ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025м. ДніпроСправа № 904/5672/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Сидорової Є.О. розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, Майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під`їзд, 1 поверх, кімн. 35; ідентифікаційний код 22630473)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро" (49101, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 11, оф. 89; ідентифікаційний код 41424800)

про стягнення 136 000 грн. 00 коп.

Представники:

від позивача: Авді Катрін Білаль - представник (самопредставництво)(в режимі відеоконференції);

від відповідача: представник не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№5432/24 від 26.12.2024) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро" про стягнення 136 000 грн. 00 коп., що складає 68 000 грн. 00 коп. - штрафу та 68 000 грн. 00 коп. - пені із зарахуванням зазначеної суми до Державного бюджету України на рахунок відповідного управління Державної казначейської служби України.

Також просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 422 грн. 00 коп.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2024 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому позивачем подано заяву (вх.№366/25 від 06.01.2025) відповідно до якої було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою господарського суду від 30.12.2024.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке відбудеться 21.01.2025 о 17:00 год.

Позивач у заяві (вх.№1377/25 від 13.01.2025) просить надати можливість представнику Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Бардіній Наталії Олександрівні брати участь у судовому засіданні у справі № 904/5672/24, призначеному на 21.01.2025 о 17 годині 00 хвилин та у наступних судових засіданнях по даній справі, у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 задоволено заяву Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх.№1377/25 від 13.01.2025) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції частково.

У судове засідання 21.01.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 продовжено підготовче провадження в межах розумного строку, відкладено підготовче засідання (загальне позовне провадження) на 26.02.2025 о 15:00 год.

Позивач у заяві (вх.№3076/25 від 22.01.2025) просить надати можливість представнику Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Бардіній Наталії Олександрівні брати участь у судовому засіданні у справі № 904/5672/24, призначеному на 26.02.2025 о 15 годині 00 хвилин та у наступних судових засіданнях по даній справі, у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2025 задоволено заяву Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх.№3076/25 від 22.01.2025) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції частково.

Позивач у заяві (вх.№7032/25 від 18.02.2025) просить надати можливість представнику Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Герман Катерині Юріївні брати участь у судовому засіданні у справі №904/5672/24, призначеному на 26.02.2025 о 15:00 год., у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 задоволено заяву Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх.№7032/25 від 18.02.2025) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 26.02.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2025 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті (загальне позовне провадження) на 25.03.2025 о 16:00 год.

Позивач у заяві (вх.№12702/25 від 25.03.2025) просить надати можливість представнику Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Авді Катрін Білаль брати участь у судовому засіданні у справі № 904/5672/24, призначеному на 25.03.2025 о 16:00 год., у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 задоволено заяву Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх.№12702/25 від 25.03.2025) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 25.03.2025 з`явився представник позивача в режимі відеоконференції, представник відповідача не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Пунктом 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49101, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 11, оф. 89; на яку і була направлена кореспонденція господарського суду відповідачу.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід відзначити, що поштові відправлення на адресу відповідача, в яких містилися ухвали суду, були повернуті за зворотною адресою з довідками АТ "Укрпошта" форми 20, а саме:

- ухвала від 10.01.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була повернута на адресу суду з довідкою форми 20 від 14.01.2025 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 113-117);

- ухвала від 21.01.2025 та ухвала від 24.01.2025 були повернуті на адресу суду з довідкою форми 20 від 17.02.2025 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 118-124);

- ухвала від 20.02.2025 була повернута на адресу суду з довідкою форми 20 від 24.02.2025 "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 156-160);

- ухвала від 26.02.2025 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті була повернута на адресу суду з довідкою форми 20 від 28.02.2025 "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 161-165).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі №911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі №923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 10.01.2025, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 25.03.2025 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Також суд звертає увагу, що 28.02.2025 на веб-порталі судової влади України було опубліковано оголошення щодо часу та місця судового засідання у справі №904/5672/24 (а.с. 155).

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, суд доходить висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів встановлення вузла комерційного обліку централізованого водопостачання, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, рішенням адміністративної колегії позивача - Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.06.2020 № 70/38-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (надалі - Рішення) визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ламі" (ідентифікаційний код юридичної особи 41176104) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро" (ідентифікаційний код юридичної особи 41424800) вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у процедурі по закупівлі: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (Електрощітки) за кодом ДК 021:2015:34630000-2, проведених Регіональною філією "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" за допомогою системи електронних закупівель "Prozorro" (ідентифікатор закупівлі в системі UA-2019-02-18-002192-b).

За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, наведене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення постановлено накласти на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро" штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп. (пункт 3 резолютивної частини Рішення).

Частинами 1, 2, 3 пункту 3 резолютивної частини Рішення передбачено, що:

- відповідно до частини третьої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" штраф повинен бути сплачений у двомісячний строк з дня одержання рішення;

- відповідно до частини восьмої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу;

- відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України у двомісячний строк з дня одержання може бути оскаржене до господарського суду.

Як вбачається, копію витягу з Рішення було направлено Східним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України (надалі - відділення) разом з супровідним листом від 15.06.2020 №70-2/1-3182 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро", що була зазначена, як вказує позивач, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань на дату складання листа: 49101, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 11/89 (а.с. 32-34).

Копію витягу з Рішення направленого рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу ф. 119 №889 було повернуто до Відділення 19.06.2020 з позначкою на конверті повертається "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 34).

В подальшому, Інформацію про Рішення відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро" було опубліковано в друкованому виданні Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр" №159 (6773) від 19.08.2020 (а.с. 35).

Позивач вважає, що відповідачем Рішення Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України не виконано, штраф за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не сплачено, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Статтею 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема, внаслідок, зокрема, відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, -рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача). Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України (частина 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Як передбачено частиною 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Частиною 8 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (в редакції, що діяла на момент прийняття Рішення) передбачено, що протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню (частина 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Отже, відповідно до вищевказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, який повинен бути сплачений відповідачем у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п`яти днів з дня сплати штрафу відповідач зобов`язаний надіслати позивачу документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення позивача є обов`язковим для виконання.

Як вбачається, рішення Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України є таким, що отримано 31.08.2020.

Тобто, відповідач повинен був сплатити штраф до 02.11.2020 (включно).

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження сплати відповідачем штрафу у загальному розмірі 68 000 грн. 00 коп.

Крім того, за несвоєчасну сплату штрафу позивачем нараховано пеню за період з 03.11.2020 по 19.12.2024, яка, з урахуванням положень частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", складає 68 000 грн. 00 коп.

Так, господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання у Господарському кодексі України визнаються штрафними санкціями (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Накладений позивачем на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції" штраф є видом відповідальності за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані позивачем на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Суд погоджується з розміром нарахованої пені, вважає його арифметично правильним.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 239 Господарського кодексу України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов`язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб`єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб`єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб`єкта господарювання; ліквідація суб`єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На момент розгляду справи доказів сплати штрафу та пені відповідачем не надані, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 422 грн. 40 коп. - витрат на сплату судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, Майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під`їзд, 1 поверх, кімн. 35; ідентифікаційний код 22630473) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро" (49101, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 11, оф. 89; ідентифікаційний код 41424800) про стягнення 136 000 грн. 00 коп. - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро" (49101, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 11, оф. 89; ідентифікаційний код 41424800) на користь Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, Майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під`їзд, 1 поверх, кімн. 35; ідентифікаційний код 22630473) 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. - штрафу та 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. - пені із зарахуванням зазначених сум до Державного бюджету України на рахунок відповідного управління Державної казначейської служби України.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванкор-Дніпро" (49101, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 11, оф. 89; ідентифікаційний код 41424800) на користь Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, Майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під`їзд, 1 поверх, кімн. 35; ідентифікаційний код 22630473) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. - витрат на сплату судового збору із зарахуванням зазначеної суми на рахунок Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, Майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під`їзд, 1 поверх, кімн. 35; ідентифікаційний код 22630473) р/р UA0011358, банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ).

Видати накази.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

03.04.2025