ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р. Справа№ 910/7722/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників сторін:

від позивача: Носик Б.М. - в режимі відеоконференції; Вінниченко О.О. - адвокат, посвідчення № 0898;

від відповідача: Фурман Т.О. - в порядку самопредставництва;

за апеляційною скаргою Корпорації "ТСМ Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 (повний текст - 06.11.2024)

у справі № 910/7722/24 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Корпорації "ТСМ Груп"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 5 999 623,01 грн

за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Корпорації "ТСМ Груп"

про визнання договору розірваним, стягнення боргу, неустойки, ціна позову 14 893 536,84 грн, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої позовної заяви та рух справи

У червні 2024 року Корпорація "ТСМ Груп" (надалі - Корпорація, позивач за первісним позовом, апелянт) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною вимогою про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі - Товариство, відповідач за первісним позовом) суми заборгованості в розмірі 4 210 159,20 грн, суми 3% річних в розмірі 264 872,09 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 1 524 591,72 грн у зв?язку з невиконанням відповідачем умов договору № 01/21/46-124-08-21-15845 від 04.10.2021 в частині оплати отриманого від позивача обладнання, а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 57 000 грн з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.

Товариством подано зустрічний позов, який уточнено заявою від 17 вересня 2024, в якому просило розірвати вищевказаний договір та стягнути з позивача за первісним позовом на свою користь 3 294 858 грн безпідставно набутих коштів, 7 000 144,20 грн - пені та 2 722 278,86 грн - штрафу за порушення строків виконання робіт. Також просив зобов?язати позивача за первісним позовом вчинити дії щодо прийняття від нього обладнання на суму 7 505 017,20 грн., а також покласти на Корпорацію понесені ним по справі судові витрати, мотивуючи це тим, що позивач за первісним позовом прийняте зобов?язання з виконання робіт у передбачений договором строк не виконав, одержані кошти не повернув, передав Товариству обладнання вартістю 7 505 017,20 грн., замість передбаченого договором вартістю 29 221 050 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у позові Корпорації "ТСМ Груп" відмовлено. Зустрічний позов Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задоволено. Розірвано договір на виконання робіт № 01/21/46-124-08-21-15845 від 4 жовтня 2021 року, укладений між Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (правонаступник Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") та Корпорацією "ТСМ Груп". Стягнуто з Корпорації "ТСМ Груп" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3 294 858 грн безпідставно набутих коштів, 7 000 144,20 грн пені, 2 722 278,86 грн штрафу, 156 255 грн витрат по оплаті судового збору. Зобов`язано Корпорацію "ТСМ Груп" забрати (вивезти) обладнання та матеріали, передані Акціонерному товариству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" для забезпечення робіт за договором на виконання робіт № 01/21/46-124-08-21-15845 від 4 жовтня 2021 року загальною вартістю на суму 7 505 017,20 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Корпорація "ТСМ Груп" 27.11.2024 (через Електронний суд) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило поновити Корпорації ТСМ ГРУП" строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Відстрочити сплату судового збору за подання цієї апеляційної скарги до закінчення розгляду судом апеляційної інстанції справи №910/7722/24. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 по справі № 910/7722/24 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 4 210 159,20 грн основного боргу, 264 872,09 грн 3 % річних, 1 524 591,72 грн втрат від інфляції. Зазначити в рішенні по справі про нарахування 3% річних на суму боргу до моменту виконання рішення відповідачем. В задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Корпорації "ТСМ ГРУП" відмовити в повному обсязі. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 342 304,27 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 112 800 грн та 1,5% від суми заявлених АТ "НАЕК "Енергоатом" у справі №910/7722/24 грошових позовних вимог до Корпорації "ТСМ ГРУП" та вартості спірного майна, в задоволенні яких судом буде відмовлено або закрито провадження. Здійснити перерозподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" судові витрати: 71 995,48 грн судового збору та 57 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 відмовлено скаржнику у клопотанні про відстрочення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги. Апеляційну скаргу Корпорації «ТСМ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/7722/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (349 571,48 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.

05.12.2024 (через Електронний суд) до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків (була зареєстрована 06.12.2024), до якої сторона долучила докази доплати судового збору, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію № 1588 від 04.12.2024. Заяву подано в строк, встановлений судом.

10.12.2024 суддя Майданевич А.Г. заявив про самовідвід від розгляду справи № 910/7722/24. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 заяву судді Майданевича А.Г. про самовідвід від розгляду справи №910/7722/24 за апеляційною скаргою Корпорації «ТСМ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 - задоволено. Матеріали справи № 910/7722/24 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2024 справу передано для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М. Зазначений склад суду ухвалою від 12.12.2024 прийняв апеляційну скаргу до свого провадження, відкрив апеляційне провадження, розглянув справу по суті.

У розгляді справи неодноразово оголошувалась перерва, зокрема 11.02.2025 - на 18.03.2025. В судове засідання 18.03.2025 з`явились представники обох сторін. Представники позивача за первісним позовом апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові. Представник відповідача за первісним позовом проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. В судовому засіданні 18.03.2025 було проголошено перерву на проголошення рішення на 01.04.2025. В судовому засіданні 18.03.2025 з урахуванням складності справи, враховуючи винятковий випадок, судом було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, враховуючи складність справи (подання первісного та зустрічного позову, виходячи із кількості позовних вимог як майнового та немайнового характеру), поведінку сторін, зміну складу суду, узгодження продовження сторонами строку розгляду справи, з метою належного повідомлення усіх учасників апеляційного провадження), враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога", та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Оскаржуючи рішення, апелянт вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не повністю з?ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що обґрунтовується наступним.

Так, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що оплата за поставлене обладнання здійснюється після поставки всього обсягу обумовленого спірним договором підряду обладнання суперечать як умовам договору, так і діям відповідача, який здійснював оплату поставлених окремих партій обладнання та визнавав наявність в нього заборгованості перед позивачем за поставлене частково обладнання.

Окрім цього, апелянт зазначив, що, задовольняючи зустрічні позовні вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт, суд першої інстанції не врахував і не надав оцінки затвердженому сторонами графіку виконання робіт, який передбачає їх виконання після погашення кредиторської заборгованості, в той час як відповідач неодноразово повідомляв про неможливість виконання зобов?язань з оплати поставленого обладнання перед позивачем. А також суд не врахував і не надав оцінки листу позивача від 15.12.2023, яким апелянт фактично повідомив відповідача про зупинення виконання свого обов?язку з виконання робіт до договору до виконання відповідачем зобов?язання з оплати за поставлене обладнання.

Також апелянт вважає помилковим обґрунтування судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні того, що в частині зупинення виконання зобов?язань з виконання робіт позивач посилався на наявність у відповідача заборгованості по виконанню інших договорів між ними у розмірі 4,21 млн.грн, в той час як в дійсності зазначена заборгованість виникла у відповідача перед позивачем саме по спірному договору.

Скаржник також зазначив, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вирішив розірвати спірний договір, в той час як у зустрічній позовній заяві відповідач просив суд визнати укладений між позивачем та відповідачем договір розірваним. А, отже, за доводами скаржника, позивачем за зустрічним позовом було обрано спосіб захисту порушеного права, яким по суті встановлюється юридичний факт розірвання договору, що не належить до компетенції господарського суду.

Щодо рішення суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову в частині стягнення з позивача за первісним позовом безпідставно набутих коштів та зобов?язання його забрати (вивезти) обладнання та матеріали, передані АТ "НАЕК "Енергоатом", апелянт вважає, що судом не враховано, що постачання обладнання, а також його оплата АТ "НАЕК "Енергоатом" здійснювались на підставі спірного договору до моменту його розірвання. Відповідно до наведеної в апеляційній скарзі правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №916/667/18 такі обставини виключають можливість застосування норм ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову повністю.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач у поданому відзиві не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Так, відповідач за первісним позовом зазначив, що зобов?язання підрядника полягало не просто в обов?язку поставити обладнання, як товар, а поставити обладнання в якості матеріально-технічного забезпечення виконання робіт за договором будівельного підряду. А тому вказане, за доводами відповідача, спростовується твердження позивача про змішану форму договору від 04.10.2021 № 01/21/46-124-08-21-15845, адже предметом цього договору не була купівля-продаж обладнання, як товару, із супутніми роботами по його монтажу. При цьому, сторона зазначила, що можливості поетапної оплати робіт та/або обладнання сторони умовами спірного договору не узгоджували. Обладнання, необхідне для забезпечення виконання робіт за договором, було поставлено позивачем відповідачу лише частково.

Сторона вважає, що з урахування нездійснення відповідачем авансового платежу, інша сторона, не надавши гарантію, фактично на свій ризик поставила обладнання.

Окрім цього, відповідач вважає, що позивач не мав права зупиняти виконання зобов?язань за договором, а твердження позивача про те, що поведінка відповідача, як замовника, свідчила про високу ймовірність відсутності оплати подальших партій обладнання, не підтверджені доказами.

Також відповідач вважає, що уточнення формулювання позовної вимоги, а саме: «розірвати договір на виконання робіт від 04.10.2021 №01/21/46-124-08-21-15845» було зроблено ним в усній формі під час підготовчого судового засідання. Жодних порушень норм процесуального права в даному випадку сторона не вбачає. Більше того, відповідач зазначає про правильність та ефективність обраного способу захисту. А тому відповідач за первісним позовом просив апеляційну скаргу у даній справі залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.10.2021 між позивачем і відповідачем (як правонаступником Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") укладений договір на виконання робіт № 01/21/46-124-08-21-15845 від 4 жовтня 2021 р., згідно з умовами якого позивач (підрядник) за дорученням відповідача (замовника) прийняв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених договором, виконати роботи ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. Технічне переоснащення. Робота за темою: "Технічне переоснащення комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту спецкорпусу на Хмельницькій АЕС.БМР.ПНР. Обладнання", а відповідач - прийняти та оплатити вартість виконаних робіт на умовах та в порядку визначеному договором.

Згідно п.п. 2.1., 4.1. договору строки виконання робіт: початок - з дати укладення договору, закінчення - до 25 грудня 2023 року.

Оплата робіт за договором здійснюється замовником, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника в такому порядку:

- підрядник зобов`язується після укладення договору до моменту виплати авансу надати замовнику в розмірі суми авансу 5000000 грн. з урахуванням ПДВ банківську гарантію, що видана банком, який на останню звітну дату входить до ТОП-10 банків відповідно до показника фінансової діяльності (активи банків України) згідно з офіційним сайтом НБУ, за винятком гарантій банків до яких застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) згідно з відповідним рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію Указом Президента України, або страхову гарантію, видану страховою компанією, яка пройшла відбір у ДП "НАЕК "Енергоатом" у встановленому порядку, або фінансову поруку, або заставу (далі-забезпечення авансу) (п. 4.1.1. договору).

- виплата авансу в розмірі 5000000 грн. з урахуванням ПДВ здійснюється замовником після укладення сторонами договору протягом 30 календарних днів з дати тримання замовником від підрядника забезпечення авансу згідно п. 4.1.1. договору в розмірі суми авансу. Можлива поетапна часткова виплата авансу в межах виділеної суми авансу, при цьому здійснення кожного наступного авансового платежу можливе при повному виконанні зобов`язань підрядника за попередній етапом робіт, із відповідним документальним підтвердженням його виконання (п. 4.1.2. договору);

- кінцевий розрахунок за виконані роботи здійснюється за фактом повного виконання робіт протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3) при умові надання замовнику повного комплекту виконавчої документації, в терміни, які вказані в п.7.1 договору, а по факту поставки обладнання за договором протягом 30 календарних днів з дня поставки обладнання на склад Хмельницького відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" та підписання сторонами відповідних видаткових накладних на обладнання (п. 4.1.3. договору).

Строк постачання обладнання встановлено до 30 вересня 2023 року.

Строк дії договору відповідно до умов п. 12.1 договору встановлений з дати його реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом", за умови підписання його обома сторонами та скріплення печатками, і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором, а в частині гарантійних зобов`язань підрядника, що передбачені договором - до повного виконання сторонами гарантійних зобов`язань за договором.

Згідно п.п. 3.1., 3.1.1., 3.1.2., 6.4.1. договору ціна робіт за договором згідно із протоколом угоди про договірну ціну (додаток №1 до договору) становить 46394715,00 грн. з урахуванням ПДВ, у т.ч. ціна будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт складає 17173665,40 грн., ціна обладнання складає 29221050 грн. з урахуванням ПДВ.

Для забезпечення виконання робіт по договору підрядник постачає обладнання згідно п. 1.11 договору і передає його на склад Хмельницького відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідно до п. 5.1.3. договору підрядник зобов`язується до початку виконання робіт розробити та погодити із замовником графік виконання робіт (п. 5.1.1. договору).

Передача обладнання згідно договору від підрядника замовнику оформляється видатковими накладними, що підписуються уповноваженими представниками сторін. Датою поставки обладнання по договору є дата підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних (п.6.4.5. договору).

Перехід права власності на обладнання згідно договору, від підрядника до замовника, здійснюється в момент підписання уповноваженими представниками сторін відповідної видаткової накладної на обладнання у порядку, визначеному чинним законодавством (п.6.4.6. договору).

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України згідно із ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов?язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов?язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов?язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зважаючи на досліджені судом апеляційної інстанції умови договору (п.п. 1.10, 1.11, 3.1.2, 4.1.3, 6.2.1, 6.4.1, 6.4.2, 6.4.5-6.4.10), суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідно до положень ч.2 ст. 628 ЦК України спірний договір є змішаним, який містить елементи договору поставки, а саме зобов?язання позивача, як постачальника, передати у власність відповідачу товар (обладнання), яке відповідач має прийняти та оплатити, а в подальшому надати для виконання робіт за договором позивачу за відповідним зверненням останнього. При цьому до закінчення виконання робіт поставлене за договором обладнання знаходиться у позивача на відповідальному зберіганні і на нього покладається відповідальність перед відповідачем за випадкове знищення або пошкодження (псування) матеріалів, обладнання, до моменту приймання робіт замовником. В цій частині доводи відзиву на апеляційну скаргу про помилкову кваліфікацію апелянтом спірного договору відхиляється через необґрунтованість.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов?язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В цій частині суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновком суду першої інстанції, що за змістом спірного договору, його розділу 4 "Порядок здійснення оплати. Забезпечення виконання зобов`язань" не передбачена оплата окремих етапів виконаних робіт. Вказане спростовується змістом пункту 4.1.3. договору, відповідно до якого кінцевий розрахунок за виконані роботи здійснюється за фактом повного виконання робіт протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3) при умові надання замовнику повного комплекту виконавчої документації, в терміни, які вказані в п.7.1 договору, а по факту поставки обладнання за договором протягом 30 календарних днів з дня поставки обладнання на склад Хмельницького відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" та підписання сторонами відповідних видаткових накладних на обладнання.

