ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2025 р. Справа№ 910/8367/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 26.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024

у справі № 910/8367/24 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991»

про стягнення 623 343, 64 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 623 343,64 грн, з яких: 539 679, 48 грн основний борг, 67 813, 82 грн пеня, 8 684, 10 грн інфляційні втрати та 7 166, 24 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 1, 4, 8, 9, 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст. 526, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України та ст. 193, 224 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором № 3010/23 про транспортно-експедиторське обслуговування від 30.10.2023, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 закрито провадження в справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» суми основного боргу в розмірі 40 000, 00 грн.

У іншій частині позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ФОРВАРДІНГ» 499 679 грн 48 коп. основного боргу, 65 422 грн 22 коп. пені, 8 684 грн 10 коп. інфляційних втрат, 7 164 грн 38 коп. 3% річних та 8 714 грн 25 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача існувала заборгованість за Договором № 3010/23 про транспортно-експедиторське обслуговування від 30.10.2023 на загальну суму 539 679, 48 грн, яка була частково погашена відповідачем у розмірі 40 000,00 грн, під час розгляду справи Господарським судом міста Києва. Судом встановлено, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» суми основного боргу у розмірі 499 679,48 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи прострочення виконання відповідачем свої зобов`язань, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими у перерахованому судом розмірі.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» звернулося 15.10.2024 (згідно поштового трекера на конверті) до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі № 910/8367/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виставлення відповідачу рахунків, на підставі яких повинна була бути здійснена оплата за підписаними між сторонами актами наданих послуг, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасування як не обґрунтоване.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/8367/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8367/24. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі № 910/8367/24.

31.10.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/8367/24.

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відпустці.

У зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.11.2024 у справі №910/8367/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 прийнято справу №910/8367/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Козир Т.П., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі № 910/8367/24 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, надавши докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі, а саме 14 025,22 грн., доказів надсилання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг» (позивачу у справі )за адресою юридичного місцезнаходження та доказів реєстрації електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» у скаржника.

02.12.2024 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої було долучено лише платіжну інструкцію №1674 від 29.11.2024 про сплату судового збору.

Разом з тим, вимоги ухвали суду від 13.11.2024 апелянтом виконано в частині надання доказів, що підтверджують сплату судового за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2024 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» процесуальний строк на усунення недоліків апеляційної скарги, викладених в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024, а саме надання доказів, що підтверджують направлення апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг» та докази реєстрації електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» у скаржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991»).

23.12.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» надійшла заява про усунення недоліків, сформована в системі «Електронний суд» 23.12.2024 з доказами направлення апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг». Також повідомлено про неможливість зареєструвати юридичну особу в підсистемі «Електронний суд».

20.01.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» надійшла заява про усунення недоліків, сформована в системі «Електронний суд» 20.01.2025, в якій останній повідомив про реєстрацію Товариством електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» після відновлення роботи державного реєстру Міністерства юстиції України.

Після виходу суддів з відпусток, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024. Роз`яснено учасника справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заперечення на відзив. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Розгляд справи призначено на 05.03.2025.

05.02.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг» надійшла заява, яка сформована в системі «Електронний суд» 05.02.2025, про проведення судового засідання у справі №910/8367/24, призначеному на 05.03.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

06.02.2025 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, сформований в системі «Електронний суд» 05.02.2025, відповідно до якого позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач зазначає, що апелянт власноруч підписав акти приймання-передачі наданих послуг без зауважень, що свідчить про визнання факту надання послуг у повному обсязі та їх належної якості. Підписання актів є прямим підтвердженням того, що послуги були надані та прийняті без заперечень.

Крім того, позивач наголошує на тому, що апелянт не висував жодних офіційних заперечень щодо наданих послуг або їх якості, що додатково підтверджує прийняття виконаних зобов`язань без зауважень. Навіть у разі ненадходження окремих рахунків на оплату, відповідно до положень чинного законодавства, зокрема статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Сам факт прийняття послуг та їх використання без відповідного заперечення є достатньою підставою для покладання обов`язку щодо їх оплати на апелянта.

