ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2025 р. Справа №907/1102/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т. Б.,

Якімець Г. Г.,

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремлений підрозділ Енергоатом-Трейдинг акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом б/н від 03.02.2025,

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.01.2025 суддя: Андрейчук Л.В., м. Ужгород, повний текст рішення складено 23.01.2025,

у справі №907/1102/23

за позовом акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремлений підрозділ Енергоатом-Трейдинг акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Закарпаттяенергозбут, м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ,

про стягнення 49 988 989,86 грн.

За участі представників сторін:

від позивача - Слівінська Н.І.;

від відповідача - Боднар А.М.;

від третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу ЕнергоатомТрейдинг державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Закарпаттяенергозбут, яким просила стягнути з відповідача 50 024 058,09 грн. заборгованості, в т.ч. 10377064,08 грн. три проценти річних; 39 646 994,01 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 21.05.2024 клопотання позивача про зменшення позовних вимог від 05.02.2024 вх. № 02.3.1-02/820/24 задоволено.

Розмір зменшених позовних вимог (ціна позову) становить: 10 377 064,08 грн. сума трьох процентів річних. 39 646 994,01 грн. сума інфляційних втрат. Разом: 50 024 058,09 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виконання своїх зобов язань за Договором купівлі-продажу електричної енергії постачальником універсальних послуг від 24.09.2021 №65-150-SD-21-00418 в період квітень 2022 року жовтень 2023 року.

З квітня 2022 року, ТОВ ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ порушило встановлені Додатковими угодами для Періоду постачання строки оплати за електричну енергію.

Позов заявлено з посиланням на статті 530, 610, 625 Цивільного кодексу України, статті 179, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 17.02.2024 замінено позивача по справі №907/1102/23 державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» його правонаступником Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () в особі філії «Відокремлений підрозділ «Енергоатом-Трейдинг» акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ().

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 21.05.2025 у задоволенні клопотання позивача від 20.02.2024 вх.№ 02.3.1-02/1258/24 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у справі № 907/9351/23 відмовлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.01.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Закарпаттяенергозбут на користь акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом - Трейдинг" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3% річних у розмірі 8 297 596,71 грн., інфляційних втрат у розмірі 31 717 595,21 грн. та судовий збір у розмірі 600 288,70 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено про порушення відповідачем умов договору щодо строків оплати за отриману електроенергію, звідси і виникнення в позивача права на нарахування компенсаційних втрат.

Також здійснено перерахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, тому сума, що підлягає до задоволення відповідно складає 10 371 995,89 грн., - 39 646 994,01 грн.

Окрім того, враховуючи подану відповідачем заяву про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99,99%, суд дійшов висновку про часткове зменшення розміру належних до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на 20%, з обгрунтуванням вимог закону і індивідуальних обставин у цій справі.

Отже, з огляду наведене, суд першої інстанції стягнув 3% річних у розмірі 8 297 596,71 грн. та інфляційних втрат у розмірі 31 717 595,21 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

03.02.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему Електронний суд надійшла апеляційна скарга акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремлений підрозділ Енергоатом-Трейдинг акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом б/н від 03.02.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.01.2025 у справі №907/1102/23.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з позивача 2 074 399,18 грн. трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 7 929 398,80 грн. зменшених судом на 20 відсотків, де апелянт зазначає:

- три проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями згідно із чинним законодавством, а тому вони не можуть бути зменшені судом на підставі приписів частини третьої статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України.;

- не встановлено обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних ;

- апелянт протягом тривалого періоду часу (19 календарних місяців) був позбавлений можливості користуватися належними йому грошовими коштами;

- позивач має постійний дефіцит грошових коштів, необхідних для забезпечення його нормальної діяльності як стратегічно важливого підприємства та безпечного функціонування об`єктів ядерної енергетики.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом заперечив доводи апелянта. Зазначив, що матеріалами справи спростовуються усі твердження апелянта. Позивач вказав, що суд у рішенні дійшов правильних висновків та виніс обґрунтоване рішення.

Представник апелянта, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних у розмірі 2 074 399,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7 929 398,80 грн.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. При цьому наводив доводи, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

26.04.2025 року в судове засідання представник третьої особи не з`явився.

Згідно з ч. ч. 3, 11 ст. 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ч. 10 цієї статті та ч. 2 ст. 271 цього Кодексу і суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Як вбачається з матеріалів справи, сторін про час та дату судового засідання було сповіщено належним чином.

