УХВАЛА

05.03.2025 м. Івано-ФранківськСправа № 909/634/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О.В., секретар судового засідання Поп`юк Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Івано-Франківського міського центру зайнятості від 11.02.2025 (вх.№ 1190/25) на рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання

у справі, в якій

позивач - Івано-Франківський міський центр зайнятості,

відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

про стягнення 4 774,19 грн шкоди, завданої неправомірними діями внаслідок виплати допомоги з безробіття,

за участю представниці позивача (стягувача) Бениш Ю.С.,

інші учасники справи в судове засідання не з`явилися,

установив таке.

1. Зміст поданої скарги, позиція учасників справи.

1.1. Позивач (стягувач) подав скаргу про визнання протиправним рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночка Валентина Юрійовича від 28.01.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. (далі - скарга). Скаргу обґрунтовує тим, що господарським судом Івано-Франківської області 01.11.2022 прийнято рішення про задоволення позову. На виконання цього рішення 27.03.2023 видано наказ. Івано-Франківський міський центр зайнятості 09.11.2023 звернувся до Відділу примусового виконання рішень з заявою про прийняття наказу до виконання, але 15.11.2023 отримав повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Івано-Франківський міський центр зайнятості 11.01.2024 звернувся до Головного управління Державної казначейської служби, проте 19.01.2024 наказ також повернуто без виконання. У зв`язку з наведеним 28.05.2024 стягувач подав позов до Івано-Франківського окружного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби. Згідно з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 у справі №3004216/24 позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби прийняти наказ від 27.03.2023 до виконання. Водночас постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 вказане рішення скасоване, в позові відмовлено. Суд апеляційної інстанції вказав, що наказ підлягає виконанню в порядку та за процедурами, визначеними ЗУ "Про виконавче провадження". Тому стягувач 16.12.2024 звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про прийняття наказу від 27.03.2023 до виконання.

Вважає, що державний виконавець протиправно прийняв рішення (повідомлення) від 28.01.2025 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4. ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження".

1.2. Державний виконавець письмових пояснень щодо поданої скарги не надав.

2. Вирішення процесуальних питань.

2.1. Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно з ухвалою суду від 14.02.2025. Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка державного виконавця, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

2.2. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді повний текст ухвали складено 08.04.2025.

3. Обставини справи.

3.1. Суд ухвалив рішення від 01.11.2022 про задоволення позову - стягнув з відповідача на користь позивача 4 774,19 грн шкоди, завданої неправомірними діями, внаслідок виплати допомоги з безробіття, а також судовий збір в розмірі 2 481 грн.

На виконання рішення суду видано наказ від 27.03.2023.

3.2. За твердженнями позивача (стягувача), 09.11.2023 він пред`явив вказаний наказ до виконання до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства, який 15.11.2023 надіслав повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. У зв`язку з цим 11.01.2024 стягувач звернувся з заявою про прийняття до виконання вказаного наказу до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, яке листом від 19.01.2024 повернуло наказ без виконання. Підставою для повернення було те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не обслуговується у Головному управлінні казначейства.

3.3. Стягувач 28.05.2024 звернувся з позовною заявою до Івано-Франківського окружного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

Згідно з рішенням від 27.08.2024 у справі № 300/4216/24 позовні вимоги було задоволено. Проте постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 вказане рішення скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Суд апеляційної інстанції вказав, що наказ підлягає виконанню в порядку та за процедурами, визначеними ЗУ "Про виконавче провадження".

3.4. Стягувач 16.12.2024 звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про прийняття наказу від 27.03.2023 до виконання.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночко Валентин Юрійович 28.01.2025 прийняв рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4. ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки стягнення коштів з державних органів здійснюється органами державного казначейського обслуговування.

Стягувач отримав вказане рішення 04.02.2025 (вх.№977/24-25).

4. Норми права та мотиви, якими суд керувався при постановленні ухвали.

4.1. Щодо дотримання строків оскарження.

Як передбачено п. а) ч. 1 ст. 341 ГПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Стягувач отримав оскаржуване рішення 04.02.2025 і звернувся зі скаргою до суду 11.02.2025. А тому строк на оскарження рішення (повідомлення) від 28.01.2025 не пропущений.

4.2. Щодо права державного виконавця здійснювати примусове виконання рішення у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ч. 1 ст. 5 "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються.

В п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, то здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або з боржників визначено у постанові КМУ від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі Порядок № 845).

Відповідно до п. 2 Порядку № 845 боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Як встановлено в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі № 300/4216/24, Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області листом від 19.01.2024 повернуло наказ стягувачу без виконання, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не обслуговується у Головному управлінні казначейства.

Згідно з ч. 3 ст. 8 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені - законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Фінансування пенсійних виплат та видатків на утримання органів Пенсійного Фонду України проводиться не через рахунки, відкриті в органах казначейства, а через рахунки, відкриті в установах банків.

Згідно з п. 2 ст. 76 ЗУ ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду і зберігаються на окремих рахунках територіальних органів Пенсійного фонду в уповноваженому банку.

Розпорядженням КМУ від 21.10.2004 № 25-р в якості уповноваженого банку, який провадить розрахунково-касові операції з коштами Пенсійного фонду України, визначено АТ "Ощадбанк".

Отже, чинним законодавством не передбачено повноважень органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснювати списання коштів з рахунків боржника, відкритих в банківських установах. Такі права мають органи Державної виконавчої служби відповідно до положень ЗУ "Про виконавче провадження".

За таких обставин оскаржуване рішення суперечить наведеним положенням законів.

4.3. За приписами ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржуване рішення та зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

5. Висновки суду.

5.1. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення скарги і скасування рішення (повідомлення) головного державного виконавця від 28.01.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язує головного державного виконавця вчинити дії щодо прийняття до виконання наказу суду від 27.03.2023.

Керуючись ст. 232 - 235, 253 - 257, 339 - 343 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скасувати рішення (повідомлення) головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночка Валентина Юрійовича від 28.01.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночка Валентина Юрійовича вчинити дії щодо прийняття до виконання наказу суду від 27.03.2023.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, повідомити суд і стягувача не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду протягом 10 днів дня оголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 08.04.2025.

Суддя О. В. Малєєва