Справа № 909/319/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.04.2025 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., розглянувши матеріали справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ТК Групп" до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

18.03.202 на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області в систему «Електронний суд» надійшла Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ТК Групп" про відкриття провадження у справі про банкрутство визнання банкрутом Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025, справу № 909/319/25 розподілено для розгляду судді Шкіндер П.А.

Згідно з п.5 ч.1 ст.35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з п.5 ч.1 ст.35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

За приписами ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує, що застосування статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачає право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Це положення закріплює «право на суд», одним із елементів якого є наявність суду, що відповідає критеріям незалежності і безсторонності. Поняття «незалежний суд» охоплює два основні аспекти: незалежність від виконавчої влади і від сторін (справа Рінгайсена, А 13 параграф 95). Безсторонність (неупередженість) суду означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Fey проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Wettstein проти Швейцарії», № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ). Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus), заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі. Будь-який суддя, в неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 277/599/15-к.

Відповідно до ч.1 ст.38 ГПК України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу регламентований статтею 39 Господарського процесуального кодексу України. Так, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч. ч. 1, 9, 11 ст. 39 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.10.2019 відкрито провадження у справі № 909/995/19 про банкрутство Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в порядку ст. 94 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з метою проведення санації боржника його керівником; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; відкрито процедуру санації боржника; призначено керуючим санацією керівника боржника Шахова М.В., а розпорядником майна - арбітражного керуючого Лотоцького С.В.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2020 у справі № 909/995/19 затверджено реєстр вимог кредиторів Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", залучено Державне агентство автомобільних доріг України як учасника у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2021 у справі № 909/995/19 (суддя Шкіндер П.А.) затверджено план санації Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", що схвалений комітетом кредиторів 23.04.2021; встановлено строк виконання плану санації боржника - 6 місяців до 14.11.2021; продовжено повноваження керуючого санацією та повноваження розпорядника майна до 14.11.2021; зобов`язано керуючого санацією Лотоцького С.В. надати до 10.11.2021 звіт керуючого санацією за наслідками процедури санації Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 у справі № 909/995/19 (колегія суддів: Желік М.Б. - головуючий, Орищин Г.В., Галушко Н.А.) ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2021 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у затвердженні плану санації Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", що схвалений комітетом кредиторів 23.04.2021. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи на стадії санації.

Постановою Верховний Суд від 22 червня 2022 року у справі № 909/995/19 постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2021 у справі № 909/995/19 - скасував, провадження у справі № 909/995/19 за заявою Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання банкрутом - закрив.

Зазначені обставини, з огляду на приписи пункту 1 частини 1 статті 36 ГПК України унеможливлюють участь судді у розгляді справи та є підставою для самовідводу.

За наведених у заяві про самовідвід обставин, існує сумнів у можливості винесення об`єктивного рішення у цій справі, а здійснення подальшого розгляду справи № 909/319/25 в цьому складі суду слугуватиме зовнішньою ознакою, яка викликатиме сумнів у безсторонності судді.

Відтак, з метою усунення обставин, що можуть викликати в учасників процесу сумнів у неупередженості судді, з метою виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у його безсторонності, з метою забезпечення здійснення розгляду справи незалежним і безстороннім судом, суд вважає, що визначений склад суду не може розглядати цю справу та вважає за необхідне задовольнити заяву судді Шкіндер П.А. про самовідвід.

Відтак, матеріали справи №909/319/25 підлягають передачі для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення складу суду відповідно до ст. 32 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 35, 37, 38, 39, 40, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Львівської області -

ухвалив

1. Заяву судді Шкіндер П.А. про самовідвід у справі № 909/319/25 задовольнити.

2. Відвести суддю Шкіндер П.А. від розгляду справи № 909/319/25.

3. Справу № 909/319/25 передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суду відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та оскарженню не підлягає.

Суддя Шкіндер П.А.