У цій справі участь представників сторін в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась..

Виходячи зі ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України, своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась, матеріали справи є достатніми для перевірки правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

24 вересня 2021 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом Трейдінг» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (правонаступник - Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом - Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") (далі - продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (далі - ПУП) укладено Договір №65-150-SD-21-00-418 купівлі - продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг (далі - Договір).

Згідно п.1.1 Договору, договір укладено відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для задоволення потреб побутових споживачів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 05.06.2019 (зі змінами).

Відповідно до п.2.1 Договору, за цим договором Продавець зобов`язаний продати, а ПУП зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію (стандартний продукт BASE_M) для постачання побутовим споживачам ПУП.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цим Договором, є договірними зобов`язаннями щодо відпуску Продавцем та відбору ПУП електричної енергії.

У відповідності до інших умов договору визначаються періоди постачання, відповідно з графіком відпуску/відбору електричної енергії, обсяг електричної енергії, підстави для фізичного відпуску/відбору електричної енергії, вартість електричної енергії (що зазначаються в додаткових угодах до договору).

Згідно п.4.3 Договору, оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. ПУП оплачує вартість електричної енергії до початку періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов додаткової угоди для періоду постачання. Відповідно до п.4.6 Договору, оплату за куплену електричну енергію ПУП здійснює грошовими коштами в національній валюті, що перераховуються на банківський рахунок продавця, вказаний у Розділі 13 цього договору або на інший банківський рахунок продавця, про реквізити якого продавець повідомив електронним листом з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) не менш ніж як за 2 (два) робочі дні до дати платежу з подальшим підтвердженням цього у письмовому вигляді.

Оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою за умови оплати ПУП за електричну енергію на банківський рахунок продавця, що вказаний продавцем останнім. Датою отримання оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця. Згідно п.4.9 Договору, після закінчення кожного розрахункового місяця у періоді постачання, сторони складають Акт купівлі - продажу електричної енергії. Продавець не пізніше 2-го робочого дня після закінчення розрахункового місяця, у якому відбулася купівля-продаж електричної енергії, надсилає ПУП з накладенням кваліфікованого електронного підпису Акт купівлі - продажу електричної енергії.

Пунктом 11.1 Договору визначено, що договір вступає в силу з дати його підписання сторонами (в тому числі кваліфікований електронним підписом (КЕП) та діє на період чинності Положення про ПСО. У частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до їх повного виконання.

Додаткововими угодами за №7 від 27.03.2022 , за №8 від 29.04.2022, №9 від 23.05.2022, №10 від 23.06.2022, №11 від 26.07.2022 , №13 від 25.08.2022 , №14 від 30.09.2022, №15 від 29.10.2022, №16 від 22.11.2022, №17 від 28.12.2022, №20 від 29.03.2023, №21 від 27.04.2023, №22 від 31.05.2023, №23 від 22.06.2023, №24 від 25.07.2023, №25 від 25.08.2023, №26 від 26.09.2023 до Договору №65-150-SD-21-00- 418 від 24.09.201 сторони погодили період постачання, вартість з ПДВ та обсяги електричної енергії, а також етапи оплати.

Відповідно до п. 6 вказаних додаткових угод, оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Для кожного Розрахункового місяця ПУП здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином: за 2 банківські дні до розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці; не пізніше 4-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці; не пізніше 10-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці; не пізніше 16-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці; не пізніше 22-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.

Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в наступний робочий день, що слідує за датою такого платежу. Згідно з доданими позивачем Актами купівлі-продажу електричної енергії, Продавець продав, а ПУП купив електричну енергію, що підтверджено наявними актами купівлі-продажу електричної енергії.

Своєчасне та належне виконання зобов`язань за договором складає, з-поміж іншого, основу правопорядку у сфері господарювання. Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 ГК України). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч.2 ст.193 ГК України).

У зв`язку з цим, зобов`язання, які виникли між сторонами, мали ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна з них повинна була вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У цьому контексті судом першої інстанції встановлено, що позивач на виконання умов укладеного договору поставив ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» електричну енергію протягом березня 2022 року жовтня 2023 року в обсягах визначених актами купівлі-продажу електричної енергії та станом на час розгляду справи в суді заборгованість відсутня, проте ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» вартість електричної енергії сплачувало несвоєчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи інформаційною довідкою АТ "Ощадбанк" №16/2-09/79346/2023 від 13.11.2023 за період з 01.03.2022 по 31.10.2023 та випискою по рахунку АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в АТ "Укрексімбанк" за період з 01.03.2022 по 31.10.2023. Ці обставинами сторонами не оспорюються та відповідають встановленим обставинам по справі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем внесення оплати придбаної електричної енергії, позивач здійснив нарахування 3% річних у розмірі 10 377 064,08 грн та інфляційних втрат у розмірі 39 646 994,01 грн. Суд першої інстанції, здійснив перерахунок сум 3% річних у розмірі та інфляційних втрат, де початок для обрахунку прострочення - 28 квітня 2022 року та період прострочення оплати для суми 35 414 623,52 грн., а саме 29.12.2022 - 18.01.2023, складає 21 день, тому сума 3% річних, що стягнена судом склала 10 371 995,89 грн, а сума інфляційних втрат - 39 646 994,01 грн.

Предметом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції є незгода позивача із зменшенням судом на 20 відсотків компенсаційних втрат, які на думку апелянта не підлягали зменшенню.

Проте ці доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Судом першої інстанції враховано, що відсутній борг за постачання електричної енергії за укладеним договором між сторонами, що зменшення суми компенсаційних втрат передбачено як діючим законодавством так і практикою Верховного Суду, а також особливі обставини у кожній конкретній справі, які застосовані судом першої інстанції.

Окрім того висновок суду першої інстанції щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, ґрунтуєтся, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого можливе зменшення розміру відсотків річних та інфляційних втрат на підставі статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника. Зі змісту наведеного вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки.

Поряд з цим суд відзначає, що у розумінні статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України при зменшенні неустойки суд також бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу (обставини, які мають істотне значення).

В обґрунтування доводів клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99,99%, заявник посилається на те, що необхідність забезпечення роботи енергетичної системи Відповідача є критично важливою, особливо в умовах воєнного стану, водночас задоволення позовних вимог на користь позивача, поставить товариство в скрутне фінансове становище й загрожує неплатоспроможності Товариства та в подальшому може призвести до дефолту або банкрутства останнього.

Водночас зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. А відповідно до постанови Кабінету міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 5 березня 2022 р. № 206 в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" і до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Наведене, позбавляє Відповідача можливих важелів впливу, що здатні забезпечити належне та своєчасне виконання споживачами своїх зобов`язань, окрім того призводить до накопичення споживачами значної заборгованості, що також впливає на фінансове становище Товариства в цілому. Водночас, такі заборони припинення/зупинення надання послуг та нарахування штрафних санкцій, окрім звичної для населення тенденції оплачувати заборгованість лише коли з`являться грошові кошти, були сприйняті як «право не платити».

Звідси судом першої інстанції враховано, що ТОВ «Закарпатгяенергозбут» використовує єдиний можливий варіант стягнення заборгованості з населення - в судовому порядку. Так, по відношенню до таких споживачів, Товариство проводить активну претензійно - позовну роботу, але у зв`язку із завантаженістю судових органів розгляд таких заяв та прийняття рішень є довготривалим.

Крім того, позивачем не доведено, що сплата заборгованості у визначені договором строки призвела до збитків, які б загрожували виконанню його зобов`язань з іншими споживачами його послуг, а у відповідача в свою чергу відсутня непогашена заборгованість, а нарахування інфляційних і 3% річних здійснюється у зв`язку з незначними простроченнями виконання зобов`язань.

З урахуванням викладеного, зважаючи на компенсаційний характер 3% річних та інфляційних втрат, дискрецію суду для вирішення питання щодо зменшення відсотків річних та інфляційних втрат і розміру, до якого вони можуть бути зменшені, суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість зменшення розміру належних до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 297 596,71 грн. та інфляційних втрат на 20%, у розмірі 31 717 595,21 грн. , що забезпечує збалансованість інтересів сторін.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Ця норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у цьому спорі, суд першої інстанції застосовав дискрецію для вирішення цього питання, виходячи з індивідуальних обставин саме в цій справі, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас узгоджуються з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також порядку застосування статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції як вимог норм процесуального права так і матеріального, які б слугували підставою для скасування обгрунтованого та законного рішення суду першої інстанції.

Заперечення відповідача на доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції як обгрунтовані.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення від 23.01.2025 господарського суду Закарпатської області прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремлений підрозділ Енергоатом-Трейдинг акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом б/н від 03.02.2025 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.01.2025 у справі №907/1102/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.04.2025

Головуючий суддя Бойко С. М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.