РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.04.2025Справа № 910/751/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 7, літ "г", ідентифікаційний код 35838823)

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661)

про стягнення 1 137 476,00 грн,

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 1 137 476,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № 20682-2019/20-121-01-19-08047 від 16.05.2019, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва по справі №910/3758/22 від 10.02.2023, яке набрало законної сили, позивач нарахував до стягнення з відповідача, за період з 26.03.2024 по 21.01.2025 інфляційні втрати у розмірі 931 555,00 грн та 3% річних у розмірі 205 921,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

10.02.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з доводами позивача, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем невірно визначено розмір заборгованості станом на дату подання позову, крім того позивачем вчинено односторонні правочини у формі заяв щодо зарахування зустрічних однорідних вимог (за довідкою №317 від 31.08.2021) на загальну суму 27 382, 87 грн, також позивачем помилково нараховано проценти річних та інфляційні втрати за березень 2024, які стягнуті судовим рішенням по справі №910/2148/24; водночас у зв`язку з надзвичайними обставинами, які істотно ускладнили своєчасне виконання зобов`язань за договором, зокрема втрата відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і необхідність підтримувати в таких умовах безпеку АЕС, відповідач просить суд зменшити суми 3% річних та інфляційних втрат до мінімально можливого розміру.

14.02.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС відповідачем подано заву про зупинення провадження у справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/444/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про зупинення провадження у справі.

25.03.2025 до відділу діловодства суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" подано пояснення по справі, у яких позивач зазначає про необґрунтованість тверджень відповідача щодо включення до розрахунку інфляційних втрат періоду, який був предметом судового розгляду в іншій справі - березень 2024 року, в розрахунку 3% річних позивач зазначив період, з дня наступного за тим, що вже розглядався в судовому порядку в іншій справі.

У частині восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

16.05.2019 Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" (далі - підрядник) укладено договір №20682-2019/20-121-01-19-08047 "Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок №5. Реакторне відділення. Заміна устаткування автоматичної пожежної сигналізації (впровадження засобів протипожежної сигналізації у відповідності із спеціальними вимогами). 1, 2, 3 СБ. Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи. Енергоблок № 5. Реакторне відділення. Турбінне відділення. Модернізація системи автоматичної пожежної сигналізації приміщень РВ, ДВ, МЗ, ЕЕТУ, БНС. Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи" (далі - договір), за умовами якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконання робіт за темою: "Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок №5. Реакторне відділення. Заміна устаткування автоматичної пожежної сигналізації (впровадження засобів протипожежної сигналізації у відповідності із спеціальними вимогами). 1,2,3 СБ. Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи. Енергоблок № 5. Реакторне відділення. Турбінне відділення. Модернізація системи автоматичної пожежної сигналізації приміщень РВ, ДВ, МЗ, ЕЕТУ, БНС. Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/3758/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2023, позов задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" 8 353 974,59 грн основного боргу, 1 302 665,89 грн втрат від інфляції, 409 076,18 грн 3% річних та 150 985,75 грн судового збору; у справі №910/3758/22 Господарським судом міста Києва встановлено, що відповідачем порушено умови договору; розрахунок розміру втрат від інфляції та 3% річних, відповідно до якого суд задовольнив вимоги позивача у вказаній справі, здійснювався за весь період прострочення і до 13.05.2022 включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 у справі №910/12431/23 позов задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" 1 513 444 грн втрат від інфляції 304 862 грн 3% річних та 27 274, 59 грн судового збору за період з 14.05.2022 по 04.08.2023.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 у справі №910/12431/23 змінено; позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята Стража Київ" інфляційні втрати у розмірі 1 513 444, 00 грн, 3% річних у розмірі 30 486, 20 грн та судовий збір у розмірі 27 274, 59 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 у справі №910/2148/24 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята стража Київ" 269 648, 00 грн втрат від інфляції, 141 346, 00 грн 3% річних і 6 164, 91 грн 91 коп. судового збору за період з 01.09.2023 по 21.02.2024.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 у справі №910/2148/24 змінено; позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ята Стража Київ" інфляційні втрати у розмірі 269 648, 00 грн 3% річних у розмірі 70 673, 00 грн та 6 164, 91 грн 91 коп. судового збору.

При цьому, під час розгляду справи 910/2148/24 судами було встановлено, що в період з листопада 2021 року по квітень 2022 року сторони зменшили суму заборгованості (8 353 974,59 грн) на 36 855,8 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; загальний розмір заборгованості відповідача з оплати виконаних позивачем робіт склав 8 317 118 грн. (за довідками №87, №236 та №317).

Втім, як зазначає позивач, станом на момент подання позову несплачена заборгованість складає: за довідкою №87 - 5 300 526, 00 грн, прострочення з 01.09.2023 по теперішній час; за довідкою №236 - 2 229 556, 59 грн, прострочення з 01.09.2023 по теперішній час; за довідкою №317 - 823 892, 00 грн, прострочення з 01.09.2023 по теперішній час.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача з оплати виконаних позивачем робіт складає 8 317 118, 00 грн, які відповідач має сплатити позивачеві з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 3% в сумі 205 921, 00 грн та інфляційних втрат в сумі 931 555, 00 грн за період з 26.03.2024 по 21.01.2025.

Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невірне визначення позивачем розміру основної заборгованості станом на дату подання позову, додатково вказавши на вчинення односторонніх правочинів у формі заяв щодо зарахування зустрічних однорідних вимог (за довідкою №317 від 31.08.2021) на загальну суму 27 382, 87 грн.

Також, у зв`язку з надзвичайними обставинами, які істотно ускладнили своєчасне виконання зобов`язань за договором, зокрема втрата відповідачем значеної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і необхідність підтримувати в таких умовах безпеку АЕС, відповідач просить суд зменшити суми 3% річних та інфляційних втрат до мінімально можливого розміру.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

В межах справи № 910/3758/22 судами встановлений факт порушення Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" умов договору в частині оплати виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" робіт на суму 8 353 974,59 грн.

В період з листопада 2021 року по квітень 2022 року сторони зменшили суму заборгованості (8 353 974,59 грн) на 36 855,8 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; загальний розмір заборгованості відповідача з оплати виконаних позивачем робіт складає 8 317 118 грн. (за довідками №87, №236 та №317), що було встановлено під час розгляду справи 910/2148/24.

Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача зі сплати 8 317 118 грн заборгованості, яке виникло внаслідок порушення умов договору №20682-2019/20-121-01-19-08047 від 16.05.2019, підтверджується рішеннями суду у господарських справах, які набрали законної сили, за участі тих самих сторін, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №910/8625/18.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що зобов`язання перед позивачем зі сплати 8 317 118 грн заборгованості ним не виконані, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 931 555, 00 грн та 3% річних в сумі 205 921, 00 грн за період з 26.03.2024 по 21.01.2025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому, суд зауважує на безпідставності заперечень відповідача, оскільки при визначенні суми основного боргу позивачем були враховані здійснені сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог листопада 2021 року по квітень 2022 року, та розрахунок не охоплює періоди стягнення за іншими судовими рішеннями, в тому числі по справі №910/2148/24.

Разом з цим, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Аналіз постанов Великої Палати Верховного Суду, в яких застосовувалась частина друга статті 625 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку, що Велика Палата кваліфікує проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціальну форму відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

В той же час судом враховано, що у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Так, у вище вказаному пункті зазначене таке: "з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника".

Отже, за висновками Великої Палати Верховного Суду з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України має бути підтверджена надзвичайними обставинами.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, відповідач посилається на наявність обставин, які істотно ускладнили своєчасне виконання зобов`язань за договором, зокрема втрата відповідачем значеної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і необхідність підтримувати в таких умовах безпеку АЕС.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Так, загальновідомими є обставини, що 24.02.2022 з 05 годин 30 хвили на території України був введений воєнний стан. 04.03.2022 місто Енергодар та Запорізька АЕС були захоплені військовими силами рф і до теперішнього часу перебувають в окупації. Енергодарська міська територіальна громада (код: UA0019947), в межах якої розташовані виробничі потужності Запорізької АЕС, включена до «Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (пп. «Василівський район» п. 4 «Запорізька область» р. ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» цього Переліку), з зазначенням дати виникнення можливості бойових дій: 04.03.2022.

Правовідносини, що виникли між сторонами внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором №20682-2019/20-121-01-19-08047 від 29.05.2019, на виконання робіт: «Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова,133. Енергоблок №5. Реакторне відділення. Заміна устаткування автоматичної пожежної сигналізації (впровадження засобів протипожежної сигналізації у відповідності із спеціальними вимогами). 1, 2, 3 СБ. Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи. Енергоблок №5. Реакторне відділення. Турбінне відділення. Модернізація системи автоматичної пожежної сигналізації приміщень РВ, ДВ, МЗ, ЕЕТУ, БНС. Будівельномонтажні та пусконалагоджувальні роботи», нерозривно пов`язані з об`єктами Запорізької АЕС, що забезпечували втрачені виробничі потужності та отримання значної частини доходу. Місце виконання робіт за спірним договором: Енергоблок №5 ВП ЗАЕС.

Так, дислокація об`єктів Запорізької атомної електростанції (шість енергоблоків - «тисячників» сумарною потужністю 6000 МВт та інші виробничі потужності) у місті Енергодар перебуває з 24 лютого 2022 року у зоні проведення бойових дій, а з 04.03.2022 відноситься до тимчасово окупованої рф території України.

Суд враховує причини несвоєчасного виконання зобов`язання, інтереси сторін та звертає увагу на неспівмірність заявленої до стягнення суми процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.02.2023 у справі № 910/3758/22, яке набрало законної сили, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" суму основного боргу у розмірі 8 353 974,59 грн, суму нарахованих за весь період прострочення і до 13.05.2022 інфляційних втрат у розмірі 1 302 665,89 грн і трьох процентів річних у розмірі 409 076,18 грн.

Після чого позивач двічі звертався з позовами до суду про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, при чому за результатами апеляційного перегляду рішень у даних справах було зменшено заявлені до стягнення суми 3% річних - на 90% у справі №910/12431/23 та на 50% у справі №910/2148/24.

Суд вважає, що стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі рішень суду у справах № 910/3758/22, 910/12431/23, №910/2148/24 та додаткової суми інфляційних втрат у справі, що переглядається, у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача додатково нарахованої суми трьох процентів річних у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" додаткових сум 3% річних та інфляційних втрат за підрядні роботи, виконані на Запорізькій АЕС, у період існування виняткових обставин, які є загальновідомими та які не залежать від волі відповідача: перебування в окупації Енергодарської територіальної громади Запорізької області, в межах якої розташовані виробничі потужності Запорізької АЕС, повне зупинення атомної станції з 11 вересня 2022 року, відсутність доходів від діяльності ВП ЗАЕС. Відповідно, і виконання рішення по справі ускладнене з огляду на існування надзвичайний та виняткових обставин, а стягнення з відповідача додаткових грошових коштів ставить під загрозу фінансування заходів із забезпечення сталої та безпечної роботи об`єктів атомної енергетики чим загрожує енергобезпеці держави та населенню України.

Оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру 3% річних на 50% - до суми 102 960, 50 грн, що відповідає принципу збалансованості інтересів сторін, є справедливим, доцільним, обґрунтованим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права.

Поміж цим, суд зауважує на тому, що у справі №902/417/18 відсутній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо можливого зменшення розміру інфляційних втрат.

При цьому, інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню, як штрафна санкція, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/9911/21.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

При цьому, суд повідомляє, що судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі, оскільки позивачем було заявлено правомірні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а зменшення судом їх розміру не впливає на відшкодування відповідачем позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П`ЯТА СТРАЖА КИЇВ" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 7, літ "г", ідентифікаційний код 35838823) інфляційні втрати у розмірі 931 555 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 102 960 грн 50 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 17 062 грн 14 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст складено 01.04.2025.

Суддя Л.Г. Пукшин