ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Справа № 918/963/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Юрчук М.І. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Піддубній Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мельника Андрія Анатолійовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.2025 (повний текст - 23.01.2025) у справі №918/963/24 (суддя Качур А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до Фізичної особи - підприємця Мельника Андрія Анатолійовича

про стягнення 553894,51 грн

за участі представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Чоланюк С.Ю. (в залі суду);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 21.01.2025 у справі №918/963/24 задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Фізичної особи - підприємця Мельника Андрія Анатолійовича та стягнуто з відповідача на користь позивача 553894,51 грн суму страхового відшкодування та 8308,42 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фізична особа - підприємець Мельник Андрій Анатолійович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що при огляді транспортного засобу відповідач не залучався, експертиза позивачем не замовлялася. Тобто, позивач відшкодував потерпілому 553894,51 гривню, яка складає вартість відновлювального ремонту, а задля усунення всіх необґрунтованих сумнівів стосовно визначення даної суми, автотоварознавчу експертизу, вартість якої складає близько 8000,00 гривень не замовив.

Зазначає, що з метою встановлення реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 17.05.2024, відповідач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності Щурик Людмили Олександрівни. Згідно з довідкою від 26.11.2024, після проведення розрахунку вартості відновлювального ремонту КТЗ Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 , згідно наданого Акту огляду, встановлено, що сума завданих збитків суттєво відрізняється від суми вказаної в розрахунках страхової компанії. Згідно AudaHistory автомобіль два рази відновлювався ремонтом.

На переконання апелянта, вищевикладене ставить під сумнів вартість відновлювального ремонту, визначену позивачем, яку він в судовому порядку просить стягнути з відповідача.

Апелянт вважає, що суд неправомірно відкинув всі доводи відповідача, при наявності всіх підстав для заслуховування думки представника відповідача, явку останнього обов`язковою не визнав, клопотання про залучення третіх осіб, для встановлення обставин справи - не задоволив, що зашкодило в подальшому встановити певні обставини, хоча клопотання про це заявлялися, у призначенні експертизи - відмовив, з власної ініціативи експертизи не призначив. При цьому, сторона позивача обставин, на які вказав суд, не наводила, що вказує про однобокий підхід до вирішення справи.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.2025 у справі №918/963/24 та ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ «СК «ВУСО» до ФОП Мельника Андрія Анатолійовича про стягнення страхового відшкодування - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

До апеляційної скарги відповідач долучив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи та клопотання про залучення третіх осіб.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Мельника Андрія Анатолійовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.2025 у справі №918/963/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.03.2025 об 14:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано позивачу у строк до 07.03.2025 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу та викласти свою позицію щодо заявлених клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи та про залучення третіх осіб.

25.02.2025 через систему «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

За викладеними у відзиві доводами позивача, вимоги відповідача щодо необхідності проведення судової експертизи є безпідставними, оскільки у справі вже наявні допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 .

Зазначає, що відповідачем не надано ані жодних правомірних аргументів, ані інших доказів, які б були підставою для призначення судової експертизи щодо визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 , а твердження про те, що вказаний автомобіль двічі відновлювався ремонтом до того як сталося ДТП, не повинні братися судом до уваги, бо ніяким чином не доведені та не впливають на розгляд справи та визначення розміру заподіяної шкоди відповідачем.

ПрАТ «СК «ВУСО» не є власником автомобіля Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 та запчастин замінюваних при відновлювальному ремонті транспортного засобу Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 , а є страховиком, що застрахував майнові інтереси Страхувальника. Замінені під час ремонту застрахованого позивачем автомобіля деталі не належать йому, не перебувають у розпорядженні позивача та не були йому передані.

Норма п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №42/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) не є імперативною та не визначає випадків в яких необхідним є виклик зацікавленою особи для огляду транспортного засобу.

Позивач звертає увагу, що у призначенні платежу не вказано жодної інформації, яка б свідчила про те, що перераховані кошти призначені саме для відновлення транспортного засобу Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 . Також, отримувачем коштів є Чернов Владислав Анатолійович, який не є потерпілою стороною. Власником Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпекс Трейдинг Продакшн» з яким Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» уклало Договір добровільного страхування наземного транспорту №-10-01 від 08.02.2024, тому позивач просить залишити без задоволення клопотання відповідача про залучення третіх осіб.

На підставі викладеного позивач просить апеляційний господарський суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мельника Андрія Анатолійовича, а рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.2025, ухваленого за результатом розгляду справи №918/963/24 - залишити без змін.

У судові засідання суду апеляційної інстанції 24.03.2025 та 02.04.2025 позивач не забезпечив явку своїх представників, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, доводи позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

У судових засіданнях 24.03.2025 та 02.04.2025 представник відповідача підтримав заявлені клопотання, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд задоволити вказані клопотання про призначення експертизи та залучення третіх осіб. Також просив скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.2025 у справі №918/963/24 та ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ «СК«ВУСО» до ФОП Мельника Андрія Анатолійовича про стягнення страхового відшкодування - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Щодо заявлених відповідачем клопотань колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт просить суд призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу та поставити на вирішення експерта питання: 1) яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 травня 2024 року, станом на дату ремонту транспортного засобу? 2) яка залишкова вартість замінених деталей, які підлягали заміні в автомобілі Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 17 травня 2024 року? Також просить суд зобов`язати уповноважену особу ТОВ «Імпекс Трейдинг Продакшн» надати експерту для огляду транспортний засіб Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 та зобов`язати уповноважену особу ПрАТ «СК«ВУСО» надати експерту для огляду замінені під час огляду деталі автомобіля Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 .

Заява мотивована тим, що з метою встановлення реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 17.05.2024, відповідач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності Щурик Людмили Олександрівни. Згідно довідки від 26.11.2024, виданої ФОП Щурик Л.О. після проведення розрахунку вартості відновлювального ремонту КТЗ Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 , згідно наданого Акту огляду, встановлено, що сума завданих збитків суттєво відрізняється від суми вказаної в розрахунках страхової компанії. Згідно AudaHistory автомобіль два рази відновлювався ремонтом. На переконання відповідача вказане ставить під сумнів вартість відновлювального ремонту, визначену позивачем, яку він в судовому порядку просить стягнути з відповідача.

Колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями статті 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Колегія суддів наголошує, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №927/685/20).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З врахуванням положень статті 99 ГПК України, суд апеляційної інстанції не знаходить в даному випадку підстав для призначення експертизи щодо визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки така вартість може бути встановлена на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Також, апелянт подав два клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, у яких просить: 1) залучити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; 2) залучити ТОВ «Імпекс Трейдинг Продакшн» (01032, Україна, місто Київ, вулиця С.Петлюри, будинок, 13/135, ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Клопотання про залучення ТОВ "Імпекс Трейдинг Продакшн" в якості третьої особи, аргументоване тим, що у випадку призначення експертизи та прийняття рішення про зобов`язання власника транспортного засобу надати експерту для огляду транспортний засіб, вказане вплине на права та обов`язки вказаної особи.

При цьому, клопотання про залучення в якості третьої особи до справи ОСОБА_1 аргументоване тим, що після настання дорожньо-транспортної пригоди відповідачем в рахунок відшкодування шкоди було сплачено безпосередньо потерпілому 16.07.2024 - 60050,00 грн та 07.09.2024 - 29435,00 грн.

Водночас, у відповідності до ч.ч.1, 2, 4 ст.50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Колегія суддів приймає до уваги, що залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

З аналізу наведених норм ст.50 ГПК України слідує, що підставою для залучення особи до участі у справі у якості третьої особи є наявність реальної можливості впливу рішення суду, яке буде ухвалене за результатами розгляду справи, на права чи обов`язки такої особи. При цьому суду слід чітко встановити, на які саме права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі, і про це має бути зазначено у заяві особи, яка звертається з приводу здійснення такого залучення.

Оскільки колегія суддів відмовляє у клопотанні про призначення експертизи, відповідно рішення у даній справі не може вплинути на права чи обов`язки ТОВ "Імпекс Трейдинг Продакшн".

При цьому, клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, всупереч вимог ст.50 ГПК України, не містить обґрунтувань яким чином рішення у даній справі може вплинути на права чи обов`язки щодо однієї із сторін, а також не вказано на які саме конкретні права чи обов`язки ОСОБА_1 може вплинути рішення у цій справі.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаних клопотань.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

08.02.2024 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпекс Трейдинг Продакшн" (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-10-01, відповідно до предмету якого страховик зобов`язується відшкодувати страхувальнику або вигодонабувачу, прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у розділі 4 Договору як прийняті під страховий захист. Страхування майнових інтересів страхувальника (вигодонабувача) здійснюється відповідно до чинного законодавства і Правил №03-02 "Добровільного страхування наземного транспорту, в редакції від 18.10 2022р - надалі "Правила".

Вигодонабувачем за Договором є ТОВ "Імпекс Трейдинг Продакшн" (ідентифікаційний код 40010737). Застрахований транспортний засіб: Audі Q5 НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , рік випуску 2019, об`єм двигуна 1984 (далі ТЗ).

Дійсна вартість ТЗ на момент страхування 1370000,00 грн. Загальна страхова сума за договором неагрегатна та становить 1370000,00 грн.

Графік страхових платежів передбачений пунктом 3.5. Договору.

Згідно з умовами пункту 3.6. Договору, він набуває чинності з 00:00 годин вказаної у п 3.5. Договору дати початку першого періоду страхування, але не раніше моменту сплати першого чергового страхового платежу (у повному обсязі), за умови та після проведення дострахового огляду ТЗ, та діє до 24:00 години дати завершення періоду, за який сплачено перший черговий страховий платіж.

Відновлення дії Договору наступає з 00:00 годин дати, що йде наступною за датою сплати наступного чергового страхового платежу (у повному обсязі), але не раніше дати початку періоду, за який сплачується черговий страховий платіж, та діє до дати завершення періоду, за який сплачено черговий страховий платіж.

Після внесення останнього за графіком чергового страхового платежу договір діє до 24:00 години дати завершення останнього періоду страхування, що одночасно є датою завершення дії договору.

У випадку несплати чергового страхового платежу повністю або частково в термін, встановлений п.3.5, дія Договору не продовжується на наступний період страхування та договір припиняє свою дію з 00:00 годин дати, наступної за датою завершення попереднього (оплаченого) періоду страхування.

Страховик звільняється від обов`язку щодо виплати страхового відшкодування за подіями, на момент настання яких існувала прострочена заборгованість по сплаті чергового страхового платежу за договором. Після сплати чергового страхового платежу / платежів договір страхування відновлює свою дію з 00:00 годин дня, наступного за датою сплати відповідних чергових страхових платежів страховику. В будь-якому разі після сплати прострочених чергових страхових платежів дата завершення кожного періоду, за який сплачено черговий страховий платіж (п.3.5. цього Договору), не змінюється.

У разі несвоєчасного внесення чергового страхового платежу договір відновлює свою чинність після проведення огляду ТЗ і підписання акту огляду страхувальником і представником страховика. Страхувальник пред`являє ТЗ для огляду страховику самостійно, відразу ж після внесення чергового страхового платежу, не чекаючи вимоги страховика (пред`явлення такої вимоги не передбачається). У разі попадання страхувальником відновленого ТЗ страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Згідно з умовами пункту 4 Договору, до страхових випадків належить пошкодження ТЗ в тому числі за умови, що особа винна в скоєнні ДТП встановлена, і ця особа не водій застрахованого транспортного засобу.

Істотні умови страхування передбачені пунктом 5 Договору, зокрема встановлено що страхове відшкодування визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів, підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО, обраної страховиком.

Як погоджено у п.7.2. Договору, у випадку, якщо п.5.9. Договору передбачена опція "Норматив знецінення ТЗ" (проставлена позначка "Так"), то цей договір діє із врахуванням наступного: Розрахунок суми страхового відшкодування за випадками, вказаними в п. 4.1.1 -4.1.3 Договору, проводиться без урахування амортизаційного зносу запасних частин, деталей, матеріалів.

Згідно з п.16.9. Договору, якщо при розрахунку суми страхового відшкодування враховувалася повна вартість агрегатів, деталей, що підлягають заміні, або всього ТЗ, страхувальник зобов`язаний передати страховику ці агрегати, деталі або ТЗ. Якщо страхувальник не передав страховику ці агрегати, деталі або ТЗ, тоді повна вартість цих деталей, агрегатів або ТЗ вираховується з суми страхового відшкодування у разі настання наступного страхового випадку за договором.

Згідно з умовами пункту 16.10. Договору, якщо на момент виплати страхового відшкодування страховий платіж за договором сплачений страхувальником не повністю, страховик має право зменшити суму страхового відшкодування на несплачену частину платежу в рахунок погашення страхового платежу за договором.

Як видно з постанови Костопільського районного суду Рівненської області від 24 червня 2024 року у справі №564/2072/24, ОСОБА_2 , 17.05.2024 о 16 год. 40 хв. на перехресті с.Новий Берестовець - с.Глажева, Рівненського району, Рівненської області, керуючи транспортним засобом марки "Урал - 4320", д.н.з. НОМЕР_4 , на нерегульованому перехресті не надав переваги в русі автомобілю марки "Ауді - Q5", д.н.з. НОМЕР_1 , який до перехрестя наближався праворуч та здійснив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п.16.12 ПДР. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Даний факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №850951 від 17.05.2024, схемою місця ДТП від 17.05.2024, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_1 від 17.05.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 17.05.2024, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 з використанням спеціальних технічних засобів від 17.05.2024 (результат огляду 0,00% проміле), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів від 17.05.2024 (результат огляду 0,00% проміле), тестом на визначення алкогольного сп`яніння в ОСОБА_2 №1428 від 17.05.2024 (результат огляду 0,00% проміле), тестом на визначення алкогольного сп`яніння в ОСОБА_1 №1429 від 17.05.2024 (результат огляду 0,00 % проміле), копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №470211 від 17.05.2024, фотоілюстрацією місця ДТП.

У зв`язку з наведеним, постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 24.06.2024 у справі №564/2072/24 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на вказану особу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Актом огляду ТЗ від 24 травня 2024 року зафіксовано перелік пошкоджених деталей ТЗ та тип ремонтних операцій.

Відповідно до рахунку станції технічного обслуговування (ФОП Ритко Д.В.) №2177746 від 30.05.2024 загальна вартість деталей та відновлювальних робіт складає 524147,39 грн.

Як вбачається з рахунку станції технічного обслуговування (ФОП Маслівець О.В.) №2179900 від 01.07.2024 загальна вартість деталей та відновлювальних робіт складає 15606,53 грн.

Відповідно до рахунку станції технічного обслуговування (ФОП Маслівець О.В.) №2180391 від 10.07.2024 загальна вартість деталей та відновлювальних робіт складає 14140,59 грн.

Згідно зі страховим актом №2366534-1 від 10.06.2024 сума страхового відшкодування яке підлягало виплаті ФОП Ритку Д.В. складає 524147,39 грн (з врахуванням взаємозаліку 490262,79 грн).

Відповідно до страхового акту №2366534-2 від 05.07.2024 сума страхового відшкодування яке підлягало виплаті ФОП Маслівець О.В. складає 15606,53 грн.

Як вбачається з страхового акту №2366534-3 від 17.07.2024 сума страхового відшкодування яке підлягало виплаті ФОП Маслівець О.В. складає 14140,59 грн.

Згідно із платіжними інструкціями №34584 від 10.06.2024, №39999 від 05.07.2024, №41463 від 17.07.2024 суми страхових відшкодувань, які зазначені у страхових актах було виплачено.

Позивач вказує, що він здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 553894,51 грн. Перерахування грошових коштів здійснювалось наступним чином: 490262,79 грн перераховано на рахунок СТО; 33884,60 грн зараховано шляхом проведення заліку в рахунок несплаченої частини страхового платежу за Договором №-10-01 від 08.02.2024; 15606,53 грн перераховано на рахунок СТО; 14140,59 грн перераховано на рахунок СТО.

Особа, яку визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - ОСОБА_2 працював на час вчинення ДТП водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_3 за трудовим договором. Згідно із наказом №4 від 11.04.2023 ОСОБА_2 призначений відповідальним за ефективне використання, утримання в належному технічному стані та дотримання вимог законодавства щодо використання транспортного засобу УРАЛ 4320 НОМЕР_4 . 17.05.2024 на підставі угоди з Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" здійснював перевезення вантажів за маршрутом: Олександрівське лісництво - с.Соломка.

Також у матеріалах справи міститься відомості з веб-сайту МТСБУ про те, що на момент вчинення ДТП щодо ТЗ д.н.з. НОМЕР_4 не було укладено договорів страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідачем було долучено платіжні інструкції від 16.07.2024 та від 07.09.2024 за якими ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_1 60050,00 грн та 29435,00 грн. У призначенні платежу вказано: "переказ власних коштів". Вказані докази відповідач долучив у підтвердження відшкодування спричиненої шкоди.

Позивачем було долучено докази здійснення страхувальником страхових платежів за період з лютого по травень 2024 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Згідно з нормами статті 979 Цивільного кодексу України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.

Як визначено у п.69 ст.1 Закону України "Про страхування", страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Як встановлено у ст.14 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.

Статтею 26 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: 1) пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи; 2) пошкодженням чи знищенням дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; 3) пошкодженням чи знищенням іншого майна потерпілої особи, крім випадків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 30 цього Закону; 4) проведенням робіт, необхідних для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 5) пошкодженням транспортного засобу внаслідок його використання для доправлення потерпілої особи до закладу охорони здоров`я, у тому числі забрудненням салону такого транспортного засобу; 6) доставкою (транспортуванням), зокрема з використанням спеціального автомобіля-евакуатора, пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такий транспортний засіб не може рухатися самостійно.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, спірні правовідносини є за своїм змістом позадоговірними та стосуються регресивних вимог про стягнення сплаченого відшкодування до особи яка спричинила дорожньо - транспортну пригоду.

Згідно з нормами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У статті 1166 Цивільного кодексу України вказано, що, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як було встановлено вище, працівник відповідача 17.05.2024 о 16 год. 40 хв. на перехресті с.Новий Берестовець - с.Глажева, Рівненського району, Рівненської області, керуючи транспортним засобом марки "Урал - 4320", д.н.з. НОМЕР_4 , на нерегульованому перехресті не надав переваги в русі автомобілю марки "Ауді - Q5", д.н.з. НОМЕР_1 , який до перехрестя наближався праворуч та здійснив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п.16.12 ПДР. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

У зв`язку з наведеним, постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 24.06.2024 у справі №564/2072/24 визнано винним працівника відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на вказану особу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

При цьому, транспортний засіб "Ауді - Q5", д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ТОВ "Імпекс Трейдинг Продакшн", застраховано згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту від 08.02.2024 №-10-01. Вказаний договір укладений Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" страховик/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпекс Трейдинг Продакшн" (страхувальник).

Позивач сплатив страхувальнику страхове відшкодування для відновлення пошкодженого транспортного засобу загальною вартістю 553894,51 грн.

Згідно з нормами статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як встановлено статтею 108 Закону України "Про страхування", страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.

Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За змістом частини 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України).

Вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, необхідно виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини. Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи, у тому числі матеріалів правоохоронних органів.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 у справі цивільної юрисдикції №426/16825/16-ц визнала, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає змогу стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

За сталою судовою практикою Верховного Суду для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками; вина боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (наприклад постанова ВС у справі №923/43/19 від 13.03.2020).

Деліктне зобов`язання - це різновид цивільно-правових зобов`язань, і тому йому властиві ті самі структурні особливості, що характеризують будь-яке зобов`язання.

Кредитором у такому зобов`язанні виступає потерпілий, а боржником, за загальним правилом, є особа, яка завдала шкоди (деліквент). Змістом зобов`язання з відшкодування шкоди є право потерпілого (кредитора) вимагати поновлення його майнових і особистих немайнових прав, що були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) заподіювача шкоди до того стану, в якому вони знаходились до правопорушення, і обов`язок заподіювача шкоди чи інших зобов`язаних осіб (боржника) виконати такі вимоги. Предметом зобов`язання з відшкодування шкоди є дії боржника, що забезпечують найбільш повне поновлення майнових та особистих немайнових благ кредитора, яким завдана шкода.

Деліктна відповідальність є недоговірною відповідальністю. Вона настає у разі делікту - протиправного завдання шкоди будь-кому, коли правопорушник не перебуває в договірних відносинах із потерпілим.

Водночас необхідно враховувати, що вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Відповідальність без вини можлива тільки в окремих, передбачених законом випадках в цивільному праві (наприклад, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки).

ЦК України закріплено легальну цивільно-правову дефініцію вини (стаття 614 ЦК України), визначаючи її через обставини, які свідчать про її відсутність. Так, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Отже, вина у цивільному праві це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання або для запобігання заподіянню шкоди. Дане визначення вини позбавлене суб`єктивної характеристики, воно ґрунтується на зовнішніх, об`єктивних критеріях визначення. Вживання всіх залежних від особи заходів є формою поведінки особи, а не її психічного ставлення.

Як видно з матеріалів справи, працівника відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне ДТП.

Таким чином, з врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія автомобіля Урал 4320 д.н.з. НОМЕР_4 та збитками, які поніс страховик внаслідок ДТП.

Підставою виплати страхового відшкодування є дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося пошкодження майна. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України).

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/20622/17 від 19 вересня 2018.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25.07.2018 у справі №914/820/17 дійшов висновку, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків (пункт 28). Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (пункт 29).

Згідно з положеннями статі 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За таких обставин, визначаючи розмір заподіяної шкоди суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (постанова Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №917/500/18.

В цьому випадку суд ураховує, що відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092).

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17 зроблено висновок, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Також, колегія суддів Верховного Суду зазначила, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Якщо відновлювальний ремонт транспортного засобу не проводився, то розмір шкоди визначається виходячи з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи.

Так як відновлювальний ремонт транспортного засобу Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 здійснювався на станції технічного обслуговування, підтвердження чого є Наряд замовлення №123054446/122184178 від 30.06.2024; Наряд замовлення №123054446/122184554 від 10.07.2024; Акт виконаних робіт №W123054738/122184552 від 10.07.2024; Акт виконаних робіт №W123054802/122185192 від 26.07.2024 якими визначено, що вартість запасних частин та робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля становить 553894,51 грн.

Таким чином документи, що підтверджують вартість комплексу операцій щодо відновлення справності та роботоздатності пошкодженого у ДТП транспортного засобу здійснених станцією технічного обслуговування є належними доказами на підтвердження реальної суми заподіяної шкоди.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками; вина боржника.

Так, протиправна поведінка полягає в тому, що згідно із встановленими судовим рішенням обставинами, водій автомобіля Урал 4320 д.н.з. НОМЕР_4 порушив правила дорожнього руху п.16.2. ПДР.

Збитки, зокрема їх розмір, доведені вартістю робіт та матеріалів, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, що підтверджені відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками полягає в тому, що водій, який керував транспортним засобом (який належить відповідачу) порушивши правила дорожнього руху, допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, спричинивши його пошкодження. Наслідковий характер збитків простежується у тому, що саме поведінка водія автомобіля Урал 4320 д.н.з. НОМЕР_4 стала причиною їх завдання.

Вина водія, який керував транспортним засобом встановлена за наслідками розгляду Костопільським районним судом Рівненської області справи №564/2072/24, та полягає в тому що саме у зв`язку з діями водія транспортного засобу, який належить відповідачу, була завдана шкода. Суд вважає встановленою вину водія автомобіля Урал 4320 д.н.з. НОМЕР_4 саме у її цивільно-правовому розумінні.

З огляду на викладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до фізичної особи - підприємця Мельника Андрія Анатолійовича про стягнення 553894,51 грн є обґрунтованими.

Як правильно відмічає суд першої інстанції, відповідач не скористався своїм правом у межах підготовчого провадження подати до суду відзив на позов з відображенням своєї правової позиції та відповідно обґрунтованим клопотанням про призначення у справі експертизи щодо визначення вартості матеріалів та відновлювальних робіт, а визначення розміру шкоди є можливим на підстав інших доказів (документів станції технічного обслуговування).

Відповідач неодноразово звертався з клопотанням про залучення третьої особи та долучення платіжних інструкцій від 16.07.2024 та від 07.09.2024 за якими ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_1 60050,00 грн та 29435,00 грн. У призначенні платежу вказано: "переказ власних коштів". За доводами відповідача зазначені кошти було сплачено безпосередньо потерпілому в рахунок відшкодування шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані докази не доводять часткової сплати шкоди, оскільки у призначенні платежу цих документів вказано "переказ власних коштів", а отримувачем у згаданих платіжних документах зазначено ОСОБА_1 , в той час як власником пошкодженого автомобіля "Ауді - Q5", д.н.з. НОМЕР_1 на час ДТП було ТОВ "Імпекс Трейдинг Продакшн".

Окрім цього, пунктом 14.5. Договору встановлено, що страхувальник без згоди страховика не може давати обіцянок чи приймати пропозиції щодо відшкодування заподіяних збитків.

Отже, переказ відповідачем власних коштів водію транспортного засобу який зазнав пошкоджень у ДТП, у даному випадку, не свідчить про відшкодування збитків, які поніс страховик у зв`язку з відновленням застрахованого транспортного засобу.

Крім зазначеного, з матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до суду із заявою в якій просив при прийнятті рішення про задоволення позову зобов`язати позивача (Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО") повернути фізичній особі підприємцю Мельнику Андрію Анатолійовичу замінені при проведенні ремонту автомобіля Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 деталі згідно переліку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 11.11.2020 у справі №761/583/17, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, звертаючись до суду із відповідною заявою відповідач, мав довести факт отримання страховиком від страхувальника пошкодженого майна після здійснення оплати і знаходження цього майна в розпорядженні страховика.

На підставі п.16.9. Договору ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" мало можливість отримати у власність складові частини, деталі та обладнання ТЗ відносно яких страхове відшкодування виплачено в повному обсязі відповідно їхньої вартості.

Разом з цим, положення статей 20, 21 Закону України "Про страхування", в чинній на час вчинення ДТП редакції, встановлювали обов`язки страховика та страхувальника, серед яких відсутні як обов`язки щодо передачі страхувальником страховику пошкоджених запчастин, так і обов`язок страховика прийняти це майно задля його подальшого збереження до передачі особі, відповідальній за заподіяння шкоди.

Разом з цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реалізації Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" цього права і знаходження в його розпорядженні майна, яке було замінено на автомобілі Audi Q5.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності доказів перебування у власності позивача деталей та агрегатів, які було замінено в процесі відновлювальних робіт, подане клопотання про повернення замінених при проведенні ремонту автомобіля Audi Q5 д.р.н НОМЕР_1 деталей згідно з переліком не є обґрунтованим, оскільки за відсутності у позивача вказаних деталей таке рішення неможливо виконати, що в свою чергу не відповідає належному захисту порушеного права та принципам господарського судочинства.

За змістом ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Фізичної особи - підприємця Мельника Андрія Анатолійовича та стягнуто з відповідача на користь позивача 553894,51 грн суму страхового відшкодування.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мельника Андрія Анатолійовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.2025 у справі №918/963/24 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.04.2025.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.