОБА_4 згідно свідоцтва від 20.11.2015, реєстраційний № 2683, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., що зареєтровано на підставі рішення ПН ДМНО Лозенко В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.11.2015 № 26331898;

- ОСОБА_1 згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2017 у справі № 2/1254/17-ц, що зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Покровської районної державної адміністрації Кривошей Анастасії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.04.2017 № 34628421;

- Приватна фірма Нік Ан витребувала спірне нерухоме майно на свою користь та повторно здійснила державну реєстрацію відповідно до свідоцтва про право власності на автомобільну стоянку від 29.10.1998, видавник: Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради; рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016 по справі № 205/8482/15, що зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Будинок юстиції" Дніпропетровської обласної ради Колесник І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.09.2017 № 36874234;

- Товариством з обмеженою відповідальністю "КОВАЛЕНКО І КО" згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.04.2018, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "КОВАЛЕНКО І КО"; протокол загальних зборів ТОВ "КОВАЛЕНКО І КО" № 02 від 26.04.2018, видавник: ТОВ "КОВАЛЕНКО І КО", що зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради

Покровського району Дніпропетровської області Третяк Т. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.04.2018 № 40870034.

З метою захисту своїх порушених прав та інтересів, як власника земельної ділянки, на якій безпідставно здійснено будівництво об`єктів нерухомого майна, що відповідають ознакам самочинних та, у подальшому, вчинено протиправну державну реєстрацію щодо них, Дніпровська міська рада звертається до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкт7 нерухомого майна та припинення володіння Приватної фірми Нік Ан правом власності на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: вул. Набережна Заводська, 110, м. Дніпро з наступним описом: літ.Б - бокси (тимчасові), літ.В, Г - склад (тимчасовий), літ.Д - вартовий пост (тимчасовий), літ.Е - сарай (тимчасовий), літ.Ж -навіс, № 1-3-споруди, І-мостіния.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Дніпровська міська рада, відповідно до статті 1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні є представницьким органом місцевого самоврядування.

Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України та ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України врегульовано порядок розпорядження землею.

Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (пункт 34 частини першої статті 26), органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону.

Виходячи із вимог статті 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпро територіальній громаді міста з визначенням її власника Дніпровської міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно вимог частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом.

Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (ст. ст. 13, 14, Земельного кодексу України ст.ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 123, 125, 126 ЗК України), а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону України Про оренду землі, Цивільного кодексу України).

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №918/633/16 та від 06.11.2019 у справі №910/14328/17).

Так, частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Тобто, обов`язковою умовою правомірного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

За самовільне зайняття земельних ділянок стаття 211 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачає цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Так, право власності виникає за наявності певних юридичних фактів, які передбачено цивільним законодавством. Це можуть бути будь-які підстави, які не заборонено законом.

Із комплексного аналізу Цивільного кодексу України, законів України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень тощо випливає, що особа стає власником новоствореного об`єкта нерухомості після завершення його будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації, визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, що пред`являється до власника земельної ділянки (в даній справі - Дніпровської міської ради) та державної реєстрації.

Виключно державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 р. у справі № 910/10987/18).

З аналізу змісту статті 376 ЦК України вбачається, що для того щоб визнати об`єкт самочинним будівництвом, достатньо однієї з ознак, а саме:

- об`єкт нерухомості збудований або будується на земельній ділянці, яку не було відведено для цієї мети;

- об`єкт нерухомості збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту;

- об`єкт нерухомості збудований або будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Окрім того, відповідно до ст. 331 ЦК України зазначено, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 р. у справі № 910/2939/19 висловив таку правову позицію: зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

Нормами ст.ст. 331, 376 Цивільного кодексу України закріплено правові підстави виникнення права власності на новостворене нерухоме майно: на підставі затвердженого акту прийняття об`єкту до експлуатації або за рішенням суду - на об`єкти самочинного будівництва.

Отже, оскільки щодо спірного об`єкту нерухомого майна не було виконано визначені законодавством умови для набуття права власності на новоствореиу річ, а саме: Б - бокси (тимчасові), В, Г- склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий). Ж - навіс, № 1-3,1 - споруди, що розташована за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110, наявна можливість дійти по висновку про відсутність правових підстав вважати зазначене майно безпосередньо нерухомим майном, а не сукупністю будівельних матеріалів, що були використані у процесі будівництва та безпідставно розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності та правові підстави для скасування державної реєстрації права власності, а Приватну фірму Нак Ан такими, що набули права власності відносно них.

Окрім того, згідно ч. 1, 4 ст. 5 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

Отже, державна реєстрація на тимчасові споруди: Б - бокси (тимчасові), В, Г- склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3,1 споруди, що розташована за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110 здійснена з грубим порушенням положень законодавства України.

Станом на час розгляду справи зазначене майно належить відповідачу ПФ «Нік АН»

Встановивши протиправність здійсненої державної реєстрації стосовно самочинного побудованих об`єктів нерухомого майна, з метою захисту порушених прав та інтересів Територіальної громади міста Дніпро, Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватної фірми Нік Ан, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвої Ганни Олегівни, фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, державного реєстратора Комунального підприємства "Будинок Юстиції" Дніпропетровської обласної ради Колесник Інги Миколаївни, Товариства з обмеженою відповідальністю Коваленко і Ко, державного реєстратора виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Комунальне підприємство Транспортна інфраструктура міста Дніпровської міської ради, Відділ комунального господарства Ленінської районної у місті ради, про скасування рішень державних реєстраторів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 року по справі № 904/4080/22 позовну заяву Дніпровської міської ради задоволено частково:

- Скасовано рішення державного реєстратора Лісоволенка Романа Михайловича Дніпропетровського міського управління юстиції, індексний номер: 13122706 від 19.05.2014 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за Приватною фірмою "Нік Ан", щодо наступних об`єктів: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д -вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3-споруди, І-мостіння.

- Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Андрєєвої Ганни Олегівни Дніпровського міського нотаріального округу індексний номер: 15949001 від 22.09.2014 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пеле груп" щодо наступних об`єктів: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3-споруди, 1-мостіння.

- Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Лозенко Валентини Володимирівни Дніпровського міського нотаріального округу, індексний номер рішення: 26331898 від 20.11.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 щодо наступних об`єктів: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3-споруди, І-мостіння.

- Скасовано рішення державного реєстратора Колесник Інги Миколаївни Комунального підприємства "Будинок юстиції" Дніпропетровської обласної ради, індексний номер: 36874234 від 01.09.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Приватною фірмою "Нік Ан" щодо наступних об`єктів: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3-споруди, І-мостіння.

- Скасовано рішення державного реєстратора Третяк Тетяни Василівни Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, індексний номер: 40870034 від 27.04.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Товариством з обмеженою відповідальністю "Коваленко і Ко", номер запису про право власності: 25938952 від 27.04.2018 щодо наступних об`єктів: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3,1-споруди.

У подальшому Приватна фірма Нік Ан звернулась з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суд', яку постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2024 у справі № 904/4080/22 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі №904/4080/22 - залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями суду, Приватна фірма Нік Ан звернулась з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2024 року по справі № 904/4080/ касаційну скаргу Приватної фірми "Нік Ан" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2024 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі № 904/4080/22 задоволено.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2024 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі № 904/4080/22 скасувати в частині задоволення позову Дніпровської міської ради до Приватної фірми "Нік Ан" про скасування рішення державного реєстратора Лісоволенка Романа Микитовича Дніпропетровського міського управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за Приватною фірмою "НікАн", щодо наступних об^єктів: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3-споруди, 1-мостіння.

Прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. В іншій частині оскаржувані рішення залишені без змін.

Задовольняючи частково касаційну скаргу, Касаційний господарський суд виходив з того, що рішення судів І та II інстанцій були винесені без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 по справі № 916/1174/22, з яких вбачається, що належним способом захисту у такій категорії справ є вимога про знесення об`єкту самочинного будівництва.

Так, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 916/1174/22 зазначено:

Правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку зі здійсненням самочинного будівництва.

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, також прямо визначені статтею 376 Цивільного кодексу України.

Так, частинами третьою п`ятою статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо ж власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

...Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 Цивільного кодексу України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власникам земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

Судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №916/1174/22, якою обґрунтована підстава касаційного оскарження, сформовано висновок, що належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Узагальнюючи вищезазначене та беручи до уваги висновки Верховного Суду щодо ефективного способу захисту порушених прав та інтересів міської ради щодо спірних правовідносин, міська рада звертається до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою розташованою за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110 шляхом зобов`язання знести складові частини автостоянки: Б - бокси (тимчасові). В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж.- навіс, № 1,3,1- споруди як об`єктів самочинного будівництва за рахунок Приватної фірми Нік Ан.

Як було зазначено вище, міською радою при перевірці правовстановлюючих документів щодо спірного об`єкту нерухомого майна було спрямовано необхідні запити до компетентних органів влади та встановлено наступне.

Так, департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради було повідомлено, що у підсистемі Фіскальний кадастр Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпропетровська, розпорядником якої є департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради відсутня інформація щодо передачі земельної ділянки під здійснення будівельних робіт.

Крім того, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомлено у листі від 29.11.2024 № 4/1-540, що згідно Порталу державної електронної системи у сфері будівництва, у розділі Декларативні та дозвільні документи, а також за даними акту прийому-передачі дозвільної документації від 27.10.2016 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції Дніпропетровської області відомості щодо дозвільної документації по об`єкту розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, ПО відсутні.

Відповідно до листа Державної інспекції архітектури та містобудування України від 13.01.2022 № 447/05/13-22 повідомлено, що в Реєстрі будівельної діяльності, зокрема, за критерієм пошуку м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110 відомостей не міститься.

Земельна ділянка по вул. Набережна Заводська, 110 у місті Дніпрі належить територіальній громаді міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради в силу ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Статтею 2 Закону України Про охорону земель встановлено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Згідно зі статтею 56 цього Закону юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради полягає у тому, що шляхом протиправного будівництва та державної реєстрації права власності у подальшому на об`єкт самочинного будівництва на земельній ділянці, що належить до комунальної власності без згоди власника - Дніпровської міської ради, порушується законне право міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою.

За таких обставин, враховуючи, що об`єкти нерухомого майна, а саме: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3,1 - споруди, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. . Набережна Заводська, 110, які є предметом спору у цій справі, є об`єктами самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. При цьому обставина щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт за Приватною фірмою Нік Ан не спростовує факт самочинності зведення цього нерухомого майна, та наявності підстав для застосування статті 376 ЦК України.

Так, зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти, що підтверджується висновками викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц та у численних постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 6 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті та інше.

Аналогічне застосування положень статті 376 ЦК України у подібних правовідносинах, викладено у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 910/22575/17 та від 03.12.2019 у справі № 916/2553/18; так і правового висновку щодо вірного способу захисту порушеного права власника, не пов`язаного із позбавленням володіння майном, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, і в постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 926/2353/18.

Так, у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 910/22575/17 міститься такий правовий висновок:

За змістом частини 4 статті 376 ЦК. України збудований об`єкт нерухомості може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою яка здійснює самочинне будівництво. У справі встановлено, що право власності чи право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :79:318:0082, відповідачами не оформлене, а забудова цієї земельної ділянки порушує права третіх осіб,

У свою чергу, в постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 916/2553/18 викладено таку правову позицію:

Оскільки земельна ділянка, на якій перебуває спірніш об`єкт нерухомого майна належить територіальній громаді міста Одеси, рішення щодо передачі у власність або користування цієї земельної ділянки ані ТОВ "Автомобільний дім Одеса", ані ПрАТ "Одеса-Авто" не приймалось, а проведена реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації МОД 5 є незаконною, розташоване на ній нерухоме майно є самочинно збудованим об`єктом, наявність якого на земельній ділянці порушує інтереси держави в особі територіальної громади м. Одеса па розпорядження та користування цією ділянкою, а свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно підлягають скасуванню, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що самочинно збудований об`єкт за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 85/1, повинен бути знесений особою, яка здійснила таке будівництво.

В тому числі, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 924/623/16, від 20.09.2018 у справі №910/19726/17, від 29.08.2019 у справі № 910/551/18 зі спорів про усунення перешкод у користуванні земелькою ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, що виникли з подібних правовідносин, пов`язаних із застосуванням частини 4 статті 376, статті 391 ЦК України та статті 152 ЗК України.

У справі № 916/2791/13 зазначається, що державна реєстрація права далеко не завжди означає, що особа вказана у реєстрі, дійсно має це право (і навпаки: відсутність реєстрації не завжди свідчить про відсутність права). Таке розуміння існуючих правил про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є усталеним у судовій практиці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/73/17, постанова Верховного суду від 24 березня 2021 року у справі № 200/2192/18 тощо).

Правила про виникнення права власності з моменту його державної реєстрації (ч.2 ст.331 ЦК України, ч.2 ст.3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) визначає лише момент виникнення права власності, але зовсім не означає, що реєстрація є самостійною і достатньою підставою для виникнення права. Для того, щоб право виникло, необхідний певний юридичний склад, відсутність елементів якого означає, що право виникло. Так, незважаючи на проведення державної реєстрації права, воно не може виникнути у випадку самочинного будівництва - адже цьому запобігає достатньо чітко і однозначно сформоване положення ч.2 ст. 376 ЦК України, відповідно до якого .особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, в силу ч.2 ст. 376 ЦК України права не породжує, і нічого не змінює для цілей застосування, зокрема, ч.4 ст. 376 ЦК України (щодо можливості знесення об`єкту самочинного будівництва).

Крім того, будь-яке нерухоме майно (як об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення - ч.1 ст. 181 ЦК України) за визначенням приростає до земельної ділянки, змінює її характеристики. У разі визнання збудованого нерухомим майном, яке належить комусь іншому, окрім власника земельної ділянки, земельна ділянка під збудованим фактично відчужується від власника.

Набуттю права власності на нерухоме майно, зведене на чужій ділянці без волі власника, запобігає, власне, і ст.376 ЦК України. Ч.ч.1 та 2 статті, взяті в сукупності, передбачають, що особа не набуває право власності на нерухоме майно, що будується на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. Ця норма встановлює виняток із загальних правил ч. 1 ст. 331 ЦК України, згідно з якими особа зазвичай набуває право власності на створену нею річ. Таким чином, ст. 376 ЦК України навіть не вступає у конфлікт із ч. 2 ст. 331 ЦК України, яка прив`язує момент виникнення права власності до державної реєстрації цього права. Адже про момент виникнення права власності вести мову слід лише тоді, коли право може виникнути. А у випадку з самочинним будівництвом це не так.

Як зазначила Велика Палата Верховного суду в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Аналогічні положення щодо пов`язаності права власності на будівлю з правами власника земельної ділянки, на якій його розташовано, викладено в постанові Великої Палати від 16.06.2020 у справі № 689/26/17.

Виходячи із конституційних засад та галузевого регулювання, земля є основним національним багатством, що перебуває лід особливою охороною держави (ч.1 ст. 373 ЦК України). Ця норма ЦК України виступає логічним продовженням положення ч.1 ст.14 Конституції України про особливу охорону земель державою, що включена до Розділу І Загальні засади. Відповідно, цей Розділ має фундаментальне регулююче значення для конституційного ладу в Україні.

Галузеве наповнення норми ч.2 ст. 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, виражене у нормах ЦК України про те, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч.4 ст. 373 ЦК України); право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст. 375 ЦК України); правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст. 376 ЦК України (ч.4 ст. 375 ЦК України).

Виходячи з цього, слід дійти висновку, що юридична конструкція ст. 376 ЦК України виконує у майновому обороті функцію системного регулятора відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва, в тому числі щодо набуття права власності на нерухоме майно особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визначення конкретного способу захисту є правом сторони процесу, яке реалізується нею на власний розсуд. Судовою практикою визначено певні критерії застосування того чи іншого способу захисту як ефективного.

У постанові ВП ВС від 05.06.2018 у справі №338/180/17 вказано, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. При визначенні способу захисту як ефективного Верховний Суд вказав, що такий спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення прав, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (постанова ВП ВС від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).

Враховуючи, що самочинне будівництво як діяльність, що відповідає хоча б одній з ознак, визначених ч.1 ст. 376 ЦК України, створює перешкоди у здійсненні права власності-володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою, способом захисту права власника такої земельної ділянки необхідно визнати усунення перешкод у здійсненні права власності. Можливість використання такого способу захисту передбачена нормами як земельного, так і цивільного законодавства. У випадку, якщо такі порушення не пов`язані із позбавленням володіння, то власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном на підставі ст. 391 ЦК України. В іншій ситуації правова підстава визначення способу захисту будується на застосуванні правових приписів спеціального характеру.

Так, відповідно до ч.2, п. б ч.3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Висновки Верховного Суду допускають застосування такого способу захисту у випадках здійснення самочинного будівництва.

Так, у постанові КЦС ВС від 20.01.2021 у справі № 442/302/17 вказано, що задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого приміщення за рахунок особи, що здійснила таке будівництво є належним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна. Аналогічний висновок міститься у постанові КЦС ВС від 24.03.2021 по справі № 200/2192/18, у якій зазначено, що оскільки об`єкт незавершеного будівництва, який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України. При цьому обставина щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт не спростовує факт самочинності зведення цього нерухомого майна, та наявності підстав для застосування ст. 376 ЦК України.

Виходячи з цього за наявності на земельній ділянці власника об`єктів самочинного будівництва ефективним способом захисту порушених прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку.

Верховний Суд у постановах від 02.06.2021 у справі № 509/11/17 та від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20 зробив висновки згідно яких ефективним способом захисту прав власника (користувача) земельної ділянки щодо усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, спричиненого таким порушенням, є вимога про знесення самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України, а належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови на час розгляду цієї справи.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 та від 04.09.2018 вказано, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мечу здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

За таких обставин, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110, було побудовано без отримання будь-якої дозвільної документації, без отримання земельної ділянки під будівництво та введення в експлуатацію, отже, складові частини спірного об`єкту нерухомого майна, а саме: літ. Б- бокси (тимчасові), літ. В, Г - склад (тимчасовий), літ. Д - вартовий пост (тимчасовий), літ. Е- сарай (тимчасовий), літ. Ж - навіс, № 1-3,1- споруди, відповідають ознакам самочинного будівництва, а у такому випадку ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. При цьому обставина щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт не спростовує факт самочинності зведення цього нерухомого майна, та наявності підстав для застосування статті 376 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 зроблено висновок, що сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи .

У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) вказано, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті З ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 звернула увагу, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 Право власності на землю (земельну ділянку), тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20 суд дійшов висновку, що ... ефективним способом захисту прав власника (користувача) земельної ділянки щодо усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, спричиненого таким порушенням, є вимога про знесення самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України вирішення такої вимоги виключає застосування інших вимог; належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови, яким, на час розгляду цієї справи є ОСОБА_3, до якої позовні вимоги не пред`являлись, тому ОСОБА_1 не є належним відповідачем за цією вимогою....

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 904/7803/21 суд дійшов до висновку, що Виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), колегія дійшла висновку, що у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.

Враховуючи вищевикладене, порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради полягає у тому, що шляхом протиправного будівництва та державної реєстрації права власності у подальшому на об`єкт самочинного будівництва на земельній ділянці, що належить до комунальної власності без згоди власника Дніпровської міської ради, порушує законне право міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості, набуття прав та реалізації прав па землю (земельну ділянку) комунальної власності, а також майнові інтереси громади в особі Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження землею, що є порушенням економічних інтересів громади.

Приймаючи рішення суд бере до уваги, що саме відповідач є особою, яка здійснила самочинне будівництво та продовжує користуватись спірною земельною ділянкою без достатніх правових підстав, а саме договору оренди земельної ділянки, отримання її у власність або постійне користування тощо.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо судового збору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 6 056,00 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Усунути перешкоди у користуванні Дніпровській міській раді земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 110, шляхом знесення самочинно побудованих об`єктів нерухомого майна, а саме: Б - бокси (тимчасові), В, Г - склад (тимчасовий), Д - вартовий пост (тимчасовий), Е - сарай (тимчасовий), Ж - навіс, № 1-3-споруди, І-мостіння (реєстраційні номери об`єкту нерухомого майна: 01) за рахунок Приватної фірми «Нік Ан» (Код ).

Припинити володіння Приватної фірми «Нік Ан» (Код ) правом власності на будівлі та споруди автомобільної стоянки, що розташовані за адресою: вул. Набережна Заводська, буд. 110 у м. Дніпро (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), шляхом скасування державної реєстрації права власності із закриттям розділу.

Стягнути з Приватної фірми "Нік АН" (49128, м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 92, ) на користь Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпро, про-т Дмитра Яворницького, буд. 75, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6 056,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано - 01.04.2025.

Суддя В.Г. Бєлік