ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3035/24

За позовом фізичної особи-підприємця Вериженко Алли Казимірівни

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Тугоркан»;

2) ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Білоцерківська міська рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 2) ОСОБА_2 ;

3) ОСОБА_3

прo скасування державної реєстрації та витребування майна з чужого незаконного володіння,

Суддя Антонова В.М.

Секретар судових засідань Бойченко С.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Трибушенко І.А.;

від відповідача-1: Плаксій Р.В.;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився;

від третьої особи-3: не з`явився;

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Фізична особа-підприємець Вериженко Алла Казимірівна (надалі позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Тугоркан» (надалі відповідач-1); 2) ОСОБА_1 (надалі відповідач-2), у якому просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на: магазин - кафетерій, загальною площею 95,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47151550 від 31 травня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, припинивши право власності ОСОБА_1 на зазначене майно;

- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Тугоркан» на: магазин - кафетерій, загальною площею 95,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47586612 від 02 липня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, припинивши право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Тугоркан» на зазначене майно;

- витребувати з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тугоркан» на користь фізичної особи підприємця Вериженко Алли Казимірівни, код ЄДРПОУ (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), магазин - кафетерій, загальною площею 95,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що спірне майно перейшло у власність ОСОБА_2 , що його відчужила Вакулюк Оксані Іванівні, яка зі свого боку передала його до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тугоркан», на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 28.12.2018 у справі №376/3274/18 про затвердження мирової угоди, яка скасована постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 в справі №376/3274/18 .

Позивач зазначає, що її незаконно позбавлено права власності на належне їй майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке фактично є тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності.

2. Стислий виклад позицій відповідача-1

Відповідач-1 заперечує щодо задоволення позову та, зокрема, зазначає заявляючи позовну вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимоги про скасування державної реєстрації з припиненням права власності є неналежним способом захисту. Звертає увагу, що оскільки існує спір між позивачем та відповідачем-1, з володіння якого позивач просить витребувати спірне нерухоме майно, то відповідач-2 є неналежним відповідачем у даній справі. Крім цього, позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння саме нерухоме майно, проте ним не доведено, що саме позивач був власником цього нерухомого майна, а тому право останнього не порушено. Вказує, що є добросовісним набувачем спірного майна.

3. Стислий виклад позицій відповідача-2

Відповідач-2 в строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

4. Стислий виклад позиції третьої особи-1

Третя особа-1 зазначає, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно, з кадастровим номером :02:021:0249 площею 0,0200 га відноситься до земель комунальної власності Білоцерківської міської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради.

Білоцерківською міською радою не приймалося рішень про передачу земельної ділянки з кадастровим номером :02:021:0249 площею 0,0200 га та цільовим призначенням 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в оренду.

Договір оренди земельної ділянки від 25.04.2007 укладений між Шкарівською сільською радою Білоцерківського району Київської області та позивачем на земельну ділянку площею 0,0200 га для встановлення продовольчого павільйону за адресою: АДРЕСА_1 строком на 15 років, починаючи з дати його реєстрації. Строк його дії закінчився 25.04.2022.

09.02.2022 позивач звернулася до Білоцерківської міської ради із заявою №15.1-07/1012 про поновлення договору оренди землі від 25.04.2007.

Білоцерківською міською радою було прийнято рішення від 28.07.2022 № 3003-31-VIII «Про розгляд заяви про поновлення договору оренди землі фізичній особі підприємцю Вериженко Аллі Казимірівні площею 0,0200 га» відповідно до якого міська рада вирішила відмовити в поновленні договору оренди землі від 25.04.2007, який зареєстрований у Київській регіональній філії №29 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25.04.2007 за №06. Зобов`язано повернути земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона одержала її в користування та провести демонтаж тимчасової споруди.

Білоцерківською міською радою 20.09.2024 проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за результатами чого встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0249 розташована нежитлова споруда. Згідно інформації управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради не оформлювало паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності фізичній особі-підприємцю Вериженко Аллі Казимирівні за адресою: АДРЕСА_1 , також дозволу на забудову вказаної земельної ділянки не надавалось.

На земельній ділянці, що передавалася позивачу допускалося розміщення лише продовольчого павільйону - тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідачем-1 зареєструвало право власності на об`єкт нежитлової нерухомості магазин-кафетерій, загальною площею 95,2 кв.м, проте, згідно наявної у Білоцерківської міської ради інформації згадана вище нежитлова споруда мала б бути фактично тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідач порушуючи норми чинного законодавства України щодо державної реєстрації речових прав на майно вжив заходів щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, зареєструвавши його в Державному реєстрі речових прав як об`єкт нерухомого майна.

Згадана вище реєстрація відбулася без дозвільних документів на будівництво об`єкту нерухомого майна. Проведена в такий спосіб державна реєстрація речового права на спірне майно обтяжує земельну ділянку комунальної власності та призводить до порушення існуючих прав Білоцерківської міської територіальної громади, в особі Білоцерківської міської ради, щодо володіння і розпорядження земельною ділянкою.

Вказаними діями штучно обтяжено фактично вільну від будь-якої забудови земельну ділянку комунальної власності, з метою її подальшого отримання в користування поза земельними торгами.

5. Стислий виклад позиції третьої особи-2

Третя особа-2 правом на надання пояснень не скористалась.

6. Стислий виклад позиції третьої особи-3

Третя особа-3 правом на надання пояснень не скористалась.

7. Процесуальні дії в справі

11.11.2024 від представника відповідача-1 надійшло клопотання про заперечення проти відкриття провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.11.2024 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

15.11.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/3035/24, її розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 19.12.2024.

20.11.2024 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

20.11.2024 від відповідача-1 надійшла заява про закриття провадження у справі.

20.11.2024 від представника відповідача-1 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні 19.12.2024 об 11:50 год. та усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.11.2024 заяву представника відповідача-1 про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції повернуто без розгляду.

25.11.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив.

26.11.2024 від представника відповідача-1 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні 19.12.2024 об 11:50 год. та усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції.

28.11.2024 від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. Вказане клопотання відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2024 передано на розгляд судді Ейвазовій А.Р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.11.2024 заяву представника відповідача-1 про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції повернуто без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.12.2024 (суддя Ейвазова А.Р.) заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на магазин-кафетерій, загальною площею 95,2 кв.м, розташований за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, буд. 197А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103).

02.12.2024 до від представника відповідача-1 надійшло клопотання про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції. Вказане клопотання відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.12.2024 передано на розгляд судді Ейвазовій А.Р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.12.2024 (суддя Ейвазова А.Р.) задоволено клопотання представника відповідача-1 про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.

У підготовче засідання 19.12.2024 з`явилися представники позивача та відповідача-1, відповідач-2 в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача-1 про закриття провадження в справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.12.2024 відкладено підготовче засідання в справі 911/3035/24 на 14.01.2025, залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Білоцерківську міську раду (надалі - третя особа-1) та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 (надалі - третя особа-2).

25.12.2024 від представника відповідача-1 на виконання вимогу ухвали суду надійшли додаткові пояснення у справі.

26.12.2024 від представника позивача на виконання вимогу ухвали суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів.

03.01.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 14.01.2025 з`явилися представники позивача та відповідача-1, інші учасники справи в засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання в справі 911/3035/24 на 30.01.2025.

14.01.2025 від представника відповідача-1 надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності відповідача-1 та його представника.

21.01.2025 від Сквирського районного суду Київської області надійшли документи на виконання вимог ухвали від 19.12.2024.

23.01.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 30.01.2024 з`явився представник позивача, відповідачі-1, 2 та треті особи в засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2025 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3 (надалі третя особа-3) та відкладено підготовче засідання на 18.02.2025.

31.01.2025 від позивача на виконання вимог ухвали надійшли документи для долучення їх до матеріалів справи.

13.02.2025 від третьої особи-1на виконання вимог ухвали суду надійшли пояснення.

У підготовче засідання 18.02.2024 з`явився представник позивача та відповідача-1, інші учасники справи в засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, протокольною ухвалою від 18.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.03.2025.

17.03.2025 від позивача надійшли письмові пояснення.

У судове засідання 25.03.2025 з`явились представники позивача та відповідача-1, інші учасники справи в засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати спір за наявними матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 25.03.2025 надав пояснення по суті позовних вимог та просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні надав пояснення по суті заперечень та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 25.03.2025 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочене рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 28.12.2018 в справі №376/3274/18 за позовом ОСОБА_2 (третя особа-2 в даній справі) до ОСОБА_3 (третя особа-3 в даній справі) про стягнення боргу за договором позики від 01.11.2013 затверджено мирову угоду, за умовами якої визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю-магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю магазин-кафетерій, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю-магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; провадження у справі закрито.

У матеріалах справи міститься копія технічного паспорта на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (магазин-кафетерій) за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 27.02.2019 Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» на замовлення третьої особи-2.

01.03.2019 на підставі зазначеної ухвали суду ОСОБА_2 (третя особа-2 в даній справі) зареєстровано право власності на нежитлове приміщення - магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №103), що підтверджується витягом з Державного реєстру плечових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 158331185).

Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 в справі №376/3274/18 ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 28.12.2018 скасовано і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

23.05.2019 на сайті «dom.ria.com» розміщено оголошення щодо продажу магазину-кафетерію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м., загальною площею 95, кв. м, де зазначено, що за детальною інформацією звертатися за телефоном НОМЕР_2 до Галини Петрівни.

Незважаючи на скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції про затвердження мирової угоди, якою за ОСОБА_2 було визнано право власності на спірну нерухомість, остання відчужила її на користь ОСОБА_1 .

30.05.2019 між ОСОБА_2 (третя особа-2 в даній справі) та ОСОБА_1 (відповідачем-2 в даній справі) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В., зареєстрований в реєстрі за №3409, відповідно до умов якого третя особа-2 передала у власність відповідача-2 нежитлове приміщення - магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м.

У пункті 1.2. вказаного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень зазначено, що предмет договору належить ОСОБА_2 на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 28.12.2018, справа №376/3274/18.

Згідно із розпискою від 31.05.2019 ОСОБА_2 (третя особа-2 в даній справі) отримала від ОСОБА_1 (відповідачем-2 в даній справі), до укладення договору купівлі-продажу, грошові кошти в розмірі 250 757, 00 грн в якості розрахунку за нежитлове приміщення, що продається, а саме магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м.

31.05.2019 третьою особою-2 та відповідачем-2 підписано акт приймання-передавання, нежитлового приміщення - магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 168873740) 31.05.2019 до реєстру внесено запис №3181981 про реєстрацію за відповідачем-2 права власності на нежитлове приміщення - магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №103).

Також із вказаного витягу вбачається, що 03.10.2005 за адресою: АДРЕСА_1 , Приватним підприємством торгівельно-виробнича фірма «Галант» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, літ «Д», площею 281,8 кв.м.

Відповідно до рішення установчих зборів єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тугоркан» (відповідач-1 в даній справі) від 12.06.2019 №1 ОСОБА_1 (відповідачем-2 в даній справі) прийняла рішення, зокрема: створити товариство з обмеженою відповідальністю та надати йому назву «Тугоркан»; затвердити статутний капітал в розмірі 671 905, 00 грн, 100% якого належить відповідачу-2. Статутний капітал вирішено сформувати за рахунок внеску учасника основними засобами, у тому числі нежитлового приміщення - магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м.

Згідно із актом приймання-передачі основних засобів від 25.06.2019 відповідач-2 передала до статутного капіталу відповідача-1 зокрема, нежитлове приміщення магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2024 (номер інформаційної довідки: 388962963), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47586612 від 02.07.2019, внесено запис № 32215124 про державну реєстрацію права власності за відповідачем-1 на нежитлове приміщення - магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №103). Документи подані для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 25.06.2019, видавник: сторони; рішення установчих зборів, серія та номер: 1, видавник: сторони.

У свою чергу 21.06.2005 між Білоцерківською міською радою (третя особа-1 в даній справі) та позивачем укладено договір оренди землі під розміщення павільйону по продажу продовольчих товарів, за адресою: місто Біла Церква, вулиця Таращинська (навпроти автостоянки), строком на 1 рік.

Також у п.4. вказаного договору зазначено, що земельна ділянка передається в оренду разом із павільйоном по продажу продовольчих товарів.

Білоцерківською міською радою видано дозвіл №54 від 07.12.2005 Вериженко Аллі Казимирівні на розміщення малої архітектурної форми за адресою: вулиця Таращинська, навпроти автостоянки, павільйон, розміром 5,9 м *5,0 м, площею забудови 29,50 м2, терміном дії з 07.12.2005 по 20.06.2006.

Доказів продовження терміну дії вказаного дозволу матеріали справи не містять.

У подальшому рішенням Шкварівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 29.03.2007 надано СПДФОП Вериженко А.К. земельну ділянку в оренду строком на 15 років загальною площею 0,02 га земель комерційного призначення для встановлення продовольчого павільйону, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

25.04.2007 між Шкарівською сільською радою Білоцерківського району Київської області (орендодавець) уклала з суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою Вериженко Аллою Казимірівною (орендар/позивач у даній справі) договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове (на 15 років) платне користування земельну ділянку комунальної форми власності для встановлення продовольчого павільйону в Київській області, Білоцерківського району, місто Біла Церква, вулиця Таращинська, загальною площею 0, 02 га, земель комерційного призначення.

Вказаний договір зареєстрований у Київській регіональній філії №29 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25.04.2007 за №06.

Доказів продовження строку дій вказаного договору матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки Білоцерківського районного відділу земельних ресурсів Київського обласного управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельним ресурсам за вих.№176 від 10.01.2007 земельній ділянці, яка розташована в межах адміністративної території: Київська область, Білоцерківський район, Шкварівська сільська рада за адресою: місто Біла Церква, вулиця Таращанська присвоєно кадастровий номер :02:021:0249.

Згідно довідки Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області вих.№02-18-1659 від 22.10.2010 торгівельному павільйону ПП Вериженко , який знаходився за адресою: вулиця Таращинська (навпроти автостоянки), присвоєно юридичну адресу: місто Біла Церква, вулиця Таращинська, 197-А.

У матеріалах справи відсутні акт про прийняття малої архітектурної форми до експлуатації та паспорт прив`язки малої архітектурної форми.

Як убачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №158091617 на підставі договору оренди землі від 25.04.2007 Вериженко Аллою Казимірівною 26.02.2019 зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:021:0249, загальною площею 0,2 га.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером :02:021:0249, загальною площею 0,2 га належить до комунальної форми власності територіальної громади села Шкварівка в особі Шкварівської сільської ради та розташована за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, 197А.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області (третя особа-1 в даній справі) №3223-33-VIII від 25.10.2022 відмовлено відповідачу-1 в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної форми власності в оренду для експлуатації та обслуговування магазину-кафетерію за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, 197А, площею 0,2 га за рахунок земель населеного пункту міста Біла Церква.

Повідомленням за вих.№3401/01-02 від 16.09.2024 третя особа-1 повідомила позивача, що в зв`язку із укладенням договору оренди землі №б/н від 25.04.2007 в останнього існує заборгованість з сплати орендної плати в розмірі 52 564, 35 грн

20.09.2024 Білоцерківською міською радою проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за результатами чого складено акт обстеження земельної ділянки №09/09 від 20.09.2024 та встановлено: що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0249 розташована нежитлова споруда, управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради не оформлювало паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності фізичній особі-підприємцю Вериженко Аллі Казимирівні за адресою: АДРЕСА_1 , також дозволу на забудову вказаної земельної ділянки не надавалось, рішенням Білоцерківської міської ради від 28.07.2022 № 3003-31-VIII «Про розгляд заяви про поновлення договору оренди землі фізичній особі підприємцю Вериженко Аллі Казимірівні (позивач) площею 0,0200 га» відмовлено в поновленні договору оренди землі від 25.04.2007.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

За змістом ст.4 ГПК України підтверджується, що процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.01.2021 по справі № 916/1415/19 заначила, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.

У даній справі позивач просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права власності відповідача-2 на: магазин - кафетерій, загальною площею 95,2 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, буд. 197А, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47151550 від 31.05.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, припинивши право власності відповідача-2 на зазначене майно;

- скасувати державну реєстрацію права власності відповідача-1 на: магазин - кафетерій, загальною площею 95,2 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, буд. 197А, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47586612 від 02 липня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, припинивши право власності відповідача-1 на зазначене майно;

- витребувати у відповідача-1 на користь позивача магазин - кафетерій, загальною площею 95,2 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, буд. 197А.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що спірне майно перейшло у власність третьої особи-2, що його відчужила відповідачу-2, яка зі свого боку передала його до статутного капіталу відповідача-1, на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 28.12.2018 у справі №376/3274/18 про затвердження мирової угоди, яка скасована постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 в справі №376/3274/18, а тому її незаконно позбавлено права власності на спірне майно, що розташоване за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, 197А та яке фактично є тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно із ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Суд звертає увагу, що негаторний позов - це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею.

Зміст негаторного позову становлять вимоги власника (титульного володільця) про усунення порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння.

Одночасно метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (пункт 114 постанови ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2024 (номер інформаційної довідки: 388962963), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47586612 від 02.07.2019, внесено запис № 32215124 про державну реєстрацію права власності за відповідачем-1 на нежитлове приміщення - магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, 197А, загальною площею 95,2 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №103).

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав.

Пункти 10.7-10.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 в справі N 916/585/18 (916/1051/20) .

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Дана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Суд зазначає, що позовні вимоги про скасування рішень про реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень задоволенню не підлягають як такі, що є неефективними.

Крім цього, оскільки право власності на спірне майно на момент вирішення спору в суді зареєстровано за відповідачем-1, то відповідач-2 є неналежним відповідачем у цій справі.

Судом встановлено, що в даній справі існує спір між позивачем та відповідачем-1, з володіння якого позивач просить витребувати спірне нерухоме майно (магазин кафетерій) яке, за твердженнями позивача, є тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності.

21.06.2005 між Білоцерківською міською радою (третя особа-1 в даній справі) та позивачем укладено договір оренди землі під розміщення павільйону по продажу продовольчих товарів, за адресою: місто Біла Церква, вулиця Таращинська (навпроти автостоянки), строком на 1 рік.

Також у п.4. вказаного договору зазначено, що земельна ділянка передається в оренду разом із павільйоном по продажу продовольчих товарів.

Білоцерківською міською радою видано дозвіл №54 від 07.12.2005 Вериженко Аллі Казимирівні на розміщення малої архітектурної форми за адресою: вулиця Таращинська, навпроти автостоянки, павільйон, розміром 5,9 м *5,0 м, площею забудови 29,50 м2, терміном дії з 07.12.2005 по 20.06.2006.

Доказів продовження терміну дії вказаного дозволу матеріали справи не містять.

У подальшому рішенням Шкварівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 29.03.2007 надано СПДФОП Вериженко А.К. земельну ділянку в оренду строком на 15 років загальною площею 0,02 га земель комерційного призначення для встановлення продовольчого павільйону, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

25.04.2007 між Шкарівською сільською радою Білоцерківського району Київської області (орендодавець) уклала з суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою Вериженко Аллою Казимірівною (орендар/позивач у даній справі) договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове (на 15 років) платне користування земельну ділянку комунальної форми власності для встановлення продовольчого павільйону в Київській області, Білоцерківського району, місто Біла Церква, вулиця Таращинська, загальною площею 0, 02 га, земель комерційного призначення.

Вказаний договір зареєстрований у Київській регіональній філії №29 Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25.04.2007 за №06.

Відповідно до довідки Білоцерківського районного відділу земельних ресурсів Київського обласного управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельним ресурсам за вих.№176 від 10.01.2007 земельній ділянці, яка розташована в межах адміністративної території: Київська область, Білоцерківський район, Шкварівська сільська рада за адресою: місто Біла Церква, вулиця Таращанська присвоєно кадастровий номер :02:021:0249.

Згідно довідки Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області вих.№02-18-1659 від 22.10.2010 торгівельному павільйону ПП Вериженко , який знаходився за адресою: вулиця Таращинська (навпроти автостоянки), присвоєно юридичну адресу: місто Біла Церква, вулиця Таращинська, 197-А.

20.09.2024 Білоцерківською міською радою проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за результатами чого складено акт обстеження земельної ділянки №09/09 від 20.09.2024 та встановлено: що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0249 розташована нежитлова споруда, управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради не оформлювало паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності фізичній особі-підприємцю Вериженко Аллі Казимирівні за адресою: АДРЕСА_1 , також дозволу на забудову вказаної земельної ділянки не надавалось, рішення Білоцерківської міської ради від 28.07.2022 № 3003-31-VIII «Про розгляд заяви про поновлення договору оренди землі фізичній особі підприємцю Вериженко Аллі Казимірівні (позивач) площею 0,0200 га» відмовлено в поновленні договору оренди землі від 25.04.2007.

На момент отримання позивачем дозвільної документації на розміщення малої архітектурної форми (павільйону) за адресою: м. Біла Церква, вулиця Таращинська, Білоцерківського району Київської області, діяли Методичні рекомендації щодо встановлення порядку розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності, затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 04.09.2006 № 296 (далі Рекомендації).

Пунктом 2 Рекомендацій було визначено, що малою архітектурною формою для здійснення підприємницької діяльності (далі мала архітектурна форма) є невелика одноповерхова споруда, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів. Малі архітектурні форми є пересувними або стаціонарними: пересувна мала архітектурна форма (торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності тощо) споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей; стаціонарна мала архітектурна форма (кіоск, павільйон тощо) споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру має площу до 30 кв. м.

Водночас 12.03.2011 набрав чинності Закон України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до частини другої статті 28 якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Стаття 181 Цивільного кодексу України визначає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація. Тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю.

Отже тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що спірне майно є тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності та відповідач-1 незаконно ним заволодів і зареєстрував право власності на нього чим позбавив позивача права власності, володіння, та користування цим майном.

Позивачем заявлено вимогу про витребування у відповідача-1 магазину - кафетерія, загальною площею 95,2 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, буд. 197А.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2024 (номер інформаційної довідки: 388962963), за відповідачем-1 зареєстроване право власності на нежитлове приміщення - магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Таращанська, 197А, загальною площею 95,2 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №103).

За твердженнями позивача, спірне майно не належить до об`єктів нерухомого майна, а є тимчасовою спорудою, тобто рухомою річчю.

Так, речові права на рухому річ не підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пунктів 16, 17 Рекомендацій стаціонарні малі архітектурні форми після спорудження підлягають прийняттю до експлуатації. Прийняття до експлуатації стаціонарної малої архітектурної форми здійснюється комісією за участю уповноваженого представника органу містобудування та архітектури, представників відповідних служб у залежності від функціонального призначення споруди, а також суб`єкта підприємницької діяльності з розглядом на місці відповідності об`єкта паспорту прив`язки.

За результатами розгляду складається акт встановленого зразка технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми до експлуатації. Після прийняття об`єкта до експлуатації здійснюється його реєстрація відповідним органом містобудування та архітектури.

Також відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Згідно із визначенням, наведеним в абзаці п`ятому пункту 1.4 розділу І зазначеного Порядку, паспорт прив`язки тимчасової споруди комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою прилеглої території.

Як зазначено судом вище 20.09.2024 Білоцерківською міською радою проведено обстеження земельної ділянки за адресою: вул. Таращанська 197-А м. Біла Церква, Київської області за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки №09/09 від 20.09.2024 та встановлено: що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:021:0249 розташована нежитлова споруда, управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради не оформлювало паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності фізичній особі-підприємцю Вериженко Аллі Казимирівні за адресою: АДРЕСА_1 , також дозволу на забудову вказаної земельної ділянки не надавалось.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу Кодексу).

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Позивачем не довела факту спорудження нею та прийняття в установленому порядку в експлуатацію тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, у матеріалах справи відсутні акт про прийняття малої архітектурної форми до експлуатації та належним чином оформлений паспорт прив`язки малої архітектурної форми/тимчасової споруди.

Матеріали справи не містять та позивачем, у порядку передбачену ГПК України, суду не надано доказів того, що спірний об`єкт нерухомого майна є саме тимчасовою спорудою.

Крім цього, суд звертає увагу, що рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно, з кадастровим номером :02:021:0249 площею 0,0200 га відноситься до земель комунальної власності Білоцерківської міської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради.

Положення частини другої статті 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на визначення позивачем неналежного відповідача-2, на не доведення позивачем, що спірне нерухоме майно є саме спорудженою ним тимчасовою спорудою та на обрання позивачем не ефективного способу захисту.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі РуїсТоріха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову фізичної особи-підприємця Вериженко Алли Казимірівни до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Тугоркан»; 2) ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Білоцерківська міська рада, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 прo скасування державної реєстрації та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 03.04.2025.

Суддя В.М. Антонова