ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2025 р. Справа №921/472/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянув апеляційну скаргу приватного підприємства "Холдер Агро" б/н від 11.11.2024

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 суддя: Чопко Ю.О.,

м. Тернопіль, повний текст рішення складено 21.10.2024, у справі №921/472/24

за позовом: ФОП Артеменко Тараса Анатолійовича, смт. Лисянка Черкаська область,

до відповідача: приватного підприємства "Холдер Агро" с. Васильків Чортківський район Тернопільська область,

про стягнення 647 823,91 грн. заборгованості за договором оренди майна,

за участі представників:

від позивача: Скоробагатий М. В.;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ФОП Артеменко Т.А. звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до приватного підприємства "Холдер Агро" про стягнення 647 823,91 грн. заборгованості за договором суборенди майна, з яких: 506 393,53 грн. основного боргу, 11 779 грн. 3% річних, 116 345,64 грн. пені, 13 305,74 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням ПП "Холдер Агро" взятих на себе зобов`язань за договором суборенди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) №01/06-23 від 16.06.2023.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з приватного підприємства "Холдер Агро" на користь Артеменка Т.А. 506 393,53 грн. основного боргу, 11 779,00 грн. 3% річних, 79 009,00 грн. пені, 13 305,74 грн. інфляційних втрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП "Холдер Агро" взяті на себе зобов`язання згідно Договору №01/06-23 від 16.06.2023 належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість по орендній платі на суму 506 393,53 грн. При цьому, судом стягнуто пеню у розмірі 79 009 грн. за період 16.10.2023 по 16.04.2024, 3% річних у розмірі 11 779 грн. за період 16.10.2023 25.07.2024 та 13 305,74 грн. інфляційних втрат за період листопад 2023 липень 2024.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, то суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в його задоволенні оскільки відповідачем не наведено виняткові обставини за яких можливе зменшення неустойки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи

11.11.2024 до Західного апеляційного господарського суду через систему електронний суд надійшла апеляційна скарга приватного підприємства "Холдер Агро" б/н від 11.11.2024 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 у справі №921/472/24.

Апелянт оскаржує рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПП «Холдер Агро» 11 779,00 грн. 3% річних, 79 009,00 грн. пені, 13 305,74 грн. інфляційних втрат з наступних підстав:

· суд першої інстанції не врахував, що зобов` язання з оплати товару виконані частково, в матеріалах справи відсутні докази завдання позивачу збитків, внаслідок допущеного відповідачем порушення; пеня є лише санкціями за невиконання зобов` язання, а не основним боргом, і її стягнення не повинно збільшувати доходи позивача;

· вважає, що наявні всі правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій за порушення строків оплати товару відповідачем;

· суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України;

На підставі вищенаведеного, апелянт просить прийняти нове рішення в цій частині, яким зменшити загальний розмірі 3% річних, інфляційних нарахувань та пені, стягнутих з ПП «Холдер Агро», на 90%.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступало.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків та виніс законне рішення.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

16.06.2023 між ФОП Артеменко Т.А. (далі Орендар) та ПП "Холдер Агро" (далі Суборендар) укладено Договір суборенди сільськогосподарської техніки з екіпажем (водієм) (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендар зобов`язується передати Суборендарю в тимчасове платне володіння та користування трактор (сільськогосподарську техніку), що зазначені в цьому Договорі, а також зобов`язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а Суборендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування сільськогосподарську техніку (під керуванням екіпажу (водія) Орендаря Латай В.М. ) і сплачувати орендну плату.

Під сільськогосподарською технікою розуміється: трактор JONH DEER 8320 R 30097 CB та посівна комбінація Terrasem Pottinger C 6 Artis (п.1.2. Договору).

Техніка належить ФОП Артеменко Т.А. (Орендарю) на підставі Договору оренди з ТОВ "Агарта-Агро" (Орендодавець) №01/06/2023 від 14.06.2023 (п.1.4. Договору).

Сільськогосподарська техніка використовуватиметься Суборендарем для посіву сільськогосподарських культур (п.2.1. Договору).

Сільськогосподарська техніка передається Суборендарю на підставі Акту приймання-передачі (п.3.1. Договору).

Згідно п.4.1. Договору сільськогосподарська техніка передається в суборенду на період з 17 червня 2023 року по 28 червня 2023 року.

