РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/81/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Шевченка,

вул. Шевченка, 57А, Бахмацька ТГ, с. Григорівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16561

до відповідача: Фізична особа-підприємець Карапиш Сергій Григорович,

РНОКПП НОМЕР_1 ,

АДРЕСА_1

предмет спору: про стягнення 49298,08 грн

Учасники справи не викликались.

Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Шевченка подано позов до Фізичної особи-підприємця Карапиш Сергій Григорович про стягнення 49298,08 грн, з яких: 37896,00 грн основного боргу, 4533,21 грн пені, 3789,60 грн штрафу, 515,88 грн 3% річних, 2563,39 грн інфляційного збільшення.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №21 від 19.07.2024.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3, п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено учасникам справи процесуальні строки.

Про отримання відповідачем 07 лютого 2025 року ухвали господарського суду від 04 лютого 2025 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення у матеріалах справи.

Про доставлення до електронного кабінету позивача 04 лютого 2025 року ухвали господарського суду від 04 лютого 2025 року свідчить довідка про доставку електронного листа у матеріалах справи.

17 лютого 2025 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача: 4533,21 грн пені, 3789,60 грн штрафу, 515,88 грн 3% річних, 2563,39 грн інфляційного збільшення. При цьому позивач зазначив, що 05.02.2025 відповідач погасив суму основного боргу у розмірі 37896,00 грн, у доказ чого позивачем до позовної заяви додано виписку банку на суму 37896,00 грн.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

19.07.2024 між ТОВ «АГРОФІРМА ІМ. ШЕВЧЕНКА» (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Карапиш Сергій Григорович (Покупець) було укладено Договір поставки №21.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у встановлений Договором термін Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Згідно п. 1.2 Договору товаром, що поставляється за Договором, є комбікорм та інший Товар визначений у специфікаціях та видаткових накладних за Договором (далі - Товар).

Найменування і асортимент Товару, що підлягає поставці визначається у специфікаціях та видаткових накладних до Договору (п. 2.1. Договору).

Поставка Товару здійснюється однією або кількома партіями. Кількість Товару в кожній партії вказується в видаткових накладних та/або специфікаціях, підписаних Покупцем (п. 3.1. Договору).

Згідно п.3.3 Договору поставка Товару за Договором здійснюється на умовах згідно Специфікацій до Договору.

Відповідно до п. 6.2.1. Договору поставки у випадку прострочення здійснення Покупцем оплати за Товар Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку якщо таке прострочення триває більш ніж на 10 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф, який складає 10% від вартості неоплаченого Товару.

На виконання умов Договору, найменування, асортимент, кількість та ціну Товару Позивач та Відповідач погодили шляхом укладення Специфікації №1 до Договору поставки №21 від 19.07.2024.

Так, відповідно до п.1, п.6 Специфікації №1 Постачальник зобов`язується поставити Покупцю БВМД 25% кількістю 1000 кг, комбікорм «Предстартер для поросят 100%» кількістю 100 кг у строк до 25.07.2024. Загальна вартість Товару згідно Специфікації №1 - 37896,00 гривень з ПДВ.

Остаточна кількість та загальна вартість Товару зазначається у видатковій накладній (п. 2 Специфікації №1).

Оплата 100% партії Товару здійснюється Покупцем протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту здійснення поставки Товару (п.3 Специфікації №1).

Відповідно до п.3.5 Договору датою поставки партії Товару вважається дата зазначена у видаткових накладних на Товар, підписаних уповноваженими представниками Сторін. Перехід ризиків випадкової загибелі або знищення майна відбувається в момент передачі Товару Покупцю. Перехід права власності здійснюється після передачі Товару за видатковими накладними в місці поставки.

Позивач у позовній заяві зазначив, що товар згідно Специфікації №1 до Договору поставлений Відповідачу у повному обсязі (БВМД 25% у кількості 1000 кг, комбікорм «Предстартер для поросят 100%» у кількості 100 кг) на загальну суму 37896,00 грн з ПДВ, у підтвердження чого позивачем до позовної заяви додано копію видаткової накладної №260 від 19.07.2024, що підписана та скріплена печатками з обох Сторін, а також копію товарно-транспортної накладною №1 від 19.07.2024.

У матеріалах справи наявний рахунок на оплату товару №176 від 19.07.2024 на суму 37896,00 грн.

Згідно п.3 Специфікації №1, яким передбачено, що оплата 100% партії Товару здійснюється Покупцем протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту здійснення поставки Товару, останнім днем для здійснення оплати відповідачем за поставлений Товар є 16.08.2024.

Позивач у позовній заяві зазначає, що свої зобов`язання щодо здійснення оплати за поставлений товар відповідач не виконав, грошові кошти за товар не сплатив, у зв`язку з чим за відповідачем, станом на дату звернення позивача з позовом, утворилась заборгованість у розмірі 37896,00 грн.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 515,88 грн 3% річних за період з 17 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року та 2563,39 грн інфляційного збільшення за вересень 2024 грудень 2024. А також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4533,21 грн пені за період з 17 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року та 3789,60 грн штрафу.

Після відкриття провадження у даній справі відповідачем було сплачено на користь позивача 37896,00 грн, про що свідчить копія виписки у матеріалах справи: номер документу №1215, дата операції 05.02.2025, призначення платежу «за БВМД та комбікорм згідно рахунка №260 від 19.07.2024», на суму 37896,00 грн, яка позивачем була надана суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є договорами поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наведеного вище та матеріалів справи вбачається, що за відповідачем станом на дату звернення позивача з позовом, утворилась заборгованість у розмірі 37896,00 грн, а станом на дату прийняття рішення, відповідач сплатив основну заборгованість у розмірі 37896,00 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі викладеного вище, враховуючи те, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем було сплачено суму основного боргу у розмірі 37896,00 грн, суд дійшов висновку закрити провадження у справі у частині стягнення 37896,00 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 515,88 грн 3% річних за період з 17 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року та 2563,39 грн інфляційного збільшення за вересень 2024 грудень 2024 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, дослідивши поданих позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 515,88 грн 3% річних за період з 17 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року та 2563,39 грн інфляційного збільшення за вересень 2024 грудень 2024 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 4533,21 грн пені за період з 17 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року та 3789,60 грн штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Так, пунктом 6.2.1. Договору поставки передбачено, що у випадку прострочення здійснення Покупцем оплати за Товар Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку якщо таке прострочення триває більш ніж на 10 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф, який складає 10% від вартості неоплаченого Товару.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті отриманого ним товару, дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 4533,21 грн пені за період з 17 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року та 3789,60 грн штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки суд закрив провадження у частині стягнення з відповідача 37896,00 грн основного боргу, судовий збір, який був сплачений за цю частину позовних вимог, у розмірі 2327,66 грн підлягає поверненню позивачу, за його клопотанням.

З урахуванням викладеного, за відсутності поданого клопотання позивача про повернення судового збору, сплаченого при поданні позову, питання щодо повернення сплаченого ним судового збору з бюджету у розмірі 2327,66 грн судом не вирішується.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 700,34 грн.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Закрити провадження у справі у частині стягнення 37896,00 грн основного боргу.

2.Позовні вимоги задовольнити частково.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Карапиш Сергій Григорович (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Шевченка (; вул. Шевченка, 57А, Бахмацька ТГ, с. Григорівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16561) 4533,21 грн пені, 3789,60 грн штрафу, 515,88 грн 3% річних, 2563,39 грн інфляційного збільшення та 700,34 грн судового збору.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 01 квітня 2025 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/