Позивач звертає увагу на те, що практика Верховного Суду свідчить про те, що ненадання окремих фінансових документів (зокрема рахунків-фактур) не є достатньою підставою для відмови від виконання зобов`язань, якщо факт виконання послуг підтверджений іншими документами, зокрема актами виконаних робіт.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Особа, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Форвардінг» - Зелінка Василь Володимирович.

05.03.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат у розмірі 18 000,00 грн, на підтвердження суми яких позивачем надано копію акту про надані послуги від 04.03.2025 та копію детального опису наданих послуг адвокатом від 04.03.2025.

Крім того, 05.03.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з відпусткою судді Козир Т.П., протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.03.2025 у справі №910/8367/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційним господарським судом від 05.03.2025 прийнято справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А. Задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» про відкладення розгляду справи. Відкладено розгляд справи №910/8367/24 на 26.03.2025.

Представник позивача брав участь у судовому засіданні 26.03.2025 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представник відповідача, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991».

Представник позивача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 30.10.2023 між позивачем (надалі - експедитор) та відповідачем (надалі - клієнт) укладено договір № 3010/23 про траспортно-експедиційне обслуговування (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, клієнт доручає, а експедитор зобов`язується організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (надалі - ТЕО), перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надати інші транспортно-експедиторські послуги клієнту за згодою сторін.

Згідно з п. 1.3. договору під кожне перевезення клієнт надає експедитору заявку, в якій зазначається найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення (порт завантаження, порт розвантаження, місце доставки вантажу), заплановану дату надання вантажу відправником, тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника та вантажоодержувача а також інша необхідна інформація, що стосується організації ТЕО. Заявка надається за 2 тижні до початку завантаження і готовності вантажу до перевезення та у формі, що передбачена п. 1.4. цього договору.

Відповідно до цього договору клієнт зобов`язується своєчасно оплачувати послуги експедитора (п. 3.1.9. договору).

Пунктом 4.1.3. договору передбачено, що клієнт оплачує:

а) при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт - платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (навантаження та/або розвантаження вантажу, агентські, портові збори і т.п.), протягом трьох (3) банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку, але до вивозу вантажу з порту;

б) при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі експорт - платежі за послуги з перевезення вантажу морським транспортом і супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (завантаження та/або розвантаження вантажу, агентські, портові збори, інше), протягом 1 (одного) банківського дня від дати виходу вантажу на борту судна з порту навантаження. Оригінал коносамента для отримання вантажу в порту призначення, видається тільки при оплаті клієнтом за рахунком експедитора в повному обсязі.

в) при перевезенні вантажу автомобільним та/або залізничним транспортом (при наземній доставці), оплата здійснюються клієнтом протягом трьох банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку.

г) при перевезенні вантажу авіасполученням - платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (в т.ч. вантажно-розвантажувальні роботи, агентський, портові збори),шляхом 100% передоплати до моменту надання послуг, та не пізніше двох банківських днів з моменту виставлення видання експедитором рахунку.

д) по виставленому рахунку експедитора внутрішньопортове зберігання вантажу, використання інфраструктури порту, згідно з тарифами, офіційно встановленими портом та/або контейнерними операторами, що офіційно здійснюють свою діяльність на території зазначених портів. При цьому експедитор залишає за собою право зобов`язати клієнта, шляхом виставлення рахунку, здійснити передоплату за послуги, пов`язані з тривалим перебуванням вантажу у порту/на терміналі, які перебувають у порту/терміналі понад безоплатного періоду зберігання вантажу (у контейнерах), встановленого згідно з умовами порту/терміналу/агента контейнерної лінії, у тому числі за послуги за зберігання вантажу (в т.ч. у контейнері) та штраф за понаднормативне використання контейнера (демередж) тощо, до моменту вивезення вантажу з порту/терміналу.

Відповідно до п. 4.1.5. договору, виконані послуги регламентуються актом виконаних робіт та рахунком експедитора.

Згідно з п. 5.3.4. договору, у випадку несвоєчасного здійснення клієнтом оплати по виставленим рахункам експедитора, клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка підлягає сплаті за кожний день та за весь час такого прострочення, до моменту повного погашення заборгованості.

Пунктом 5.3.5. договору сторони передбачили, що клієнт сплачує штраф за користування контейнерним обладнанням понад встановленого строку (демерредж), відповідно до умов, встановлених судноплавальною лінією (її агента).

Термін дії договору встановлюється з моменту підписання обома сторонами до кінця календарного року. При відсутності пропозицій про розірвання цього договору за 20 днів до кінця року, такий договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік (п. 7.1. договору).

Судом першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, встановлено, що на виконання умов договору за період з грудня 2023 року по січень 2024 року, позивачем надано відповідачу послуги з організації перевезення вантажів на загальну суму 848 235, 17 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг): № 9730 від 06.12.2023 на суму 73 650, 84 грн, № 9729 від 06.12.2023 на суму 165 079, 46 грн, № 730 від 01.01.2024 на суму 44 825, 73 грн, № 731 від 01.01.2024 на суму 243 032, 84 грн, № 983 від 12.01.2024 на суму 58 678, 44 грн, № 984 від 12.01.2024 на суму 165 099, 00 грн, № 732 від 16.01.2024 на суму 75 114, 04 грн, № 985 від 17.01.2024 на суму 22 754, 82 грн.

Вказані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані та скріплені печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 848 235, 17 грн, а саме: № 8872 від 17.11.2023 на суму 73 650, 84 грн, № 9363 від 29.11.2023 на суму 165 079, 46 грн, № 10011 від 11.12.2023 на суму 44 825, 73 грн, № 10268 від 15.12.2023 на суму 243 032, 84 грн, № 10403 від 18.12.2023 на суму 58 678, 44 грн, № 10804 від 26.12.2023 на суму 165 099, 00 грн, № 545 від 16.01.2024 на суму 75 114, 04 грн, № 612 від 17.01.2024 на суму 22 754, 82 грн.

У свою чергу, відповідачем за період з листопада 2023 року по березень 2024 року було частково оплачено отримані послуги в загальному розмірі 308 555, 69 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 1302 від 22.11.2023 на суму 73 650, 00 грн за рахунком № 8872 від 17.11.2023; № 1327 від 19.12.2023 на суму 151 079, 46 грн, № 1328 від 20.12.2023 на суму 14 000, 00 грн за рахунком № 9363 від 29.11.2023; № 1326 від 19.12.2023 на суму 44 825, 73 грн за рахунком № 10011 від 11.12.2023; № 1354 від 12.02.2024 на суму 10 000, 20 грн, № 1360 від 14.02.2024 на суму 10 000, 20 грн, № 1383 від 5 000,10 грн.

Враховуючи надані позивачем послуги та оплати, які здійснені відповідачем суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що несплаченими залишились послуги на суму 539 679, 48 грн (0, 84 грн (за рахунком № 8872 від 17.11.2023) + 243 032, 84 грн (за рахунком № 10268 від 15.12.2023) + 33 677, 94 грн (№ 10403 від 18.12.2023) + 165 099, 00 грн (за рахунком № 10804 від 26.12.2023) + 75 114, 04 грн (за рахунком № 545 від 16.01.2024) + 22 754, 82 грн (за рахунком № 612 від 17.01.2024).

29.05.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією № 27/05/24 від 27.05.2024, в якій просив протягом трьох банківських днів перерахувати суму боргу за договором у розмірі 539 679,48 грн, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта»№ 206, фіскальним чеком та описом вкладення в цінний лист від 29.05.2024.

Однак, матеріали справи не містять відповіді відповідача на зазначену претензію позивача.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 539 679, 48 грн основного боргу, 67 813, 82 грн пені, 8 684, 10 грн інфляційних втрат та 7 166, 24 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів, погоджується з судом першої інстанції, що зазначений договір - є договором транспортного експедирування, отже, до правовідносин щодо його виконання підлягають застосуванню норми Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Стаття 929 Цивільного кодексу України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Стаття 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» містить визначення понять наступних термінів:

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

- перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

- учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, внутрішнього водного та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Експедитори за дорученням клієнтів:

- забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України;

- фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів;

- здійснюють роботи, пов`язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів;

- ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об`єктів;

- організовують охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання;

- організовують експертизу вантажів;

- здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;

- надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження;

- забезпечують виконання комплексу заходів з відправлення вантажів, що надійшли в некондиційному стані, з браком, у пошкодженій, неміцній, нестандартній упаковці або такій, що не відповідає вимогам перевізників;

- здійснюють страхування вантажів та своєї відповідальності;

- забезпечують підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів і вантажів згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо діяльності відповідного виду транспорту;

- забезпечують оптимізацію руху матеріальних потоків від вантажовідправника до вантажоодержувача з метою досягнення мінімального рівня витрат;

- здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів;

- оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог;

- надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством;

- надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор має право на відшкодування в погоджених з клієнтом обсягах додаткових витрат, що виникли в нього при виконанні договору транспортного експедирування, якщо такі витрати здійснювалися в інтересах клієнта.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Як уже встановлено судом на підставі договору, позивачем були надані, а відповідачем прийняті експедиторські послуги з організації перевезення вантажу на загальну суму 848 235, 17 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» визначено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З урахуванням викладеного вище, у відповідності до приписів п. 4.1.3. договору відповідач повинен був сплатити надані послуги наступним чином:

- за рахунком № 8872 від 17.11.2023 на суму 73 650,84 грн до 22.11.2023 включно;

- за рахунком № 10268 від 15.12.2023 на суму 243 032,84 грн до 20.12.2023 включно;

- за рахунком № 10403 від 18.12.2023 на суму 58 678, 44 грн до 21.12.2023 включно;

- за рахунком № 10804 від 26.12.2023 на суму 165 099,00 грн до 29.12.2023 включно;

- за рахунком № 545 від 16.01.2024 на суму 75 114,04 грн до 19.01.2024 включно;

- за рахунком № 612 від 17.01.2024 на суму 22 754,82 грн до 22.01.2024 включно.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу транспортно-експедиторські послуги згідно умов договору, а відповідач у порушення умов договору в обумовлений строк оплатив надані послуги частково в сумі 308 555,69 грн, а тому має перед позивачем заборгованість з оплати послуг у сумі 539 679,48 грн (848 235,17 грн (загальна вартість послуг) - 308 555,69 грн (сплачено відповідачем).

Разом з тим, після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідачем було частково сплачено суму грошових коштів у загальному розмірі 40 000,00 грн, що підтверджується випискою з банку АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 30.10.2023 по 07.08.2024.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відтак, враховуючи, що відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 40 000,00 грн, після звернення позивача з даним позовом до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження в справі № 910/8367/24 в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 40 000, 00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, тобто в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Доказів оплати суми заборгованості в розмірі 499 679, 48 грн матеріали справи не містять та відповідачем у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, таких доказів суду не надано, а тому враховуючи, що розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт надання/отримання послуг документально підтверджено матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості в розмірі 499 679, 48 грн.

Доводи апелянта про неотримання виставлених позивачем рахунків на оплату відхиляться судом апеляційної інстанції, оскільки матеріали справи містять зазначені рахунки на оплату, а у актах здачі-приймання робіт, які підписані апелянтом без зауважень, підставою для їх складання зазначено відповідний рахунок.

Отже, підписавши акти здачі-приймання робіт апелянт підтвердив обізнаність про рахунки на оплату.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконаним. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Згідно з п. 5.3.4. договору, у випадку несвоєчасного здійснення клієнтом оплати по виставленим рахункам експедитора, клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка підлягає сплаті за кожний день та за весь час такого прострочення, до моменту повного погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача пені у розмірі 65 422, 22 грн за загальний період з 22.01.2024 по 01.07.2024, а не 67 813, 82 грн, як помилково розраховано позивачем.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 166,24 грн за загальний період з 22.01.2024 по 01.07.2024 та інфляційні втрати в розмірі 8 684, 10 грн за загальний період з лютого 2024 року по травень 2024 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача саме 7 164, 38 грн за період з 22.01.2024 по 01.07.2024, в розмірі визначеному судом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог про стягнення 8 684,10 грн інфляційних втрат, за загальний період з лютого 2024 року по травень 2024 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 499 679,48 грн, пені у розмірі 65 422,22 грн, 3% річних у розмірі 7 164,38 грн та інфляційних втрат у розмірі 8 684,10 грн.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. Господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому в задоволенні апеляційної Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 - залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Хауз 1991» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі №910/8367/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі №910/8367/24 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Справи №910/8367/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.04.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров