ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
31.03.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3926/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)
суддів: Верхогляд Т.А., Чус О.В.,
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Тарарук Л.Р. (власні засоби);
від відповідача: Подольський В.О. (власні засоби);
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 904/3926/22
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО"
про стягнення 4 503 204,60 грн.
03.11.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області звернулося АТ "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" з позовом до ПрАТ "АТЛАНТА-АГРО" про стягнення 3 244 500,00 грн. плати за користування вагонами, 1 258 704,60 грн. збір за зберігання вантажу та судовий збір у розмірі 67 548,07 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Підприємство не сплатило плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за період часу коли вагони були у його розпорядженні.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2023, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2023, позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Підприємства на користь Залізниці 3 244 500,00 грн плати за користування вагонами та 1 258 704,60 грн збору за зберігання вантажу. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що матеріалами справи доведено наявність підстав для нарахування плати за користування вагонами та збору на зберігання вантажу, а наявність обставин, які звільняють Підприємство від сплати спірних платежів останнім не доведено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, Підприємство звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 13 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 29, 41, 63, 121 Статуту залізниць України (далі - Статут), статей 903, 920, 921 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пунктів 8, 16 Правил користування вагонами і контейнерами, пункту 31 Правил приймання вантажів до перевезення, пункту 3 Правил складання актів у подібних правовідносинах, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.11.2023 касаційну скаргу приватного підприємства "Атланта-Агро" задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі № 904/3926/22 скасовано, справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.

Постанова суду мотивована тим, що судами не було досліджено у повному обсязі подані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, на підставі яких можливо було б встановити наявність/відсутність вини однієї чи іншої сторони у справі в затримці вагонів, у зв`язку з чим у Залізниці виникає право на нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу та наявність/відсутність підстав для звільнення Підприємства від плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу відповідно до вимог Статуту, що, у свою чергу, є ключовим питання для правильного вирішення даного спору.

За наслідками нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2024 у справі №904/3926/22 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, через систему Електронний суд, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2024 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2025 у цій справі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2024 у справі № 904/3926/22 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2024 у справі №904/3926/22 залишено без змін; судові витрати Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за подання апеляційної скарги на рішення суду покладено на заявника апеляційної скарги.

18.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення звернувся відповідач. Просить відшкодувати їй судові витрати на правничу допомогу в сумі 77 000 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.03.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Дарміна М.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2025 заяву прийнято до розгляду та призначено у судовому засіданні на 31.03.2025; сторонам встановлений строк для подачі заяв, клопотань.

19.03.2025 до суду від представника відповідача Подольського В.О. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Клопотання аналогічного замісту надійшло до суду 25.03.2025 від представника позивача Тарарук Л.Р.

27.03.2025 до суду від представника позивача надійшли заперечення стосовно розміру судових витрат, в яких останній зазначив, що як слідує зі змісту заяви про стягнення із позивача судових витрат, вказаного договору та Опису наданих послуг, адвокатським об`єднанням надавались наступні послуги: - підготовка відзиву на апеляційну скаргу Позивача; - підготовка клопотання про долучення науково-правової експертизи у якості доказу; - участь представника у чотирьох судових засіданнях в апеляційному суді.

При цьому, вартість наданих послуг, яка зазначена в Описі не відповідає критерію необхідності їх понесення та розумності їхнього розміру. Так, оскільки справа №904/3926/22 слухалась судами неодноразово, Відповідач висловлював свою позицію стосовно вимог Позивача у таких документах: відзив на позовну заяву, апеляційна скарга при першому розгляді справи, касаційна скарга до Верховного Суду, неодноразові письмові пояснення у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Причому правова позиція Відповідача у цих процесуальних документах практично не зазнавала змін. У відзиві на апеляційну скаргу від 06.05.2024 Представником Відповідача фактично повторюються положення, які уже були висловлені у зазначених процесуальних документах і містяться в матеріалах справи. Таким чином, складення відзиву на апеляційну скаргу не потребувало значних затрат часу для опрацювання нормативної бази та доказів, які містяться в матеріалах справи, крім тих, які були опрацьовані при підготовці вказаних вище процесуальних документів.

Наголошує, що представник Відповідача звернувся до Центрального апеляційного господарського суду із вимогами про компенсацію витрат, здійснених Відповідачем у зв`язку з розглядом справи, однак доказів, які б свідчили про реальне понесення таких витрат (наприклад, платіжна інструкція про оплату) до заяви не долучено.

Крім того, повідомив, що на даний час органами адвокатського самоврядування України, як і Радою адвокатів Київського регіону не затверджено рішень щодо застосування рекомендованих ставок адвокатського гонорару. Однак, такі ставки затверджені, зокрема Радами адвокатів Харківської та Чернігівської областей, рішення оприлюднені для загального доступу в мережі Інтернет. Згідно з рішенням №13/1/7 Ради адвокатів Харківської області рекомендований розмір адвокатського гонорару за годину роботи адвоката становить 0,25 мінімальної заробітної плати, тобто пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати 8000 грн. складає на даний час 2000 грн. Порівнявши таку ставку гонорару адвоката з часом, який необхідно було затратити для підготування відзиву на апеляційну скаргу можна прийти до висновку, що вартість наданої послуги у 25000 грн. явно не відповідає зазначеним критеріям розумності адвокатських послуг. Аналогічно значно завищено вартість послуги з підготовки клопотання про долучення науково-правової експертизи у якості доказу. Вважає також, що вартість юридичної послуги - представництво інтересів Відповідача в судових засіданнях Центрального апеляційного господарського суду 11000грн. за одне засідання не відповідає ринковим цінам в умовах воєнного стану. Тим більше, що тривалість усіх перерахованих судових засідань не перевищувала 30 хв.

Наголошує, що у відзиві на апеляційну скаргу Відповідач попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не навів.

Також звертає увагу суду, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні, а відповідні рейси є безкоштовними для людей. Систематично здійснюються ракетні обстріли залізничної інфраструктури та позивач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави. Просить суд враховувати, що до повномасштабної військової агресії проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак, після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

В судовому засіданні 31.03.2025 представник відповідача підтримав доводи заяви, представник позивача їх заперечив, з підстав, наведених у власних запереченнях.

31.03.2025 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/3926/22 у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025, справу№904/3926/22 (для розгляду заяви) передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Чус О.В., Верхогляд Т.А.

В судовому засіданні 31.03.2025 оголошені вступна та резолютивна частина додаткової постанови у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" про ухвалення додаткового рішення у справі №904/3926/22, колегія суддів встановила наступне.

У відзиві на позов та у апеляційній скарзі (поданій вперше до суду апеляційної інстанції) відповідач навів орієнтовний розмір судових витрат в суді апеляційної інстанції 40 000 грн.

В судовому засіданні 13.03.2024, до судових дебатів, представником відповідача адвокатом Подольським В.О., зроблено заяву, що докази понесення витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення постанови.

Постанову у справі ухвалено 13.03.2025, а відповідачем заяву про ухвалення додаткового рішення подано суду 18.03.2025. Отже, відповідачем дотримані строки подання відповідних доказів в поряду ч.8 ст.129 ГПК України.

До заяви позивачем надано:

- копію договору №28/10 про надання юридичних послуг від 28.10.2020;

- копію додаткової угоди №1 від 01.05.2024 до договору про надання юридичних послуг від 28.10.2020,

- копію акта прийому-передачі наданих послуг №14/03-Ф від 14.03.2025;

- опис наданих послугу справі №904/3926/22;

- ордер серії АА №1415842 від 06.05.2024 на Подольського В.О.;

- докази направлення заяви позивачу.

Також до відзиву на апеляційну скаргу позивача (подану за наслідками повторного розгляду справи) відповідачем додано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000167 від 16.04.2018 на Подольського В.О. (а.с.176, т.3).

Так, 28.10.2020 між Адвокатським об`єднанням "Мітраксн" (виконавець) та Приватним підприємством "Атланта-Агро" (замовник) укладено договір №28/10 про надання юридичних послуг.

За умовами п. 2.1 за цим Договором Виконавець приймає зобов`язання надавати Замовнику за його Замовленнями комплекс Послуг, вказаний в п. 2.1.2. Договору, а Замовник зобов`язується здійснити плату за надані юридичні послуги на умовах та в строки, шо передбачені умовами цього Договору.

Пунктом 2.1.2 договору визначено, що комплекс Послуг, які Виконавець зобов`язується надати Замовнику, може включати в тому числі, але не обмежуючись :

- надання усних та письмових консультацій, висновків, довідок з правових питань, що виникають у діяльності Замовника стосовно застосування чинного законодавства, а також правозастосовчої практики;

- перевірку на відповідність вимогам чинного законодавства внутрішніх документів Замовника;

- підготовку (розробку) проектів документів юридичного характеру;

- подання адвокатських запитів;

- представництво у встановленому порядку інтересів Замовника в державних, правоохоронних, податкових, антимонопольних, контролюючих та інших органах;

- представництво у встановленому порядку інтересів Замовника на підприємствах, установах та організаціях (незалежно від форми власності) з питань захисту інтересів Замовника;

- представництво інтересів Замовника у правовідносинах з третіми особами, в тому числі участь віл імені Замовника у переговорах, нарадах, зборах та інших заходах;

- представництво, захист у встановленому порядку інтересів Замовника в судових органах всіх інстанцій та юрисдикцій як на території, так і за межами України (у тому числі, але не виключно, в Європейському суді з прав людини, міжнародних комерційних арбітражних судах);

- представництво інтересів Замовника на всіх стадіях кримінального провадження;

- організація та ведення претензійної роботи з контрагентами Замовника у зв`язку з невиконанням ними своїх договірних зобов`язань;

- складання проектів договорів, однією стороною яких є Замовник;

- підготовку (розробку) необхідних документів, пов`язаних з правовим супроводом вирішення судових спорів, які виникають у діяльності Замовника, в тому числі, але не обмежуючись позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, відзивів на позов, заперечень, клопотань, заяв, відводів, а також інших окремих процесуальних документів;

- представництво у встановленому порядку інтересів Замовника у міжнародних підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності;

- послуги адвокатського зберігання документів Замовника;

- надання Послуг з інших питань за Замовленням Замовника;

- підписання від імені та в інтересах Замовника заяв, клопотань, позовних заяв та інших документів, пов`язаних з представництвом інтересів Замовника.

За умовами п.4.4 договору відомості про надані Послуги та додаткові витрати Виконавця фіксуються в Акті прийому - передачі на підставі даних про фактично надані обсяги Послуг за Замовленнями за звітній період.

За умовами п.5.1-5.3 договору ціна цього Договору становить суму вартості Послуг та додаткових витрат Виконавця, наданих останнім та сплачених Замовником протягом строку дії Договору.

Оплата Послуг, наданих Виконавцем, здійснюється Замовником відповідно до обсягу виконаних робіт та наданих Послуг, визначених Виконавцем у відповідних Актах прийому - передачі.

Оформлення і передача Замовнику наданих послуг провадиться шляхом підписання відповідних Актів прийому передачі

За умовами п.6.1 договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печаткою Виконавця та діє безстроково, але в будь-якому випадку до моменту закінчення виконання зобов`язань сторін за Договором, якщо інше не передбачено відповідною Додатковою угодою до даного Договору. У частині розрахунків даний Договір діє до повного виконання Замовником своїх зобов`язань.

За умовами п.13.1-13.2 договору будь-які зміни та доповнення, що вносяться до цього Договору, дійсні лише за умови, коли вони виконані письмово і підписані Сторонами та скріплені печаткою Виконавця. Такі зміни та доповнення є невід`ємними частинами цього Договору.

Додаткові угоди до цього Договору можуть, в залежності від змісту, доповнювати чи змінювати окремі положення Договору за умови, що вони складені у вигляді єдиного документу і підписані Сторонами.

01.05.2024 між Адвокатським об`єднанням "Мітракс" (виконавець) та Приватним підприємством "Атланта-Агро" (замовник) укладено додаткову угоду №1 до договору №28/10 про надання юридичних послуг.

За умовами п.1 та п.2 додаткової угоди сторони, у відповідності до п. 2.3. Договору, погодили наступну вартість послуг при наданні правової допомоги у при розгляді справи №904/3926/22 в суді апеляційної інстанції:

- ознайомлення з матеріалами справи - 5 000 грн.;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 25 000 грн.;

- підготовка заперечень/додаткових пояснень - 10 000 грн.;

- підготовка заяви/клопотання, інших документів - від 8 000 грн.;

- підготовка адвокатського запиту - 5 000 грн.;

- участь в одному судовому засіданні адвоката в приміщенні суду (у м. Дніпро) - 18 000 грн.;

- участь в одному судовому засіданні адвоката в режимі відеоконференції - 11 000 грн.;

- виїзд для участі в судовому засіданні у м. Дніпро, якщо засідання не відбулось - 6000 грн.;

- надання інших видів правової допомоги - за домовленістю.

Ця Додаткова угода набирає чинності з дати її підписанні і є невід`ємною частиною Договору.

14.03.2025 Адвокатським об`єднанням "Мітракс" (виконавець) та Приватним підприємством "Атланта-Агро" (замовник) складено та підписано Акт прийому-передачі наданих послуг №14/03-Ф.

Сторони склали цей акт про те, що згідно з договором виконавцем були надані наступні послуги у справі №904/3926/22 в Центральному апеляційному госопдарському суді:

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу вартістю 25 000 грн;

- підготовка клопотання про долучення науково-правової експертизи у якості доказу вартістю 8000 грн;

- участь у чотирьох судових засіданнях (11.07.2024, 12.09.2024, 28.11.2024 та 13.03.2024) вартістю 11 000 грн кожне.

Загальна вартість послуг складає 77 000 грн.

У замовника відсутні претензії до обсягу та якості наданих послуг.

Матеріалами справи підтверджується надання відповідачу правової допомоги і складання процесуальних документів у справі в суді апеляційної інстанції адвокатом Подольським Вадимом Олеговичем згідно з ордером серії АА №1415842 від 06.05.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000167 від 16.04.2018.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції має містити, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що можуть бути розподілені витрати і такі, що вже фактично понесені (відшкодування) і такі, що тільки підлягають сплаті (згідно правового висновку, наведеного у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19).

Розподіл судових витрат передбачено ст.129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, в даному випадку витрати судові підлягають стягненню з позивача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 920/1306/21, від 16.04.2024 у справі № 911/737/22.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Верховного Суду від 16.04.2024 у справі №917/1651/22.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (яка в подальшому підтримана у постановах Верховного Суду від 04.04.2024 у справі №910/8955/22, від 16.04.2024 у справі №911/737/22).

Також Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22, від 23.11.2023 у справі №911/2408/22, від 17.04.2024 у справі №910/19865/21).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як: їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Як зазначено вище, відповідач заявив про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу вартість яких складає 77 000 грн.

Колегія суддів наголошує, що системний аналіз норм статей 632, 903 ЦК України, ст.ст.27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дозволяє зробити наступні висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 27.08.2020 у справі №873/2/20, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 та від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19.

Слід зауважити, що укладений між АО «Матрікс» і відповідачем договір №28/10 від 28.10.2020 не містить посилання на визначення розміру гонорару. В той час, як у додатковій угоді, посилаючись на п.2.3 договору №28/10, який такого пункту не містить (зокрема, в екземплярі наданому суду апеляційної інстанції зазначений пункт відсутній), визначені ставки для кожного виду послуги.

Слід наголосити, що дане визначення не є ні фіксованою ставкою гонорару (тобто, єдиною вартістю комплексу наданих послуг), ні погодинною оплатою.

Відтак, колегія суддів констатує, що додаткова угода №1 до договору не містить такої обов`язкової умови договору, як ціна договору (адвокатський гонорар), його розміру та/або порядку обчислення (як погодинної оплати або фіксованого розміру), що не дає можливості як суду, так і іншій стороні у справі пересвідчитись у дійсній домовленості між сторонами щодо його узгодження.

Отже, при визначенні розміру правничої допомоги, суд має виходити з всієї сукупності наданих доказів на підтвердження їх понесення і може застосовувати дискрецію повноважень при їх розподілі.

Колегія суддів звертає увагу, що визначений відповідачем розмір вартості адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у встановленому розмірі з іншої сторони. В будь-якому разі розмір витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 17.04.2024 у справі №915/436/23).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у суді апеляційної інстанції правнича допомога виразилась у складенні процесуальних документів (відзиву) та клопотанні і участі в судових засіданнях. Слід наголосити, що адвокатом витрачено час на підготовку процесуальних документів, зокрема відзиву на апеляційну скаргу, клопотання про долучення доказів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що витрати на правничу допомогу при перегляді судових рішень не можуть перевищувати такі витрати, понесені стороною при розгляді справи у суді першої інстанції.

Зокрема Верховний Суд у своїх постановах виснував, що у будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань у касаційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. В свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання, яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця (постанова ВС КАС від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18, відповідна позиція підтримана і судом господарської юрисдикції у постанові ВС КГС від 07.02.2022 №918/1045/20).

Таким чином, вартість витрат у сумі 77 000, 00 грн., яка більша за заявлену в суді першої інстанції у розмірі 40 000 грн., виходить за розумні межі вартості цих послуг у даному випадку, не є співмірним визначений сторонами розмір гонорару обсягу документів та часу витраченому адвокатом на надання правничої допомоги.

У зв`язку з чим є слушними доводи позивача з цього питання, наведені у запереченні щодо розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що, як слушно зауважив позивач, справа розглядається в суді апеляційної інстанції повторно, в ній вже наявні докунмети по суті спору, позиція сторін залишилась незмінною, а отже, складення відзиву на апеляційну скаргу не потребувало для досвідченого адвоката значних витрат часу.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у справах № 756/2114/17 і № 911/3386/17, відповідно до якої підготовка справи в суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони у судах попередніх інстанцій, з огляду на що, не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу учаснику процесу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права.

Крім того, у справі були проведені чотири судових засідання, у яких представник відповідача приймав участь в режимі відеоконференції, що не потребувало додаткових витрат часу і зусиль для явки у судове засідання безпосередньо у суді.

Таким чином, враховуючи вищевказане, заявлені витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку з чим виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі щодо витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та стягнення з позивача на користь відповідача 20000,00 грн. із 77000,00 грн заявлених, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до ст. 74 ГПК України відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, в стягненні решти суми витрат суд відмовляє, оскільки такі витрати, по-перше, чітко не визначені умовами договору, по-друге, неспівмірні з необхідним обсягом правничих послуг на етапі апеляційного перегляду.

Щодо заперечень позивача, що відповідачем у заяві по суті справи (відзиві на апеляційну скаргу) не заявлено про попередній розмір судових витрат у суді апеляційної інстанції, то вони не приймаються, оскільки про понесення витрат відповідачем наголошувалось і в суді першої інстанції у першій заяві по суті справи (відзиві на позов) і в суді апеляційної інстанції (при первісній подачі апеляційної скарги), отже, неможливо констатувати, що про зазначені витрати відповідачем не заявлялось взагалі.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/3926/22 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" 20 000 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок) витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

В решті вимог заяви відмовити.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст додаткової постанови виготовлено і підписано 03.04.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.В. Чус