Орендна плата за весь термін суборенди становить 582 293,53 грн, що на дату укладення Договору складає еквівалент 15 923,32 доларів США (п.5.1. Договору).

Згідно п.5.2. Договору загальна вартість послуг за Договором остаточно визначається на підставі акту приймання-передачі наданих послуг (далі Акт) з урахуванням фактично виконаних робіт та курсом НБУ на дату складання Акту. Вартість робіт включає всі можливі витрати, необхідні для надання Виконавцем робіт за цим Договором.

Частково оплата в сумі 60 000 грн здійснюється протягом 5 робочих днів з моменту підписання Акту наданих послуг (п.5.3. Договору).

Кінцевий термін розрахунку 15 жовтня 2023 року (п.5.4. Договору).

Повернення сільськогосподарської техніки здійснюється за Актом приймання-передачі, аналогічному тому, який складається при передачі сільськогосподарської техніки від Орендаря до Суборендаря (п.7.1. Договору).

Пунктом 10.3. Договору сторони погодили, що останній вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань.

На виконання умов договору позивачем за Актом здачі-приймання сільськогосподарської техніки №1 від 17.06.2023 передано, а відповідачем прийнято в технічно справному стані, в суборенду сільськогосподарську техніку.

На підтвердження виконання зобов`язань за договором позивачем надано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №3 від 28.06.2023 на суму 582 293,53 грн., що підписаний сторонами.

Оскільки Відповідач свої зобов`язання по сплаті орендної плати за Договором №01/06-23 від 16.06.2023 виконав лише частково на суму 75 900 грн., то сума боргу складе 506 393,53 грн.

На цю суму заборгованості позивачем нараховано 11 779 грн.- 3% річних, 13 305,74 грн. - інфляційних втрат та 116 345,64 грн. - пені (у відповідності до вимог п.8 Договору).

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач не погоджується лише з тим, що суд відмовив йому у клопотанні про зменшення штрафних санкцій. Відтак, апелянт просить зменшити загальний розмірі 3% річних, інфляційних нарахувань, стягнутих з ПП «Холдер Агро», на 90%.

Так, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації за неналежне виконання зобов`язання Боржником. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, передбачений частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який, як встановлено судами попередніх інстанцій, у цій справі має місце.

Водночас, у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21, від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22.

При цьому, у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

У справі, що переглядається, господарський суд зазначив, що у даній справі відповідачем доказів скрутного фінансового становище підприємства не подавалось (наприклад, відсутній фінансовий звіт підприємства, витяг з банківських рахунків про рух коштів та ін.)., відсотки річних, розраховані за встановленою у статті 625 Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3% та нараховані інфляційні втрати, у спірному випадку не можна розцінювати як такі, що порушують принципи розумності, справедливості та пропорційності. Тобто суд першої інстанції не встановив винятковий випадок (порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності) для зменшення відсотків річних.

З огляду на конкретні обставини цієї справи, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Щодо зменшення пені.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п.8.2. Договору, у разі прострочення сплати орендних платежів Суборендар сплачує Орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 79 009 грн за період 16.10.2023 по 16.04.2024.

З даним висновком суду погодились сторони, проте відповідач в апеляційній скарзі просить зменшити суму пені на 90%.

Відповідно до ст.42 ГК підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За ст.3 ГК під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Укладаючи Договір, сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі, ціну, штрафні санкції. Тобто відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за Договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 Цивільного кодексу України.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2023 у справі № 917/5/22 зазначив, що неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

В даній справі, відповідач не подав жодних доказів скрутного фінансового становище підприємства (наприклад, відсутній фінансовий звіт підприємства, витяг з банківських рахунків про рух коштів та ін.), судом береться до уваги, що відповідач виконав свої зобов`язання на незначну суму (75900 грн., повна вартість оренди 582 293,53 грн.).

Колегія суддів констатує відсутність виняткових обставин за яких можливе зменшення пені у даному випадку та надання доказів відповідачем в підтвердження клопотання про зменшення її.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення господарського cуду Тернопільської області від 16.10.2024 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Холдер Агро" б/н від 11.11.2024 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 у справі №921/472/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.04.2025

Головуючий суддя Бойко С. М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.