Так, по факту поставки обладнання за договором оплата передбачена протягом 30 календарних днів з дня поставки такого обладнання. В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника, що пунктом 4.1.3 договору передбачено обов?язок відповідача за первісним позовом здійснити оплату по факту поставки обладнання за договором протягом 30 календарних днів з дня поставки обладнання на склад Хмельницького відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" та підписання сторонами відповідних видаткових накладних на обладнання. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в порядку п. 3 ч. 4 ст. 277 ГПК України за первісним позовом.

При цьому, факт отримання поставленого позивачем обладнання підтверджується наступними видатковими накладними: № 68 від 16 листопада 2021 р., № 85 від 15 грудня 2021 р., № 21 від 14 липня 2022 р. загальною вартістю 7 505 017,20 грн. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані обставини визнаються обома сторонами, зауважень відповідача за первісним позовом щодо кількості чи якості отриманого обладнання видаткові накладні не містять. Вказане підтверджується також змістом зустрічного позову.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що платіжні інструкції № 5803 від 30 травня 2022 р., №9395 від 07 вересня 2022 р., №9292 від 05 вересня 2022 р., №8990 від 01 вересня 2022 р. з призначенням платежу «Погаш. кред.заборг. за поставлене ТМЦ, зг.дог.No01/21/46-124-08-21-15845 від 04.10.21», а також лист відповідача №є62-11/2-977/3544 від 06.03.2023 року фактично підвереджують, що відповідач визнавав виникнення в нього зобов?язання з оплати поставленого обладнання та наявність простроченої кредиторської заборгованості у зв?язку з частковою його оплатою до завершення виконання всього обсягу робіт за договором, що відповідає умовам п.4.1.3 договору. Таким чином відповідач - прийняв та частково оплатив поставлене обладнання.

Більше того, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховує доводи скаржника з посиланням на затверджений сторонами графік виконання робіт по об`єкту: «"Технічне переоснащення комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту спецкорпусу на Хмельницькій АЕС.БМР.ПНР. Обладнання" (актуалізований станом на липень 2022 року), відповідно до якого міститься примітка, що початок виконання електротехнічної частини, схемо електроживлення та демонтажні роботи фактично можливе «при наявності фінансування (поетапного погашення кредиторської заборгованості ВП ХАЕС)» (т. 1, а.с. 173 на звороті). Отже, сторони в графіку виконання робіт по об`єкту підтвердили наведене. Вказаний графік було погоджено та підписано обома сторонами, що помилково не було з`ясовано судом першої інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції за первісним позовом відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

А тому в даному аспекті суд апеляційної інстанції враховує доводи скаржника про помилковість висновку суду першої інстанції, що оплата по договору має відбуватись лише за результатами виконання усіх робіт, а також те, що договір не передбачає поетапного погашення кредиторської заборгованості, зокрема, в частині поставленого та прийнятого обладнання. В цій частині суд апеляційної інстанції повторно зазначає про прийняття без зауважень поставленого обладнання, та часткову його оплату, узгодження (графіком, передбаченим пунктом 2.2. договору) сторонами поетапного погашення заборгованості.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується неналежне (часткове) виконання відповідачем зобов?язання з оплати поставленого позивачем обладнання, внаслідок чого у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем на суму 4 210 159,20 грн, то вона підлягає стягненню судом.

Окрім суми основного боргу, позивачем за первісним позовом також було заявлено до стягнення 264 872,09 грн 3% річних та 1 524 591,72 грн втрат від інфляції за період з 17.12.2021 до 27.12.2023 (по кожній видатковій накладній окремо з урахуванням часткових оплат).

Також апелянт як в первісному позові, так і в апеляційній скарзі просив зазначити в рішенні по справі про нарахування 3% річних на суму боргу до моменту виконання рішення відповідачем. Вказана вимога визнається є обґрунтованою з урахуванням позицій Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов?язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов?язанням.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов?язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши заявлені до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що враховує частково здійснені відповідачем оплати за договором. А тому похідні позовні вимоги про стягнення з відповідача 264 872,09 грн 3% річних та 1 524 591,72 грн втрат від інфляції - також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення пені та штрафу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, звертаючись із зустрічною позовною заявою, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача на свою користь 7 000 144,20 грн. - пені та 2 722 278,86 грн. штрафу за порушення строків виконання робіт, а також визнати розірваним спірний вищевказаний договір, стягнути 3 294 858,00 грн. - безпідставно набутих коштів,та зобов`язати позивача вчинити дії щодо прийняття від нього поставленого обладнання на суму 7 505 017,20 грн.

Щодо нарахованих позивачем за первісним позовом штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Судом апеляційної інстанції враховуються положення договору, зокрема, п. 9.2, яким за порушення строків виконання робіт по договору підрядник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості робіт, виконання яких прострочено, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 7% вказаної вартості.

Разом з цим, відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов?язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов?язку, є зустрічним виконанням зобов?язання. При зустрічному виконанні зобов?язання сторони повинні виконувати свої обов?язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов?язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов?язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов?язанні свого обов?язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов?язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов?язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов?язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 692 ЦК України якщо продавець зобов?язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 851 ЦК України підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

В цій частині (щодо порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань щодо повної оплати поставленого обладнання, що стало підставою для зупинення виконання зобов?язань з виконання робіт), суд першої інстанції помилково зазначив про наявність у відповідача за первісним позовом заборгованості по виконанню інших договорів між ними у розмірі 4,21 млн.грн, в той час як в дійсності зазначена заборгованість виникла у відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом саме по спірному договору. А тому зупинення виконання зобов?язань позивачем за первісним позовом було правомірним з урахуванням викладеного вище.

З урахуванням встановленого вище обов`язку відповідача за первісним позовом оплатити протягом 30 днів з моменту поставки обладнання (по кожній видатковій накладній), суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи скаржника про можливість призупинення виконання подальших етапів (як це узгоджено умовами договору та підписаного графіку), через невиконання позивачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за договором.

В цій частині, суд апеляційної інстанції також враховує доводи скаржника, що з метою забезпечення виконання зобов?язань за договором позивач звертався до відповідача з проханням продовжити термін переспусток та надати доступ на захищену територію ВП ХАЕС працівникам позивача, призначеним для виконання робіт за договором (лист № 296 від 08.12.2021 року); про постановку на дозиметричний облік працівників позивача, призначених для виконання робіт (лист № 38 від 21.02.2022 року); про надання списків осіб з правом працювати з нарядами-допусками. Докази надання відповідачем за первісним позовом відповідей на зазначені листи в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що неможливість виконання позивачем робіт, передбачених договором, викликана саме невиконанням зустрічного зобов?язання з оплати обладнання з боку відповідача, відсутності в нього фінансування, а також правомірним зупиненням позивачем виконання обов?язків за договором, це виключає застосування до позивача за первісним позовом відповідальності, передбаченої п. 9.2 договору. Тому суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, зокрема, не застосувавши положення ст. 612-614, 851 ЦК України, тому помилково застосував норми матеріального права за зустрічним позовом в частині стягнення штрафних санкцій.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення - про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення пені та штрафу.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що між сторонами наявне листування, також позивач за первісним позовом неодноразово звертався до відповідача з листами, в яких зазначав про наявність простроченої тривалий час заборгованості за поставлене за договором обладнання, яке необхідно для подальшого виконання робіт, а також повідомляв про неможливість подальшого виконання внаслідок прострочення оплати та зупинення виконання зобов?язань за договором у зв?язку з тривалим невиконанням зобов?язань з боку відповідача за первісним позовом.

Так, листами №132 від 18.10.2022 року, №148 від 15.12.2022 року, №19 від 20.02.2023 року позивач за первісним позовом повідомляв відповідача за первісним позовом про наявність простроченої заборгованості за поставлене обладнання на суму 4 210 159,20 грн за договором №01/21/46-124-08-21-15845 від 04.10.2021, а також, що наявність простроченої тривалий час заборгованості перешкоджає виконанню робіт за договором.

Листом № 62-11/2-977/3544 від 06.03.2023 року відповідач у відповідь на лист позивача №19 від 20.02.2023 року повідомив про те, що він не мав можливості здійснити оплату в строки, визначені умовами договору, внаслідок дії об?єктивних та незалежних від ВП ХАЕС обставин, зокрема, через відсутність належного фінансування ВП ХАЕС, а також вказував на сподівання здійснити оплату заборгованості перед Корпорацію «ТСМ Груп» найближчим часом.

В даному аспекті суд апеляційної інстанції також зазначає, що спірний договір було укладено 04.10.2021, тоді як графік погоджено та підписано 28.07.2022, тобто вже після початку запровадження воєнного стану. Тому в даному контексті відхиляються доводи відзиву на апеляційну скаргу про стратегічну важливість виконання даного договору в умовах воєнного стану.

Судом апеляційної інстанції в цій частині відхиляються доводи відповідача за первісним позовом про ненадання позивачем за первісним позовом гарантії, оскільки сторони без надання гарантії на суму 5 000 000,00 грн (однією стороною) та без здійснення авансового платежу на суму 5 000 000,00 грн (самим позивачем за зустрічним позовом) фактично розпочали поставку обладнання, прийняття його та часткову оплату. Таким чином, прийнявши недотримання один одним умов договору в частині надання гарантії та оплати авансу. Тому доводи відзиву на апеляційну скаргу в цій частині не є підставою для відмови в задоволенні як первісного позову, так і в якості підстави для задоволення зустрічного позову через встановлене вище.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про суперечливу поведінку відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) з урахуванням наступного. Так, відповідаючи на отримані від позивача за первісним позовом листи, він фактично неодноразово повідомляв про необхідність виконання наступних етапів договору, однак враховуючи навіть застереження позивача про необхідність оплати поставленого обладнання, відповідачем фактично таку оплату в повному обсязі здійснено не було. А тому зупинення виконання зобов?язань позивачем за первісним позовом в розумінні ст. 538, 612-614, 851 ЦК України було правомірним. Що, в свою чергу, виключає можливість нарахування штрафних санкцій за невиконання позивачем за первісним позовом наступних етапів за договором, виконання яких не розпочалось через нездійснення саме позивачем за зустрічним позовом оплати.

Крім того, наполягаючи на важливості для нього (як для замовника) виконання спірного договору, відповідач за первісним позовом звернувся до суду першої інстанції із зустрічним позовом про визнання договору №01/21/46-124-08-21-15845 від 04.10.2021 розірваним та фактичне зобов`язання сторін повернути у первісний стан - шляхом повернення здійсненої позивачем за зустрічним позовом часткової оплати та зобов`язання Корпораціі "ТСМ Груп" забрати (вивезти) обладнання та матеріали, передані Акціонерному товариству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661) для забезпечення робіт за договором на виконання робіт № 01/21/46-124-08-21-15845 від 4 жовтня 2021 р. загальною вартістю на суму 7505017,20 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, а на стадії апеляційного перегляду сторона наполягала на тому, що позивач за первісним позовом виконував поставку обладнання та «свій страх і ризик».

В цій частині суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити наступне. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (п. 6 ст. 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №918/1045/20, від 11.08.2021 у справі №909/436/20, від 06.10.2021 у справі №925/1546/20).

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає про неправомірність суперечливої поведінки позивача за зустрічним позовом, яка полягає у діях, що мали місце у момент прийняття робіт (не відмовився від отримання товару), а навпаки прийняв його та частково оплатив, спочатку наполягав на необхідності подальшого виконання договору, підписав графік виконання робіт, а в подальшому - звернувся з позовом про визнання такого договору розірваним, повернення сплачених коштів та зобов`язання іншої сторони забрати прийняте замовником обладнання, (фактично просить про реституцію, тоді як протягом 3 років в листуванні зазначав про важливість виконання договору та запевняв про здійснення дооплати). В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що дії позивача за зустрічним позовом фактично свідчать про втрату інтересу (через недофінансування) до подальшого виконання відповідачем за зустрічним позовом робіт за договором, що свідчить подання позову про визнання договору розірваним та повернення сторін «в первісний стан». А тому позовні вимоги про нарахування штрафних санкцій за договором, до якого сторона втратила інтерес та просила визнати розірваним - є необґрунтованими в розумінні ст. 3, 6 ЦК України.

Щодо позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання укладеного між позивачем та відповідачем договору на виконання робіт від 04.10.2021 №є01/21/46-124-08-21-15845 розірваним, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з умов договору пунктом 15.5. договору сторони погодили, що договір може бути розірвано за згодою сторін відповідно до ст. 188 ГКУ, 651 ЦК України шляхом підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору. Однак матеріали справи не містять доказів укладення такої додаткової угоди.

Так, заявляючи відповідну вимогу, позивач за зустрічним позовом зазначив про істотне порушення в розумінні ст. 651 ЦК України відповідачем за зустрічним позовом умов укладеного договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. А в силу ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом апеляційної інстанції приймаються доводи апеляційної скарги з посиланням на постанову Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №906/47/19. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що істотного порушення умов договору позивачем за первісним позовом, яке могло б бути підставою для розірвання договору, виходячи з мотивів задоволення первісного позову - не встановив. Водночас, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні зустрічного позову з інших підстав.

Відхиляючи доводи відзиву на апеляційну скаргу про обрання позивачем за зустрічним позовом ефективного способу захисту, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в п. 3 прохальної частини зустрічної позовної заяви відповідач за первісним позовом просив суд визнати укладений між позивачем та відповідачем договір на виконання робіт від 04.10.2021 №01/21/46-124-08-21-15845 розірваним.

17.09.2024 року відповідач подав до суду першої інстанції заяву щодо зменшення розміру та уточнення позовних вимог, в п. 3 якої просив подальший розгляд справи здійснювати за позовними вимогами з урахуванням цієї заяви, в тому числі, визнати укладений між позивачем та відповідачем договір на виконання робіт від 04.10.2021 №01/21/46-124-08-21-15845 розірваним.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 цього Кодексу та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом частини 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п?ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог тощо. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи.

При цьому, під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права.

В цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує правові висновки, викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №є910/17079/19 в якій було сформульовано правовий висновок, відповідно до якого аналіз приписів статей 16 ЦК України та 20 ГК України дає підстави стверджувати про те, що ними не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним (припиненим), позаяк реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання відповідного договору. Тоді як відповідно вимога про розірвання спірного договору позивачем за первісним позовом не заявлялась. В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача за первісним позовом, що уточнення позовної вимоги, а саме: «розірвати договір на виконання робіт від 04.10.2021 №01/21/46-124-08-21-15845» було зроблено ним в усній формі під час підготовчого судового засідання, оскільки процесуальне законодавство не передбачає вчинення такої процесуальної дії в усній формі.

Тоді як в постанові від 13.02.2018 у справі № 916/849/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що встановлення юридичного факту виходить поза межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб?єкта господарювання.

Таким чином, з урахуванням неефективності обраного позивачем за зустрічним позовом способу захисту в частині позовної вимоги про визнання укладеного договору на виконання робіт від 04.10.2021 №01/21/46-124-08-21-15845 розірваним - суд апеляційної інстанції відмовляє в її задоволенні саме на цій підставі, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у пунктах 6.6., 6.7 постанови від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19.

Так, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає про неможливість застосування ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України, оскільки в даному випадку законом передбачено ефективний спосіб захисту порушеного права (а саме: шляхом розірвання спірного договору), однак позивач за зустрічним позовом таким визначеним способом захисту не скористався, сформулювавши позовну вимогу інакше (просив визнати договір розірваним). А тому суд першої інстанції помилково задовольнив таку вимогу за зустрічним позовом.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. 651 ЦК України, за результатами застосування якої також помилково було застосовано ст. 1212 ЦК України в частині задоволення (похідних до вимоги про визнання договору розірваним) позовних вимог про стягнення з Корпорації "ТСМ Груп" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3 294 858 грн. безпідставно набутих коштів та зобов`язання Корпорацію "ТСМ Груп" забрати (вивезти) обладнання та матеріали, передані Акціонерному товариству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" для забезпечення робіт за договором на виконання робіт № 01/21/46-124-08-21-15845 від 04 жовтня 2021 р. загальною вартістю на суму 7 505 017,20 грн.

А тому суд апеляційної інстанції враховує доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для задоволення первісного позову, та відмові у задоволенні зустрічного позову в розумінні ч. 2 ст. 277 ГПК України .

Таким чином, суд апеляційної інстанції на підставі викладеного вище дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 4 210 159,20 грн основного боргу, 264 872,09 грн - 3% річних та 1 524 591,72 грн - інфляційних втрат та необґрунтованість вимог за зустрічним позовом. Через що апеляційна скарга підлягає задоволенню повністю.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування наведених норм матеріального права, а також нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неповне з`ясування обставин справи (за первісним позовом).

Таким чином, апеляційна скарга позивача за первісним позовом підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового - про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

10. Судові витрати

З урахуванням задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат.

На підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.06.2021 у справі № 487/8206/18 відповідно до якого, згідно з підпунктами б) та в) пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України (аналогічні положенням підпункту б) пункту 4 частини 1 статті 282 ГПК України, і такі положення кореспондуються з положеннями частини 14 статті 129 ГПК України) постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Окрім цього, в постановах Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у справах №359/3373/16-ц, № 2610/27695/2012, № 643/21744/19, № 233/2021/19, №766/20797/18) зазначається, що відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України перерозподіл судових витрат здійснює суд апеляційної чи касаційної інстанцій, який змінює рішення або ухвалює нове, і цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Вказані правові позиції в порядку ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються судом апеляційної інстанції при розгляді заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу за першу інстанцію.

З аналізу наведених норм процесуального права в їх системному взаємозв`язку суд апеляційної інстанції зазначає, що змінюючи або ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції повинен одночасно змінити розподіл судових витрат, зокрема судового збору, втрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому згідно з встановленими законом вимогами в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що в суді першої інстанції позивачем за первісним позовом у позовній заяві було зазначено розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 57 000,00 грн (у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу наданих послуг).

На підтвердження понесення витрат в суді першої інстанції, на професійну правничу допомогу у справі №910/7722/24 позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 05.08.2021, укладеного Корпорацією "ТСМ Груп" (клієнт) з адвокатським об`єднанням "Віннерлекс" (адвокатське об`єднання), копію специфікацію № 64 від 19.12.2023, копію рахунку на оплату юридичних послуг від 19.12.2023, копію платіжної інструкції № 1215 від 20.12.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1174276.

Відповідно до пункту 1.1. договору про надання правової допомоги адвокатське об`єднання зобов`язалось здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порідку, що визначені договором, а клієнт зобов`язався оплатити відповідно до умов договору надану правову допомогу та витрати, пов`язані з виконанням договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору конкретний вид та обсяг правової допомогу за договором сторонами зазначається в специфікації, що є невід`ємним додатком до договору, яка відображає доручення клієнта адвокатському об`єднанню на надання певної правової допомоги та її вартість відповідно до такого обсягу.

У відповідності до специфікації № 64 від 19.12.2023, що є додатком № 64 до договору, визначено наступний склад правової допомоги: надання професійної правничої допомоги під час розгляду Господарським судом міста Києва спору про стягнення основної заборгованості по договору № 04/19 від 01.03.2019 (реєстраційний № 04/19/2286 від 05.04.2019) на виконання комплексу робіт, в т.ч. зі складання позовної заяви та всіх інших необхідних процесуальних документів, а також надання професійної правничої допомоги у судових засіданнях. Встановлено фіксований розмір гонорару за допомогу в сумі 57 000,00 грн.

Відповідно до пункту 4.2 договору сторони погоджують, що обчислення та сплата гонорару (вартості послуг) за договором буде здійснюватися відповідно до специфікації та складених на підставі неї рахунків. При цьому клієнт зобов`язується здійснити попередню виплату гонорару (вартості послуг) адвокатського об`єднання у розмірі оплати 100% вартості правової допомоги, обчисленої у специфікації.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що ціну (вартість) правової допомоги за договором визначено у фіксованому розмірі, тобто незалежно від кількості часу (годин), який адвокат витратить на надання правничої допомоги. При цьому, як зазначено вище, умовами пункту 4.1 договору про надання правової допомоги сторони погоджують порядок обчислення гонорару (вартості послуг) адвокатського об`єднання за договором у вигляді погодинної оплати або фіксованого розміру гонорару.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 вказаного Закону)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надавши оцінку дотриманню заявником критеріїв формування розміру гонорару адвоката, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, врахувавши наведені заперечення відповідача за первісним позовом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені у вказаній сумі витрати на професійну правничу допомогу частково не відповідають вимогам щодо реальності, розумності їх розміру, співмірності, обґрунтованості та пропорційності (критерії, визначені статтею 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України).

Відтак, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заява позивача за первісним позовом про відшкодування судових витрат у зв`язку із розглядом справи №910/7722/24 у суді першої інстанції підлягає частковому задоволенню у сумі 25 000,00 грн (із заявлених 57 000,00 грн). В іншій частині заявленого розміру витрат за надані послуги в суді першої інстанції слід відмовити.

Щодо витрат позивача за первісним позовом про відшкодування судових витрат у зв`язку із розглядом справи №910/7722/24 у суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження понесення витрат в суді апеляційної інстанції, на професійну правничу допомогу у справі №910/7722/24 позивачем надано: копію специфікації № 124 від 11.11.2024, копію рахунку на оплату юридичних послуг від 11.11.2024, копію платіжної інструкції № 1215 від 20.12.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1174276. На підставі вказаних документів сторона просила стягнути 112 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, гонорар успіху.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

На підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та зазначає наступне. /

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співмірною з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Проаналізувавши надані Корпорацією в обґрунтування адвокатських витрат документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості та становить надмірний тягар для відповідача, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, з огляду на міркування, викладені у цій постанові, доходить висновку про не покладення всієї заявленої суми витрат на правничу допомогу на відповідача, а лише частково задовольнивши заяву на суму 35 000,00 грн.

Отже, враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 80, 123, ч. 4 ст. 126, ст. 129 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у судах обох інстанцій.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покладається на відповідача за первісним позовом. Ставка судового збору за розгляд справи за первісним позовом в суді першої інстанції, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача становить 71 995,48 грн. Тоді як за розгляд апеляційної скарги (з урахуванням оскарження рішення повністю) становить - 349 571,48 грн. та підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275-277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Корпорації "ТСМ Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/7722/24 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/7722/24 - скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з новим розподілом судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72, код 37034171) 4 210 159 (чотири мільйони двісті десять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 20 коп - основного боргу, 264 872 (двісті шістдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 09 коп - 3% річних та 1 524 591 (один мільйон п`ятсот двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто одну) грн. 72 коп - інфляційних втрат.

В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

3. Здійснити розподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72, код 37034171) 421 566 (чотириста двадцять одну тисячу п`ятсот шістдесят шість) грн. 96 коп - судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

4. Заяву Корпорації "ТСМ Груп" про стягнення витрат на професійна правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72, код 37034171) 60 000 (шістдесят тисяч) грн. - витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

В решті задоволення заяви Корпорації "ТСМ Груп" - відмовити.

5. Видачу наказів доручити суду першої інстанції.

6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.04.2025.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк