ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. Справа№ 910/10878/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників учасників справи:

від позивача за первісним позовом: Кострець Є.В., адвокат, посвідчення № 21/1789;

від відповідача за первісним позовом: Остапенко С.Л., адвокат, посвідчення № 818;

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 (повний текст - 23.12.2024)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 (повний текст - 26.12.2024)

у справі № 910/10878/24 (суддя - Ващенко Т.М.)

за первісним позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 526 010 432,79 грн,

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

про тлумачення пункту договору

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 295 425 867,17 грн, з яких: 278 275 274,92 грн заборгованості за договором про участь у балансуючому ринку №0421-41013 від 27.05.2019 за період лютий - липень 2024 року, 11 940 777,52 грн інфляційних втрат, 5 209 814,73 грн 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0421-41013 від 27.05.2019 щодо вчасної оплати за балансуючу електричну енергію, придбану за період лютий 2024 року - вересень 2024 року.

28.10.2024 від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої до стягнення з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заявлено 526 010 432,79 грн, з яких: 499 361 419,37 грн заборгованості за договором про участь у балансуючому ринку №0421-41013 від 27.05.2019 за період лютий - вересень 2024 року, 19 585 890,70 грн інфляційних втрат та 7 063 122,72 грн 3% річних, яка 05.11.2024 року була прийнята судом першої інстанції до розгляду.

04.11.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" про тлумачення пункту 4.1. договору про участь у балансуючому ринку №0421-41013 від 27.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 прийнято зустрічний позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" про тлумачення пункту договору, до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом вимоги за зустрічним позовом.

2. Короткий зміст оскаржуваних рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 закрито провадження у справі № 910/10878/24 в частині позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 8 335 698,11 грн основного боргу. В іншій частині первісний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" 491 025 721 грн 26 коп. основного боргу, 19 585 890 грн 70 коп. інфляційних втрат, 7 063 122 грн 72 коп. 3 % річних та 1 059 800 грн 00 коп. судового збору. Відмовлено в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про відстрочення виконання рішення та зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" 100 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим основним та з додатковим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" 12.01.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 13.01.2025), в якій просив прийняти апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 року у справі №910/10878/24, відкрити апеляційне провадження. Оскаржувані рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 року у справі №910/10878/24 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" коштів, 3-х відсотків річних та інфляційних втрат за договором про участь в балансуючому ринку та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100 000,00 грн скасувати, відмовивши позивачу у задоволенні заявлених вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в оскаржуваній частині на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/10878/24 було залишено без руху. Запропоновано скаржнику доплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (66 000,00 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/10878/24. Розгляд справи призначено на 03.03.2025 року.

29.01.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків (була зареєстрована 30.01.2025), до якої сторона долучила докази доплати судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № АУ-514 від 27.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/10878/24. Розгляд справи призначено на 03.03.2025 року.

В судовому засіданні 03.03.2025 було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення. Однак, враховуючи винятковий випадок, виходячи із складності справи, подання первісного та зустрічного позовів, великий обсяг здійснених розрахунків, надання часткового контррозрахунку, оскарження основного та додаткового рішень, суд апеляційної інстанції повернувся із стадії ухвалення судового рішення - до повторного дослідження доказів.

У зв`язку зі складністю справи, враховуючи винятковий випадок, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 17.03.2025. Водночас, суд повернувся до стадії судового розгляду для з`ясування питання щодо контррозрахунку відповідача, з яким він не погодився в суді першої інстанції. В судовому засіданні суд оголосив перерву на 20.03.2025.

В судове засідання 20.03.2025 з`явились представники обох сторін. Представник відповідача за первісним позовом апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові. Представник позивача за первісним позовом проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваних рішень неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема скаржник вважає, що місцевий господарський суд не врахував законодавчі вимоги щодо порядку розрахунків на балансуючому ринку, не врахував обставини, що виключають вину відповідача. На думку скаржника, умовою проведення розрахунків за балансуючу електричну енергію є наявність коштів на рахунку із спеціальним режимом використання, що надійшли від учасників балансуючого ринку. Однак, доказів порушення НЕК «Укренерго» установленого Законом про ринок алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію позивачем за первісним позовом не надано, і з матеріалів справи не випливає, що саме по собі вказує на неможливість стягнення з НЕК «Укренерго» заборгованості (навіть у разі її існування) в судовому порядку. Скаржник наголошує, що у спірних відносинах має застосовуватися пріоритет спеціальної норми Закону України "Про ринок електричної енергії" над загальними нормами ЦК України та ГК України, який необхідно було врахувати при вирішенні спору».

Щодо розрахунку інфляційних втрат та 3% річних скаржник зазначає, що позивачем за первісним позовом не вказано, до яких саме дій/подій він пов`язав зазначені строки (початок періоду прострочення), адже вказане не передбачено умовами договору і не випливає з чинного законодавства. Також, на думку скаржника, подані позивачем за первісним позовом документи (звіти) не містять ЕЦП, тобто не підписані у визначеному чинним законодавством порядку, а отже не містять обов`язкових реквізитів документа. Тому такі «звіти» не є належними доказами у розумінні ст. 76 ГПК України.

Стосовно обраного позивачем за первісним позовом способу захисту скаржник вважає, що позивач мав обрати відповідний спосіб захисту своїх інтересів і подати позовну заяву про зобов`язання відповідача перерахувати на рахунок АТ «ДТЕК Дніпроенерго» кошти в сумі заборгованості з рахунків НЕК «Укренерго» зі спеціальним режимом використання в ГУ АТ «Ощадбанк» НОМЕР_1 , в АТ «Укрексімбанк» НОМЕР_2 та в АБ «Укргазбанк» НОМЕР_3 , проте не заявив відповідних вимог; так само позивач не вимагає внесення коштів на рахунок із спеціальним режимом використання з інших власних рахунків відповідача.

Також, на думку скаржника, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Щодо додаткового рішення скаржник вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу 120 000,00 грн., явно суперечить критеріям пропорційності, співмірності і розумності.

5. Узагальнений виклад відзиву а на апеляційну скаргу

Позивач вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою з урахуванням наступного. Так, щодо рахунку зі спеціальним режимом використання та про ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку, сторона з посиланням на ст. 75 ЗУ «Про ринок електрично енергії» зазначила, що з метою належного виконання грошових зобов`язань слід вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що, свою чергу, свідчить про те, що відповідач не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків. Зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. У той же час ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права щодо відповідальності за невиконання грошових зобов`язань.

В контексті наведеного сторона звертає увагу на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21 та від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21, від 08.06.2022 справі № 910/6636/21, від 18.10.2022 у справі № 910/6578/21, спір у яких виник з подібних правовідносин.

Відповідач також вказує, що заявлена позовна вимога про стягнення коштів (з будь-якого рахунка відповідача) суперечить вимогам законодавства, зокрема ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії».

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 910/9374/21 викладено правовий висновок, згідно якого у розумінні положень Правил ринку (зокрема пункти 1.1.4, 1.1.2, 1.8.1, 1.11.1, 1.11.8, 5.11.1, 5.11.2, 5.28.1, 7.2.1, 7.7.4), з урахуванням змісту договору (пункти 4.1, 4.5, 5.3, 5.4), направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків (АР) через систему управління ринком. Іншого порядку та способу направлення рахунків, ані Правилами ринку, ані умовами договору не передбачено, а тому суд вважає належним їх направлення (формування) АР у системі управління ринком.

Отже, за доводами сторони, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, будучи одночасно АР та ОСП, перебуває в цілком різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії, має можливість не тільки отримувати рахунки та ознайомлюватись з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у системі, а й проводити розрахунки за ними.

Щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, заперечував таке. Так, відповідач на 24 сторінці апеляційної скарги зазначає, що спроба вилучення у НЕК «Укренерго» неспівмірної суми в розмірі 526 010 432,79 грн. та накладення арешту на його рахунки фактично паралізує діяльність оператора системи передачі, що загрожує колапсом енергетичної інфраструктури країни в умовах воєнного стану. Зауважує, що зважаючи на часткову оплату відповідачем суми боргу в розмірі 8 335 698,11 грн. після звернення до суду, сума що підлягає стягненню становить 517 674 734,68 грн., а не 526 010 432,79 грн., як вказує відповідач. Сторона вказала, що особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення. Такі докази відповідачем не надавалися.

А тому позивач вважає, що Господарським судом міста Києва було враховано інтереси сторін, їх матеріальний та фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та недоведеність ним наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому прийняте рішення є законним та справедливим.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.05.2019 між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" та Приватним акціонерним товариством "НАК "Укренерго" укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії №0421-41013 (далі - договір), типова форма якого є невід`ємною частиною Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307.

Відповідно до п. 1.3 договору ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку. Надання ППБ ОСП заяви-приєднання в цілому до цього договору (далі - заява-приєднання), що є додатком 1 до цього договору, є погодженням пропозиції на приєднання до цього договору, а також зобов`язанням щодо виконання Правил ринку. Заява-приєднання надається з відкладальною обставиною, якою є реєстрація ППБ ОСП.

Відповідно до п. 2.1. договору його загальна вартість складається із суми всіх платежів, здійснених ОСП на користь ППБ та ППБ на користь ОСП протягом дії цього договору за придбані і продані обсяги електричної енергії на балансуючому ринку відповідно до умов цього договору.

За підсумками місяця визначається індикативна величина - середньозважена ціна небалансів електричної енергії за розрахунковий місяць, яка розраховується шляхом ділення загальної вартості балансуючої електричної енергії на загальний обсяг балансуючої електричної енергії.

Пунктом 2.2. договору визначено, що розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку.

Виставлення рахунків та здійснення платежів здійснюється відповідно до процедур та графіків, визначених у Правилах ринку (п. 4.1. договору).

Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.4. договору ОСП формує та направляє акт купівлі-продажу до ППБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. Підписання акта відбувається в електронній формі. Протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ акта ППБ розглядає та повертає ОСП один примірник акта, підписаного зі своєї сторони. У разі незгоди з розрахунками ОСП відповідно до акта ППБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього акта та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно з п. 5.4. договору ОСП зобов`язується здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим договором.

Цей договір набирає чинності з моменту надання ППБ письмової згоди на приєднання і є чинним до 31 грудня включно поточного року, у якому була надана письмова згода на приєднання. Письмова згода на приєднання реєструється ОСП. Витяг з реєстру надається ОСП ППБ (п. 9.1. договору).

Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п. 9.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач у період з лютого 2024 року по вересень 2024 року здійснив продаж відповідачу балансуючої електричної енергії загальною вартістю 742 369 245, 35 грн, що підтверджується автоматично сформованими (виставленими) в СУР відповідними подекадними рахунками на оплату вартості балансуючої електроенергії, подекадними рахунками за балансуючу електроенергію, які направлялись позивачем за первісним позовом на офіційні електроні адреси відповідача за первісним позовом, підписаними між сторонами за допомогою КЕП помісячними актами купівлі-продажу балансуючої електроенергії: № БР/24/02-0421 від 29.02.2024 р. (за лютий 2024 року), № БР/24/03-0421 від 31.03.2024 р. (за березень 2024 року), № БР/24/04-0421 від 30.04.2024 р. (за квітень 2024 року, № БР/24/05-0421 від 31.05.2024 (за травень 2024 року), №БР/24/06-0421 від 30.06.2024 року (за червень 2024 року), № ППБ_02_2024_07_0421 від 31.07.2024 року (за липень 2024 року), № ППБ_02_2024_08_0421 від 31.08.2024 року (за серпень 2024 року), № ППБ_02_2024_09_0421 від 30.09.2024 року (за вересень 2024 року), копії яких містяться в матеріалах справи.

Втім, як стверджує позивач, відповідач у порушення умов договору та Правил ринку, взяті на себе грошові зобов`язання у повному обсязі належним чином не виконав та не сплатив позивачу в установлені строки у повному обсязі вартість отриманої балансуючої електричної енергії за вказаний період, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 499 361 419,37 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем частково була погашена заборгованість у сумі 8 335 698,11 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №000000700 від 29.10.2024, копія якої долучена до матеріалів справи Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго".

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ "ДТЕК Дніпроенерго" (постачальник послуг балансування/ППБ) є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. ПрАТ "НЕК "Укренерго" є оператором системи передачі, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР).

За змістом пунктів 1, 2 частини 1 статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

Частиною 2 статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим Законом та правилами ринку. Надавати послуги з балансування мають право також споживачі у порядку, визначеному правилами ринку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з умовами укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" як ППБ та Приватним акціонерним товариством "НАК "Укренерго" як ОСП, АР договору про участь у балансуючому ринку, ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку. Даний договір укладається за умови приєднання ППБ до договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

Згідно з пунктом 4.1 договору виставлення рахунків та здійснення платежів здійснюється відповідно до процедур та графіків, визначених у Правилах ринку.

За підсумками місяця ППБ складає та направляє ОСП у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) два примірники підписаного зі своєї сторони акта приймання-передачі наданих послуг балансування, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом трьох робочих днів з моменту його отримання від ОСП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що мають бути усунені (п. 4.2 договору).

У пункті 7.2.1 Правил ринку визначено, що АР на щоденній основі надсилає через систему управління ринком платіжний документ кожному ППБ із зазначенням суми, яка повинна бути сплачена ППБ за відповідний період щодо закупівлі балансуючої енергії, та окремий платіжний документ із зазначенням суми, яка має бути сплачена ППБ щодо платежів за невідповідність.

ППБ на щоденній основі надсилає АР платіжний документ із зазначенням суми, яка повнинна бути сплачена АР за торговий день щодо закупівлі балансуючої енергії.

У відповідності до п. 7.7.4 Правил ринку, оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.

Отже, Правилами ринку не передбачено складення актів приймання-передачі наданих послуг з балансування, а визначено, що оплата балансуючої електричної енергії ОСП проводиться на підставі рахунка у строк, протягом чотирьох робочих днів з дати його направлення.

Також суд першої інстанції правомірно врахував правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.12.2023 у справі №910/9216/22 та від 03.02.2023 у справі №910/9374/21, в яких зазначено, що обов`язком щодо формування, надсилання платіжних документів та здійснення розрахунків між учасниками ринку в системі наділений саме адміністратор розрахунків. При цьому, у розумінні положень Правил ринку (зокрема пункти 1.1.4, 1.1.2, 1.8.1, 1.11.1, 1.11.8, 5.11.1, 5.11.2, 5.28.1, 7.2.1, 7.7.4), направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків (АР) через систему управління ринком. Іншого порядку та способу направлення рахунків, ані Правилами ринку, ані умовами договору не передбачено, а тому суд вважає належним їх направлення (формування) АР у системі управління ринком.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вірно встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідач, будучи одночасно АР та ОСП, перебуває в цілком різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії, має можливість не тільки отримувати рахунки та ознайомлюватись з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у системі, а й проводити розрахунки за ними.

Позивачем до позовної заяви долучено докази того, що у системі управління ринком АР сформував подекадні рахунки на оплату вартості балансуючої електричної енергії за період з лютого 2024 року по вересень 2024 року.

Також до позовної заяви долучено докази направлення позивачем на офіційні електроні адреси відповідача підписані КЕП подекадні рахунки за балансуючу електроенергію та оформлені й підписані шляхом накладення ЕЦП помісячні акти купівлі-продажу балансуючої електроенергії за спірний період.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання, за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, ПрАТ "НЕК "Укренерго" свої зобов`язання за договором належним чином не виконувало, доказів протилежного скаржником до матеріалів справи не надано.

Як вже було зазначено вище, після звернення Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" з позовом до суду та відкриття провадження у даній справі відповідачем частково була погашена заборгованість у сумі 8 335 698,11 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №000000700 від 29.10.2024. В цій частині рішення не оскаржує.

У зв`язку з чим провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 8 335 698,11 грн закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відтак, як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань з оплати електричної енергії, у зв`язку з чим сума основного боргу ПрАТ "НЕК "Укренерго" перед АТ "ДТЕК Дніпроенерго" становила 491 025 721, 26 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

А тому суд першої інстанції з урахуванням частково погашена заборгованість у сумі 8335698,11 грн, (що підтверджується платіжною інструкцією №000000700 від 29.10.2024, копія якої долучена до матеріалів справи Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго"), вважає, що позовні вимоги про стягнення 491 025 721,26 грн - є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом.

Щодо доводів відповідача за первісним позовом про відсутність вини останнього у простроченні виконання своїх зобов`язань з посиланням на те, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" оплачує придбану балансуючу електричну енергію з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання оператора системи передачі, у зв`язку з чим оплата здійснюється після надходження коштів на цей рахунок від інших учасників балансуючого ринку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.

Колегія суддів звертає увагу, що умови договору не містять будь-яких застережень щодо використання ОСП поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та, відповідно, умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку.

Згідно ч. 4 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках.

Кошти із поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на:

1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників;

2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників;

3) поточний рахунок оператора системи передачі.

З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти із власного поточного рахунка.

З наведеної статті Закону вбачається, що її зміст не містить імперативної заборони щодо розрахунку ОСП з постачальником електричної енергії тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання.

З огляду на викладене вище місцевий господарський суд вірно відхилив доводи відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту його порушених прав з огляду на заявлення ним вимоги про стягнення заборгованості без конкретизації рахунку, з якого така заборгованість підлягатиме стягненню, адже така вимога не суперечить ні нормам ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГПК України, ні нормам наведеної ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії."

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 063 122, 72 грн 3% річних та 19 585 890, 70 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції за заявлений позивачем період прострочення, враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання, з яких зобов`язання можна вважати простроченими, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заявлених до стягнення сум, з огляду на що вимоги позивача 7 063 122, 72 грн 3% річних та 19 585 890, 70 грн інфляційних втрат правильно задоволено повністю.

Щодо доводів скаржника в апеляційній скарзі стосовно невірно здійсненого позивачем розрахунку 3% річних та втрат від інфляції, колегія суддів зазначає наступне.

В своїй апеляційній скарзі відповідач наводить, як він зазначає, свій власний контррозрахунок 3% річних за період з липня 2024 року по вересень 2024 року та інфляційних втрат за липень 2024 року. Тобто відповідачем вибірково обрано частково заявлений позивачем період штрафних санкцій, однак висловлено заперечення стосовно всього розрахунку позивача інфляційних втрат, починаючи з 16 періоду (розрахунок подавався до суду першої інстанції та наявні в матеріалах справи).

Відтак, колегія суддів критично оцінює вказаний контрозрахунок скаржника, оскільки він не містить повного періоду нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, заявлених позивачем.

Одночасно, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснений позивачем та задоволено судом першої інстанції щодо декадних звітів є помилковим.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 4.1 договору виставлення рахунків та здійснення платежів здійснюється відповідно до процедур та графіків, визначених у Правилах ринку.

Правила ринку, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307, визначають порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.

Відповідно до п. 7.2.1. Правил ринку АР через CУР на четвертий робочий день після завершення декади формує декадний звіт ППБ та надсилає на електронну адресу ППБ повідомлення про формування декадного звіту ППБ. ППБ зобов`язаний упродовж двох робочих днів з дня отримання повідомлення про формування декадного звіту ППБ забезпечити на рахунку ескроу ППБ наявність коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до цього звіту.

На третій робочий день з дня надсилання повідомлення про формування декадного звіту ППБ, АР о 08:00 перевіряє достатність на рахунку ескроу ППБ коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, для оплати балансуючої електричної енергії відповідно до цього звіту та у разі їх недостатності вживає заходи, передбачені главою 1.7 розділу І цих Правил.

Сума коштів, що має бути забезпечена на рахунку ескроу ППБ, не може бути зменшена на суму коштів нарахування для ППБ (списання для АР) відповідно до декадних звітів ППБ цього розрахункового місяця.

ППБ зобов`язаний забезпечувати на рахунку ескроу ППБ суму коштів відповідно до декадних звітів ППБ за розрахунковий місяць до моменту появи місячного звіту ППБ за цей розрахунковий місяць.

Також відповідно до п. 7.7.1 Правил ринку для забезпечення розрахунків з учасниками ринку, АР формує три декадні звіти та один місячний звіт для кожного розрахункового місяця.

Декадні звіти відповідним учасникам ринку формуються АР на четвертий робочий день після останнього дня цієї декади.

Місячні звіти відповідним учасникам ринку формуються АР на одинадцятий день місяця, наступного за розрахунковим місяцем.

Враховуючи, що п. 7.2.1. та 7.7.1 Правил ринку регулюють питання формування декадних звітів та забезпечення суми коштів відповідно до декадних звітів, колегія суддів відхиляє твердження скаржника стосовно відсутності зобов`язання здійснювати оплату декадних звітів, та помилковості здійснення позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат щодо декадних звітів.

Колегія суддів наводить здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за липень (розрахунок з яким скаржник не погоджується) з детальним дослідженням та описом даного розрахунку.

Отже, в матеріалах справи наявний доданий позивачем до позовної заяви звіт за липень 2024 року (скрін з СУР). (т.1, а.с. 85).

З даного звіту вбачається, що позивачем було виставлено, як декадні звіти, так і місячний звіт за липень 2024 року, а саме 16.07.2024 року звіт за першу декаду липня 2024 року на суму 5 309 127, 67 грн., 25.07.2024 року звіт за другу декаду липня 2024 року на суму 8 886 703, 99 грн., звіт за третю декаду липня 2024 року на суму 15 731 596, 33 грн. та 11.08.2024 року місячний звіт за липень 2024 року на суму 79 412 969, 30 грн.

Як вже вище колегією суддів встановлено, відповідно до п. 7.2.1. Порядку позивач має право виставляти відповідачу декадні звіти, а відповідач в свою чергу зобов`язаний здійснювати забезпечення суми коштів відповідно до декадних звітів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що скаржник не спростовує вказані суми заборгованості у викладених вище звітів, тобто не заперечує.

Також, в матеріалах справи наявний додаток №1 до заяви про збільшення розміру позовних вимог (розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних). (т.1, а.с. 241-242).

Як вбачається з даного розрахунку, позивач здійснює нарахування за інфляційних втрат за період заборгованості липня 2024 року наступним чином:

- звіт за третю декаду липня 2024 року №001; період з 14.08.2024 року по 30.09.2024 року; сума боргу 15 731 596, 33 грн.; (період 16);

- місячний звіт за липень 2024 року №001; період з 16.08.2024 року по 30.09.2024 року; сума боргу 63 681 372, 97 грн. (борг сплачено частково 19.09.2024 року в розмірі 804 304, 96 грн. (період 17);

Щодо суми заборгованості колегія суддів дійшла висновку, що звіт за третю декаду липня 2024 року був на суму 15 731 596, 33 грн. (як позивачем і визначено в своєму розрахунку за період 16), місячний звіт за липень 2024 року був на суму 79 412 969, 30 грн., водночас позивач при розрахунку інфляційних втрат за період 17 взято суму заборгованості 63 681 372, 97 грн. із розрахунку (79 412 969, 30 грн. - 15 731 596, 33 грн. = 63 681 373 грн.).

Тобто в періоді 17 позивачем не враховано повторно суми боргу декадного звіту в розмірі 15 731 596, 33 грн.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач в своєму розрахунку за період 17 врахував часткову сплату заборгованості за платіжною інструкцією №000001525 від 19.09.2024 року на суму 804 304, 96 грн. (т.1, а.с. 126).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що скаржник в апеляційній скарзі в своєму контррозрахунку помилково зазначає про сплату заборгованості в сумі 804 304, 96 грн. 27.09.2024 року.

Отже, з викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем вірно визначено розміри заборгованості в періодах 16 та 17, з якими скаржник не погоджується.

Щодо сум, визначених позивачем в період 16 та 17 колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище в періоді 16 позивач визначив період нарахування інфляційних втрат з 14.08.2024 року по 30.09.2024 року, а в періоді 17 з 16.08.2024 року - по 30.09.2024 року.

Також, як вже було вище встановлено, звіт за третю декаду липня 2024 року було виставлено 07.08.2024 року, місячний звіт за липень 2024 року було виставлено 11.08.2024 року.

Стосовно періоду з 14.08.2024 року по 30.09.2024 року щодо декадного звіту, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2.1. Правил ринку АР через CУР на четвертий робочий день після завершення декади формує декадний звіт ППБ та надсилає на електронну адресу ППБ повідомлення про формування декадного звіту ППБ.

ППБ зобов`язаний упродовж двох робочих днів з дня отримання повідомлення про формування декадного звіту ППБ забезпечити на рахунку ескроу ППБ наявність коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до цього звіту.

На третій робочий день з дня надсилання повідомлення про формування декадного звіту ППБ, АР о 08:00 перевіряє достатність на рахунку ескроу ППБ коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, для оплати балансуючої електричної енергії відповідно до цього звіту та у разі їх недостатності вживає заходи, передбачені главою 1.7 розділу І цих Правил.

Сума коштів, що має бути забезпечена на рахунку ескроу ППБ, не може бути зменшена на суму коштів нарахування для ППБ (списання для АР) відповідно до декадних звітів ППБ цього розрахункового місяця.

ППБ зобов`язаний забезпечувати на рахунку ескроу ППБ суму коштів відповідно до декадних звітів ППБ за розрахунковий місяць до моменту появи місячного звіту ППБ за цей розрахунковий місяць.

Отже, враховуючи п. 7.2.1. Порядку, звіт за третю декаду липня 2024 року повинен був сформований 05.08.2024 року (4-й день припадає на вихідний день 04.08.2024 року), фактично звіт за третю декаду липня 2024 року надісланий 07.08.2024 року (що вище встановлено). До 09.08.2024 року (упродовж двох робочих днів з дня отримання повідомлення) ППБ повинен був забезпечити на рахунку ескроу ППБ наявність коштів. З 12.08.2024 року (третій день припадає на вихідний 10.08.2024 року) АР повинен перевірити достатність на рахунку ескроу ППБ коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, для оплати балансуючої електричної енергії відповідно до цього звіту.

Стосовно періоду з 16.08.2024 року по 30.09.2024 року щодо місячного звіту, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2.2 Правил ринку для формування місячного звіту ППБ, АКО на дев`ятий календарний день місяця, наступного за розрахунковим, надає АР сертифіковані дані комерційного обліку за розрахунковий місяць.

АР через СУР на одинадцятий календарний день місяця, наступного за розрахунковим, формує місячний звіт ППБ та надсилає на електронну адресу ППБ повідомлення про формування місячного звіту ППБ.

ППБ зобов`язаний упродовж двох робочих днів з дня отримання повідомлення про формування місячного звіту ППБ забезпечити на рахунку ескроу ППБ наявність коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до місячного звіту ППБ.

З урахуванням даних місячного звіту ППБ оформлюється Акт купівлі-продажу балансуючої електричної енергії у порядку, встановленому договором про участь у балансуючому ринку.

АР о 08:00 на третій робочий день з дня надсилання повідомлення про формування місячного звіту ППБ перераховує з рахунку ескроу ППБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП кошти в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії.

Якщо за результатами місячного звіту ППБ має відбутись списання для АР (нарахування для ППБ), АР на четвертий робочий день з дня надсилання повідомлення про формування місячного звіту ППБ перераховує з рахунку зі спеціальним режимом використання ОСП кошти на рахунок ППБ відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії.

У разі недостатності на рахунку ескроу ППБ коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, АР вживає заходи, передбачені главою 1.7 розділу І цих Правил.

Отже, враховуючи п. 7.2.2. Правил ринку до 11.08.2024 року повинен був сформований місячний звіт за липень (як він фактично і сформований), до 14.08.2024 року АР повинен перерахувати з рахунку ескроу ППБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП кошти в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії, а в разі списання для АР (нарахування для ППБ), до 15.08.2024 року АР повинен був перерахувати з рахунку зі спеціальним режимом використання ОСП кошти на рахунок ППБ.

Таким чином, враховуючи вимоги пунктів 7.2.1. та 7.2.2. Правил ринку, колегія суддів зазначає, що визначені позивачем початки періодів прострочення 14.08.2024 року та 16.08.2024 року відповідають вимогам вказаних пунктів Правил ринку.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19, викладено правову позицію щодо застосування механізму розрахунку інфляційних втрат у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Зокрема, у наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що "сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується".

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних, що неодноразово було підтримано Верховним Судом.

З врахуванням вкладеного вище, колегією суддів встановлено, що позивач правомірно здійснив спочатку нарахування інфляційних втрат на декадний місяць та в подальшому - на повний місяць без врахування суми декадного місяця, а також обґрунтовано визначив початки нарахування, що детально вище встановлено.

Водночас, колегія суддів, за допомогою інформаційно-правової системи «Ліга:Закон», здійснивши перевірку нарахованих позивачем інфляційних втрат за періоди 16 та 17 щодо яких скаржник наводить свої заперечення в апеляційній скарзі, встановила наступне:

Розрахунок періодуПеріод нарахування інфляційних втратЗаборгованість Інфляційні втрати
Період 16з 14.08.2024 - 30.09.202415 731 596, 33 грн.331 779, 37 грн.
Період 17 з 16.08.2024 - 30.09.202462 877 068, 01 грн. (з врахуванням часткової сплати в розмірі 804 304, 96 грн.943 156,02 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що по періоду 16 розрахунку виходить сума інфляційних втрат в розмірі 331 779, 37 грн., однак позивачем заявлено меншу суму в розмірі 330 363, 52 грн.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає доводи скаржника щодо невірного обрахування позивачем періодів 16 та 17 в своєму розрахунку інфляційних втрат необґрунтованими та таким, що не знайшли свого підтвердження на стадії апеляційного перегляду.

Також колегія суддів звертає увагу, що скаржник в своїй апеляційній скарзі зазначає, що періоди нарахування інфляційних втрат за серпень-вересень 2024 року також є не вірним оскільки вони здійснені щодо декадних звітів.

Втім, колегія суддів відхиляє мотиви скаржника, що відповідно до розрахунку інфляційних втрат (т.1, а.с. 241-242) позивач здійснював нарахування інфляційних втрат по декадним звітам лише за липень та серпень 2024 року.

При цьому, за серпень позивачем взято звіти за першу та другу декаду серпня 2024 року, відповідно до яких суми заборгованості становлять 31 515 397, 13 грн. (звіт за першу декаду серпня 2024 року, т.1, а.с. 203-206) та 23 921 717, 78 грн. (звіт за другу декаду серпня 2024 року, т.1, а.с. 208-211).

Отже, здійснивши за допомогою інформаційно-правової системи «Ліга:Закон» перевірку нарахованих позивачем інфляційних втрат за серпень місяць 2024 року, колегія суддів встановила:

Розрахунок періодуПеріод нарахування інфляційних втратЗаборгованість Інфляційні втрати
Період 1822.08.2024-30.09.202431 515 397, 13 грн.472 730, 96 грн.
Період 1902.09.2024-30.09.202423 921 717, 78 грн.358 825, 77 грн.
З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що здійснений розрахунок інфляційних втрат за липень - серпень 2024 року є арифметично вірним, чого скаржник в своїй апеляційній скарзі не спростував.

Щодо здійсненого скаржником контррозрахунку 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Отже, основним доводом скаржника щодо невірного обрахунку позивачем 3% є те, що позивач здійснює нарахування щодо декадних звітів.

Однак, як вже вище встановлено колегією суддів, у позивача наявне право виставляти декадні звіти, що вже спростовує доводи скаржника в цій частині, з огляду на що, здійснений скаржником контррозрахунок 3% річних лише щодо місячних звітів колегія суддів не бере до уваги.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне здійснити в постанові детальний аналіз нарахувань позивачем 3% річних за періоди липень - вересень 2024 року.

Так, в матеріалах справи наявні звіти за серпень - вересень, а саме:

- звіт за першу декаду серпня 2024 року №002 на суму 31 515 397, 13 грн. (т.1, а.с. 203-206);

- звіт за другу декаду серпня 2024 року №003 на суму 23 921 717, 78 грн. (т.1, а.с. 208-211);

- звіт за третю декаду серпня 2024 року №002 на суму 40 941 430, 29 грн. (т.1, а.с. 213-214);

- звіт за серпень місяць 2024 року №290 на суму 96 378 545, 20 грн. (т.1, а.с. 236-240);

- звіт за першу декаду вересня 2024 року №001 на суму 43 967 144, 98 грн. (т.1, а.с. 205-206);

- звіт за другу декаду вересня 2024 року №001 на суму 36 425 323, 84 грн. (т.1, а.с. 210-211);

- звіт за третю декаду вересня 2024 року №004 на суму 51 371 287, 25 грн. (т.1, а.с. 215-216);

- звіт за вересень 2024 року №01 на суму 131 763 756, 06 грн. (т.1, а.с. 230-235).

Стосовно звітів за липень 2024 року було вище встановлено їх наявність в матеріалах справи та досліджено їх.

Колегія суддів нагадує, що будь-яких заперечень з боку скаржника стосовно розмірів заборгованості у вказаних вище звітах не висловлено.

Отже, здійснивши за допомогою інформаційно-правової системи «Ліга:Закон» перевірку нарахованих позивачем 3% річних за період липень-вересень 2024 року (контррозрахунок щодо якого надано скаржником), колегія суддів встановила наступне:

Період прострочення грошового зобов`язанняСума боргуРозмір 3% річних
14.08.2024-24.10.202415 731 596, 33 грн.92 842,21 грн.
16.08.2024-18.09.202463 681 372, 97 грн.177 472,68 грн.
19.09.2024-24.10.202462 877 068, 01 грн.185 538,89 грн.
22.08.2024-24.10.202431 515 397, 13 грн.165 326,67 грн.
02.09.2024-24.10.202423 921 717, 78 грн.103 922,22 грн.
12.09.2024-24.10.202440 941 430, 29 грн.144 301,76 грн.
23.09.2024-26.09.202443 967 144, 98 грн.14 415,46 грн.
27.09.2024-24.10.202437 715 293, 13 грн.86 559,69 грн.
03.10.2024-24.10.202436 425 323, 84 грн.65 685,01 грн.
11.10.2024-24.10.202451 371 287, 25 грн.58 950,66 грн.
Відтак, з огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що здійснений розрахунок 3% річних за липень - вересень 2024 року є арифметично вірним, чого скаржник в своїй апеляційній скарзі не спростував.

Колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного перегляду було здійснено перевірку всього розрахунку позивача інфляційних втрат та 3% річних, тобто за весь період та встановлено, що він є арифметично вірним.

Водночас, оскільки скаржником було наведено свій контррозрахунок інфляційних втрат та 3% річних лише за період з липня по вересень 2024 року, колегія суддів здійснили детальний аналіз та виклала його в мотивувальній частині постанови. Доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість. Підстав для зменшення нарахованих річних судом апеляційної інстанції не встановлено.

Щодо доводів скаржника стосовно заяви про відстрочення виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 160 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Частиною першою статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні питання про відстрочку виконання рішення суд бере до уваги не тільки доводи відповідача про те, що виконання судового рішення може привести боржника до стану, який унеможливить здійснення ним господарської діяльності, а й матеріальний інтерес позивача та ступінь вини боржника (відповідача) у виникненні спору, а також той факт, що важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від відповідача обставин.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає, що відстрочка виконання рішення, яка пов`язується з об`єктивною неможливістю виконання рішення, дозволяється у виняткових випадках, а відтак, передумовою для надання відстрочки виконання рішення є встановлення таких виняткових обставин.

В основу судового рішення про надання відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Крім того, у зв`язку з тим, що розстрочка/відстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки/відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки/відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення/відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених у заяві про відстрочку виконання рішення господарського суду мотивів та наданих відповідачем документів, свідчить те, що останнім не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили неможливість виконання рішення у даній справі та не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання даного рішення суду, з урахуванням строку на який процесуальне законодавство дозволяє надавати відстрочку.

Частина 2 статті 617 Цивільного кодексу України та частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку з систематичним порушенням рядом учасників ринку - сторонами, відповідальними за небаланс, своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, поточний рахунок відповідача із спеціальним режимом використання не накопичує в достатній мірі коштів для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку. Про критичну ситуацію щодо стану розрахунків на балансуючому ринку НЕК "Укренерго" повідомляла усіх учасників ринку електричної енергії, в тому числі позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), на своєму офіційному веб-сайті. Про наведені обставини НЕК "Укренерго" постійно інформує Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Міністерство фінансів України та Кабінет Міністрів України, а також на постійній основі доводить до відома усім учасникам ринку через наявні канали зв`язку (електронна пошта, телефонний зв`язок тощо). Також відповідач зазначив про складний майновий стан НЕК "Укренерго" і нестійкість фінансово-економічного становища підприємства. Так, за результатами його діяльності за 2023 рік чисті збитки НЕК "Укренерго" склали 590 785 тис грн, а за позаминулий рік вони склали взагалі 6 076 943 тис грн. Повідомивши, що невідкладне стягнення з НЕК "Укренерго" суми коштів у розмірі 526 010 432,79 грн загрожує зупинкою належного функціонування оператора системи передачі і дестабілізує роботу всієї енергетичної інфраструктури України, водночас, сплатив суму боргу, що стало підставою для закриття провадження.

Водночас, колегія суддів зазначає, відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України".

Питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19, від 03.09.2020 у справі № 905/30/16).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Отже, виходячи із наведеного вище, в основу судового рішення про надання відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. Тоді як сторона не обґрунтувала, клопочучи відстрочку виконання рішення на рік, що зі спливом вказаного строку у неї будуть наявні кошти.

При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналіз процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочки виконання рішення суду, дає підстави для висновку, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочку виконання судового рішення з об`єктивними, непереборними - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

У рішенні від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підгрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу.

Таким чином, постановлення на користь позивача в даній справі судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів у незалежності від правової природи цих коштів, становить "майно" позивача, на отримання якого позивач має легітимні сподівання.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Варто зазначити, що позивач є також підприємством паливно-енергетичного комплексу, учасником ринку електричної енергії, оператором системи розподілу та здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії.

Позивач так само, як і відповідач, поніс збитки внаслідок ведення бойових дій, а дії російської федерації мали і мають негативний вплив на господарську діяльність обох сторін.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (ст.ст. 42, 44 Господарського кодексу України).

Відсутність грошових коштів не є виключною обставиною та має негативний вплив на фінансовий стан не лише заявника, а й стягувача у справі та здійснювану ним господарську діяльність.

Доказів на підтвердження припинення або призупинення діяльності під час здійснення військової агресії рф проти України, або доказів припинення чи зменшення оплат відповідачем до заяви не долучено.

Також, колегія суддів зазначає, що у даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на один рік, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане через рік.

Суд звертає увагу, що долучені відповідачем до заяви докази не можуть підтверджувати обставини реальності виконання рішення суду у даній справі після закінчення терміну, на який відповідач просить відстрочити його виконання.

Окрім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Між позивачем та відповідачем виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, у питаннях відповідальності за порушення зобов`язань.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив свої дискреційні повноваження з дотриманням вимог чинного законодавства та "справедливого балансу" між сторонами.

Отже, заява відповідача про відстрочення виконання рішення є необґрунтованою, не підтверджена належними доказами, а тому правомірно не задоволена судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про відстрочення виконання рішення по справі.

Щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що в п. 1 прохальної частини апеляційної скарги сторона просила: прийняти апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 року у справі №910/10878/24 за позовом акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення боргу та зустрічним позовом НЕК «Укренерго» до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про тлумачення умов правочину, відкрити апеляційне провадження у ній. Однак, в п.2 апеляційної скарги не просив задовольнити зустрічний позов. Доводи апеляційної скарги також не містять окремого мотивування щодо цього.

Тому рішення суду першої інстанції переглядалось на підставі ч. 1 ст. 269 ГПК України. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не встановив.

Щодо незгоди апелянта із додатковим рішенням суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване нормами статті 131-2 Конституції України, статті 16 ГПК, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Разом з цим, статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга статті 124 ГПК України).

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК). Вказана правова позиція зазначене в постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 922/1500/24.

Застосування відповідних положень статті 124 Господарського процесуального кодексу України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників.

Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 120 000,00 грн на підставі: договору №1350-ДЭ про надання правової допомоги від 05.05.2019 (далі - договір), укладеного з Адвокатським об`єднанням "Перший Радник", додаткових угод до договору №2 від 01.08.2023, №5 від 30.12.2020, від 28.12.2022, від 30.12.2021, №10 від 29.12.2023, №10-2/09 від 02.09.2024, №10-8/10 від 08.10.2024, та звіту наданих послуг №2 від 16.12.2024 на суму 120 000,00 грн.

Пунктами 3.1. - 3.3. договору встановлено, що приймання-передача послуг за цим договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг. Акт наданих послуг складається та підписується виконавцем за результатом надання послуг в день прийняття судом першої або апеляційної або касаційної інстанції судового рішення, яким закінчується розгляд справи у суді відповідної інстанції або у випадку настання інших обставин, що зумовлюють припинення надання правової допомоги за договором, але не пізніше 01 числа місяця, що слідує за місяцем в якому було прийняте рішення. Акт наданих послуг містить детальний опис наданих послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, загальну вартість наданих послуг (розмір гонорару). Такий акт наданих послуг невідкладно (в день його складання) направляється виконавцем клієнту. Клієнт зобов`язаний протягом 1 (одного) календарного дня з моменту отримання акту наданих послуг прийняти надані виконавцем за цим договором послуги шляхом підписання отриманого акту наданих послуг або направити клієнту мотивовану відмову від приймання наданих послуг у разі невідповідності наданих Послуг умовами цього договору з переліком виявлених недоліків і строком їх усунення.

Додатковою угодою №10-2/09 від 02.09.2024 до договору сторони визначили вартість послуг виконавця за участь адвоката в одному судовому засіданні в розмірі 10 000,00 грн за одне судове засідання, а також 10 000,00 грн за інші вчинені юридичні дії на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката та виходячи з фактичного обсягу наданих послуг.

Додатковою угодою №10-8/10 від 08.10.2024 до договору п. 2.2 додаткової угоди №10-2/09 від 02.09.2024 до договору викладено в новій редакції: "Детальний опис наданих послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, загальну вартість послуг (розмір гонорару) погоджується сторонами у звітах, після чого, в порядку, визначеному договором, зазначається у актах приймання-передачі наданих послуг".

Цією додатковою угодою також внесено зміни до договору та додаткової угоди №10-2/09 від 02.09.2024, зокрема:

- викладено пункт 4.1. договору в наступній редакції: "Виконавець звітує за результатом надання послуг, надаючи на погодження клієнту звіт наданих послуг (надалі - звіт)".

Так, дослідивши звіт наданих послуг №2 від 16.12.2024, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що останній містить вичерпну інформацію про зміст, обсяг, вартість наданих адвокатом послуг за договором та прийняття цих послуг АТ "ДТЕК Дніпроенерго" , тож він є належним доказом, який підтверджує надання таких послуг та їх вартість і порядок оплати, тож відповідно до умов п. п. 4.1. - 4.4. договору (в редакції додаткової угоди №10-8/10 від 08.10.2024).

Відхиляються доводи скаржника, що дана справа не є складною у зв`язку з наявністю чисельних справ з аналогічних правовідносин саме між НЕК «Укренерго» та АТ «ДТЕК Дніпроенерго», що вбачається з судових рішень у справах, про які зазначалось у запереченнях проти заяву про винесення додаткового рішення, що складності при виконанні робіт адвокатом (наданні послуг) не виникало жодних. Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана справа є складною з урахуванням здійснених розрахунків ціни позову, здійснення та перевірка яких вимагає багато часу та зусиль. А тому в цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника та виходячи із ціни позову (про стягнення 526 010 432,79 грн), вважає, що 100 000,00 грн витрат на послуги адвоката в суді першої інстанції - є обґрунтованим розміром. А тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню, а додаткове рішення підлягає залишенню без змін.

Таким чином, на підставі ст.ст. 126, 129, 244, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - слід залишити без змін.

Щодо доводів скаржника стосовно невірного розподілу судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Так, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладені на сторони (відповідача) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині позовних вимог, провадження по яким закрито; покладені на відповідача згідно з частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір виник саме внаслідок його неправильних дій, які полягали у несвоєчасній оплаті отриманих за договором послуг.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви було сплачено максимальний розмір судового збору, передбачений цим Законом, 1 059 800,00 грн., що вбачається з виписки про зарахування судового збору №3627942 від 03.09.2024 року.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, в даному випадку позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 847 840, 00 грн., однак ним сплачено більшу суму. Втім, позивач не позбавлений права звернутися із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

В той же час, з резолютивної частини рішення вбачається, що з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" помилково стягнуто на користь позивача судовий збір в розмірі 1 059 800, 00 грн, тоді як слід було за ставкою 0,8.

Згідно з ч.4 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/10878/24 слід змінити в частині стягнення суми судового збору в розмірі 1 059 800 грн 00 коп., стягнувши з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" 847 840 грн 00 коп. судового збору. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/10878/24 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

З урахуванням наведеного, інші доводи апелянта в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішень господарського суду першої інстанції через необґрунтованість в розумінні ст. 74-76, 80, 86, 269 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарг з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених до стягнення позивачем за первісним позовом позовних вимог та правильним застосуванням положень ст. 331 ГПК України; та додерженням норм матеріального та процесуального права при ухваленні додаткового рішення.

Водночас, на підставі ст. 277 ГПК України рішення підлягає зміні в частині розміру судового збору, який покладається на відповідача за розгляд первісного позову в суді першої інстанції.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений скаржником судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на нього в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 4, 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/10878/24 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/10878/24 змінити в частині стягнення суми судового збору в розмірі 1 059 800 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот) грн 00 коп., стягнувши з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (адреса: 69006, м. Запоріжжя, Дніпровський р-н, вул. Фанатська, 20; ) 847 840 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп. судового збору. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/10878/24 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

3. Апеляційну скаргу щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі № 910/10878/24 залишити без задоволення.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі № 910/10878/24 залишити без змін.

5. Видачу наказу доручити місцевому господарському суду.

6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст. 286 - 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.04.2025 (з урахуванням перебування головуючої судді у відрядженні з 21.03.2025 до 31.03.2025).

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім