ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2025 р. Справа №907/553/16

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів СКРИПЧУК О.С.

КРАВЧУК Н.М.

За участю секретаря судового засідання ТЕЛИНЬКО Я.П

від скаржника Буря О.О. (в порядку самопредставництва) ;

арбітражний керуючий Сидорак О.О.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області (вх.ЗАГС №01- 05/1/25 від 01.01.2025)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 22.11.2024 ( повний текст ухвали складено 23.11.20224, суддя Пригуза П.Д.)

у справі №907/553/16

за заявою Головного управління ДПС у Закарпатській області, м. Ужгород

до фізичної особи - підприємця Минди Василя Юрійовича

про банкрутство фізичної особи-підприємця Минди Василя Юрійовича, смт.Чинадієво, Мукачівський район, Закарпатська область

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарський суд Закарпатської області від 19.09.2016 порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця Минди В.Ю. та визнано безспірними грошові вимоги Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області у сумі 1 492 588,01 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника.

Постановою цього ж суду від 04.02.2021 боржника визнано банкрутом та введено процедуру реалізації майна боржника, а керуючим реалізацією майна банкрута призначено арбітражного керуючого Гупало Т.В.

Ухвалою від 22.08.2023 припинено повноваження керуючого реалізацією майна боржника ОСОБА_1 та призначено керуючим реалізацією арбітражного керуючого Сидорака О.О., який продовжує виконувати такі обов`язки на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції.

Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 22.11.2024 відмовив повністю у визнанні грошових вимог Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області заявленої 22.08.2024 і яка складалася виключно з пені у розмірі 615 876,57 грн, нарахованої за період з 01.03.2013 по 28.03.2019 на суму основного податкового боргу, який уже був визнаний судом першої інстанції та внесений до реєстру вимог кредиторів. Тому, основною підставою відмови у визнані таких вимог стали вимоги приписи підпункту 129.9.1. статті 129.9. ПК України, де пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню в таких випадках: - закінчення 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків.

Не погоджуючись із такою ухвалою, ГУ ДПС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Така апеляційна скарга загалом мотивована тим, що в силу п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 цього Кодексу, а в подальшому, з 17.03.2022 набув чинності Закону України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, де п. 2 розділу II якого дію підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України зупинено на період воєнного, надзвичай ного стану.

Тому апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині зупинення строку перебігу давності граничного строку сплати грошових зобов`язань, передбачених ст. 102 ПК України, який станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали не сплив.

У відзиві на апеляційну скаргу керуючий реструктуризацією боргів Сидорак О.О. заперечував щодо ї задоволення з тих підстав та за тих же обставин, якими обґрунтоване оскаржуване судове рішення.

Присутній у судовому засіданні арбітражний керуючий просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін Представник ГУ ДПС у Закарпатській області просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким заяву про поточні грошові вимоги задовольнити у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції (окрім зазначеного вище), саме відкриття справи 19.09.2016 є юридичним визначальним фактом, що впливає на правильність юридичної оцінки поданої ГУ ДПС у Закарпатській області заяви з грошовими поточними вимогами пені за період з 01.03.2013 по 28.03.2019 на суму основного податкового боргу, який уже був визнаний судом першої інстанції та внесений до реєстру вимог кредиторів, що сторони не заперечують.

Тобто в період нарахування такої пені діяли норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ч. 3 ст. 19 цього Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій, і т.д.

Згідно ч.ч.1, 4 ст. 23 Закону, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

З 21.10.2019 уведено в дію новий закон про банкрутство Кодекс України з процедур банкрутства (КУзПБ).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.1 ст. 59 КУзПБ (наслідки визнання боржника банкрутом) встановлено, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема: строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Заява з вимогами поточного кредитора має відповідати вимогам, встановленим ч. 3 ст. 45 цього Кодексу.

Виходячи із зазначеного вище нормативного обґрунтування, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що сума штрафних санкцій, нарахована до дати відкриття провадження у справі з 2013 по 2016 рік повинна була б бути у обов`язковому порядку заявлена із заявою про відкриття провадження у справі як безспірна сума, або ж протягом одного місяця з дати відкриття провадження і опублікування оголошення про відкриття згідно з ч.2 ст. 23 Закону про банкрутство з додатковими вимогами до боржника, чого зроблено не було.

Проте, оскільки в силу системного аналізу як означених вище норм Закону про банкрутство, так і КУзПБ, грошові вимоги незалежно від їх структури (чи основний борг чи штрафні санкції), які виникли до дати відкриття провадження у справі можуть бути заявлені у будь який час процедури банкрутства без надання їм статусу конкурсних, то відповідно нараховані штрафні санкції за цей період з 2013 по 19.09.2016 (дата відкриття провадження у справі) відповідно до ст. 102 ПК України на їх сплату сплив встановлений 1 095-денний термін, який завершився 19.09.2019 ще до дати запровадження карантину і відповідно зупинення перебігання строку позовної давності.

Суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі в частині штрафних санкцій, нарахованих за означений вище період з 2013 по 2016 рік також прийшов до висновку про їх необґрунтованість та недоведеність належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки одночасно існувати такі дві взаємовиключні підстави для відмови у задоволенні заяви з грошовими вимогами не можуть, а як встановлено судом апеляційної інстанції пропуск строку позовної давності на стягнення таких штрафних санкцій сплив і ця обставина є достатньою і самостійною, зважаючи на те, що належні та допустимі докази нарахування таких штрафних санкцій в матеріалах справи є наявними.

Вказаний недолік суду першої інстанції не може бути підставою для зміни чи часткового скасування правильно вирішеного по суті спору рішення.

Що ж стосується іншої частини штрафних (фінансових санкцій), нарахованих та заявлених до стягнення за період після відкриття провадження у справі про банкрутство з 2016 по 2019 рік до вступу у чинність Кодексу України з процедур банкрутства, то судом першої інстанції правомірно відхилено такі вимоги, оскільки в силу означеної вище ч. 3 ст. 19 цього Закону про банкрутство, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Тому навіть саме нарахування таких штрафних санкцій у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин апеляційний господарський суд вважає, що надав відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Враховуючи зазначене вище, апелянт не довів, що суд першої інстанції допустив порушення норми матеріального чи процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Відтак правомірним та обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволені заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, які складаються з штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275 - 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 22.11.2024 у справі №907/553/16 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М.КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК