ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2025 р. Справа№ 910/10886/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Коробенка Г.П.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 25.03.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2025

у справі №910/10886/24 (суддя Н. Плотницька)

за первісним позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна»

про стягнення 904 194,55 грн, -

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна»

до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог, клопотання про призначення експертизи

Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі, позивач або Державне підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» (далі, відповідач або Товариство) про стягнення 904 194,55 грн.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 №70/д, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 895 313,70 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 7 962,13 грн пені та 918,72 грн 3% річних.

У свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання недійсним Договору про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 №70/д.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» послалося на те, що Договір про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 №70/д, є недійсним, оскільки зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» правочин підписаний директором без належних на те повноважень.

07.11.2024 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Компанія Крентон Україна» надійшло клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, проведення якої відповідач за первісним позовом просив доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експертизи відповідач за первісним позовом просив поставити такі питання:

- Чи підтверджується документально, виходячи з матеріалів справи та за даними бухгалтерського обліку учасників спору, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» (), перед Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () за надані послуги за Договором №70/д про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 у розмірі 12 615 552,84 грн?

- Чи підтверджується документально надання Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () послуг Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» () за Договором №70/д про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 на суму 12 615 552,84 грн?

- Чи обґрунтовується документально оформлення Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () операцій з постачання Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» () послуг за Договором №70/д про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 на суму 12 615 552,84 грн?

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач за первісним позовом зазначив, що до предмета доказування в даній справі входить питання наявності або відсутності заборгованості відповідача перед позивачем за Договором №70/д про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 у заявленому до стягнення розмірі 12 615 552,84 грн. Однак, за даними відповідача за первісним позовом у останнього перед позивачем за первісним позовом відсутня заборгованість по Договору №70/д про надання послуг, така заборгованість не підтверджується документально належними доказами, і така заборгованість відсутня на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду. З урахуванням відсутності належного розрахунку суми заявленого позову та кількості і якості доказів у справі, розбіжності позицій сторін та наданих ними доказів, суд позбавлений можливості здійснити перевірку економічних, фінансових документів та управлінських технічних документів, в яких здійснені відображення бухгалтерських операцій стосовно наявності або відсутності предмету спору - заборгованості по сплаті 12 615 552,84 грн, без спеціальних знань в економічній галузі.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/10886/24 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» від 07.11.2024 задоволено.

Призначено у справі № 910/10886/24 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експерта поставлено такі питання:

«Чи підтверджується документально, виходячи з матеріалів справи та за даними бухгалтерського обліку учасників спору, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» (), перед Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () за надані послуги за Договором №70/д про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 та на яку суму?

Чи підтверджується документально надання Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () послуг Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» (), за Договором №70/д про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 та на яку суму?

Чи обґрунтовується документально оформлення Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () операцій з постачання Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» () послуг за Договором №70/д про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 та на яку суму?».

Витрати на проведення судової економічної експертизи покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна».

Провадження у справі № 910/10886/24 зупинено до проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість проведення експертизи), що призначена ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/10886/24, та повернення матеріалів справи до суду.

Постановляючи дану ухвалу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним та призначення у справі № 910/10886/24 судової економічної експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятою ухвалою, 13.02.2025 через підсистему «Електронний суд» Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/10886/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крентон Україна» від 07.11.2024 щодо призначення експертизи.

Апеляційна скарга позивача за первісним позовом обґрунтована порушенням судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом зводяться до того, що оскаржувана ухвала викладена без урахуванням вимог частини 1 статті 100 Господарського процесуального кодексу України, а саме без зазначення мотивованих підстав щодо необхідності залучення спеціаліста в даній галузі, без зазначення дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних обставин, що входять до предмету доказування.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

12.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача за первісним позовом до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що всі аргументи позивача за первісним позовом стосуються того, що ним надано належний розрахунок суми позовних вимог, а суд і відповідач за первісним позовом відмовляються здійснювати належним чином перевірку і самостійний розрахунок суми позовних вимог. З приводу наведеного Товариство зазначає, що ані у позовній заяві, ані в будь-яких інших документах позивачем не наведено будь-якого мінімально зрозумілого розрахунку суми позовних вимог, що де-факто позбавляє суд та відповідача можливості такий розрахунок перевірити та порівняти з доказами, які такий розрахунок підтверджували б у передбаченому законодавством порядку. Наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що кожна зі сторін обґрунтовує свою позицію по суті спору певними аргументами та доказами, а саме: позивач - стосовно наявності у заявленому до стягнення розмірі заборгованості по договору та її документального підтвердження, а відповідач - стосовно відсутності такої та відсутності документального її підтвердження. Разом з тим відповідач за первісним позовом у даній справі поставлений у становище, коли змушений доводити відсутність певних обставин та фактів, а саме надання та отримання послуг. Очевидно, що доведення відсутності певних обставин ставить відповідача за первісним позовом у складне становище за рахунок того, що завжди важче довести те, чого не було і що не породжувало відповідних наслідків у вигляді фізичних явищ чи документів в силу відсутності явища як такого при умові неналежної та недобросовісної процесуальної поведінки позивача. Разом із тим оцінка як доказів в підтвердження або спростування доводів кожної зі сторін має здійснюватися на стадії розгляду справи по суті, коли суд повинен встановити обставини наявності/відсутності певного права, і відповідно, чи мають місце факти порушення чи оспорювання суб`єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов. На підготовчій стадії судового провадження суд визначає чи потрібні відповіді на питання, які стосуються предмету спору в контексті спірних правовідносин сторін, і відповідь на які можливо надати саме з застосуванням спеціальних знань у певній галузі, якими суд не володіє, а сторони надають відповідні докази на підтвердження або спростування обставин справи та сприяють суду у знаходженні відповідей на питання, що входять до предмету доказування та є обов`язковими для вирішення справи на стадії розгляду такої справи по суті та винесення рішення судом.

З урахуванням відсутності належного розрахунку суми заявленого позову та кількості і якості доказів у справі, розбіжності позицій сторін та наданих ними доказів, відповідач за первісним позовом вважає, що суд позбавлений можливості здійснити перевірку економічних, фінансових документів та управлінських технічних документів, в яких здійснені відображення бухгалтерських операцій стосовно наявності або відсутності предмету спору - заборгованості 12 615 552,84 грн, без спеціальних знань в економічній галузі, відповідно, ухвала суду про призначення у даній справі судової експертизи є законною та обґрунтованою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/10886/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.

Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10886/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

24.02.2025 матеріали справи №910/10886/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

У період з 27.02.2025 по 28.02.2025 суддя Коробенко Г.П. перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/10886/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/10886/24 на 25.03.2025.

13.03.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 заяву представника Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про участь його у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судовому засіданні 25.03.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 25.03.2025 з`явилися представники позивача та відповідача за первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники відповідача за первісним позовом у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, просили залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у даній справі та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги позивача за первісним позовом з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно частини 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно частин 1-5 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Відповідно до частини 1 статті 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу, а також статтею 20 Господарського кодексу України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом первісного позову є вимога Державного підприємства про стягнення з Товариства заборгованості за Договором про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 №70/д, у загальному розмірі 904 194,55 грн, з яких 895 313,70 грн основної заборгованості, 7 962,13 грн пені та 918,72 грн 3% річних.

04.10.2024 від Державного підприємства через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачем за первісним позовом завалені до стягнення з відповідача за первісним позовом 12 864 509,52 грн, з яких 12 615 552,84 грн основної заборгованості, 36 911,68 грн 3% річних, інфляційного збільшення у сумі 13 374,30 грн, 319 901,11 грн пені.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі (із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), Державне підприємство вказує, що на виконання умов Договору про надання послуг, пов`язаних з обробкою контейнерів від 24.06.2024 №70/д, направило Товариству рахунки та акти дачі-прийняття робіт (наданих послуг) на його електронну адресу за допомогою програмних засобів 1С, однак Товариство не сплатило наявну заборгованість та не повернуло Державному підприємству підписані акти.

Відповідач за первісним позовом, заперечуючи проти задоволення первісного позову, наголошує, що Державним підприємством не доведено факту надання послуг у тому обсязі, кількості чи вартості, що вказуються позивачем. У матеріалах справи взагалі відсутні докази фактичного надання послуг за договором. Зміст первісної позовної заяви зводиться до викладення норм Договору та загальновідомих норм законодавства, а також до того, що позивачем «на виконання договору» начебто направлялися відповідачу рахунки та акти здачі робіт.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основним результатом при наданні послуг є результат нематеріального характеру, який не втілюється у жодну з матеріальних форм, однак, попри відсутність матеріальної форми, має економічну цінність та корисний ефект для замовника такої послуги (постанова Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №910/5352/21, пункт 109).

Колегія суддів наголошує, що приписи закону, які регулюють відносини за договором про надання послуг, пов`язують обов`язок замовника оплатити послуги за фактом їх надання виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у даній справі наявний спір з приводу обставин надання послуг за Договором, зокрема, чи дійсно такі послуги та на вказану позивачем за первісним позовом суму були надані Товариству.

Згідно частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Зі змісту статей 2, 236 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що з метою забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави на суд покладено обов`язок повно і всебічно з`ясувати і дослідити обставини справи в їх сукупності, що мають значення для її вирішення по суті.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до розділу 1.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, основними видами експертизи є економічна експертиза.

Економічна експертиза включає дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності; дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій, дослідження документів фінансово-кредитних операцій.

Головними завданнями дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності є: установлення документальної обґрунтованості розміру нестачі

або надлишків товарно-матеріальних цінностей і грошових коштів, періоду і місця їх утворення; установлення документальної обґрунтованості оформлення операцій з одержання, зберігання, виготовлення, реалізації товарно-матеріальних цінностей, в тому числі грошових, основних засобів, надання послуг; установлення документальної обґрунтованості відображення в обліку грошових коштів, цінних паперів; установлення документальної обґрунтованості відображення в обліку операцій з нарахування та виплати заробітної плати, інших виплат; установлення відповідності чинному законодавству відображення в податковому обліку валового доходу та валових витрат за фінансово-господарськими операціями, що підлягають оподаткуванню податком на прибуток; установлення відповідності чинному законодавству відображення в податковому обліку податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість;установлення недоліків в організації бухгалтерського обліку контролю,які сприяли або могли сприяти завданню матеріальних збитків або перешкоджали її своєчасному виявленню.

Виходячи із наведеного, колегія суддів, проаналізувавши зміст первісних позовних вимог, доводи і заперечення учасників справи щодо предмета первісного позову, обставини, на які посилається відповідач за первісним позовом як на підставу проведення експертизи, що входять до предмету дослідження у даній справі, суперечливість доводів учасників справи щодо факту, обсягу та належності надання послуг Державним підприємством, встановивши неможливість всебічного та об`єктивного вирішення спору про стягнення заборгованості за Договором без отримання висновків судової економічної експертизи у межах господарської справи, погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність передбачених статтею 99 Господарського процесуального кодексу України підстав для призначення у даній справі судової експертизи з наведених в ухвалі питань, оскільки встановлення обставин, на які посилаються сторони в даній справі, за умови відсутності у матеріалах справи належного розрахунку суми заявленого первісного позову та усієї повноти доказів на підтвердження первісних позовних вимог, розбіжності позицій сторін та наданих ними доказів, потребує спеціальних знань, які у суду відсутні.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Отже, оскільки правомірно, із посиланням на норми статей 99, 100 Господарського процесуального кодексу України, призначено у справі судову економічну експертизу, враховуючи, що для проведення експертного дослідження матеріали справи направляються до експертної установи, а тому у цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно скористався правом, наданим йому пунктом 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України, та зупинив провадження у даній справі у зв`язку з призначенням господарським судом судової експертизи.

З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів доходить висновку про залишення без змін оскарженої ухвали суду про призначення у даній справі судової економічної експертизи.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимогу детально відповідати на кожен довод. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відтак, усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду про наявність підстав для призначення у даній справі судової експертизи із питань, визначених судом в оскаржуваній ухвалі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» необґрунтованими, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у даній справі такою, що підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/10886/24 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/10886/24 залишити без змін.

Матеріали справи №910/10886/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та у відповідності до статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено та підписано 03.04.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко