УХВАЛА

04 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/4756/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Станкова Віктора Васильовича на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 (колегія суддів: Савицький Я. Ф., Діброва Г. І., Колоколов С. І.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до фізичної особи-підприємця Станкова Віктора Васильовича про стягнення 71 712,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця Станкова Віктора Васильовича (далі - ФОП Станков В. В.) про стягнення 71 712,68 грн, з яких - 38 704,22 грн основного боргу, 26 300,96 грн пені, 2 112,96 грн 3 % річних та 4 594,54 грн інфляційних за договором від 20.10.2020 № ОД/НКМ-20-379д-НЮ про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею АТ "Українська залізниця" на ділянках, що не мають кадастрових номерів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2024 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП Станкова В. В. на користь АТ "Українська залізниця" 38 704,22 грн основного боргу, 24 788,75 грн пені, 1 938,47 грн 3 % річних, 3 954,65 грн інфляційних та 2 343,81 грн витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФОП Станков В. В. 23.01.2025 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив: звільнити його від сплати судового збору, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2024, ухвалити постанову, якою у задоволенні позовної заяви АТ "Українська залізниця" до ФОП Станкова В. В. про стягнення заборгованості за договором відмовити, стягнути з позивача на користь апелянта понесені останнім судові витрати під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення Господарського суду Одеської області. У клопотанні на обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення суду відповідач особисто не отримував, дізнався про його наявність лише 20.01.2025, коли особисто відвідав Регіональну філію "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця", куди останнього запросили працівники бухгалтерії філії для звірки сплачених сум за договором. В подальшому, представник відповідача, 20.01.2025 через офіційний веб-портал "Судова влада" ознайомився із текстом оскаржуваного рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 апеляційну скаргу ФОП Станкова В. В. залишено без руху, встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, шляхом надання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду та доказів надсилання копії апеляційної скарги з додатками - Регіональній філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця".

18.02.2025 від представника ФОП Станкова В. В. до апеляційного суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додані докази надсилання копії апеляційної скарги з додатками - Регіональній філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" та клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження вищенаведеного рішення.

Мотивуючи нове клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначив, що в суді першої інстанції участі не приймав, про розгляд справи належним чином повідомлений не був, повний текст рішення в день його складення/проголошення не отримував, у зв`язку з чим не мав можливості реалізації свого права на судовий захист.

Апелянт вказав, що в матеріалах справи містяться конверти, які повернулися до суду, у зв`язку з неотриманням відповідачем поштових відправлень. А причини таких повернень є "за закінченням терміну зберігання", про що свідчать відповідні відмітки, зроблені працівниками ПАТ "Укрпошта".

Таким чином, апелянт вважає, що у нього наявні підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у задоволенні клопотання ФОП Станкова В. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, а також відмовлено у відкритті апеляційного провадження на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2024 у справі № 916/4756/24.

ФОП Станков В. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування касаційної скарги ФОП Станков В. В. посилається на порушення судом першої інстанції вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.08.2019 № 814 (далі - Інструкція), що призвело до: невчасної обізнаності відповідача про наявність судової справи та наявність рішення суду від 20.12.2024, а також порушення прав відповідача.

На переконання скаржника, листи з копією рішення по суті справи не входять до числа листів, на яких повинна проставлятися відмітка "судова повістка", оскільки листи з такою відміткою повертаються оператором ПАТ "Укрпошта" відправнику зі спливом триденного строку, в той час як листи без відмітки "судова повістка" - повертаються відправнику не раніше, ніж через один місяць, що в свою чергу дає одержувачу можливість встигнути забрати на пошті відправлення, яке надійшло з суду.

В касаційній скарзі скаржник також зазначив, що населений пункт - село Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому раніше проживав відповідач, та куди направлялися судом листи, постійно потерпає від ворожих обстрілів, що є загальновідомим фактом, який не підлягає доказуванню. Скаржник зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично не отримав від суду жодного листа і лише у березні 2025 року довірена особа відповідача за вказівкою адвоката отримала від суду лист (ухвалу апеляційного суду від 24.02.2025). Скаржник зауважив, що суд апеляційної інстанції направив на адресу реєстрації в селі Сергіївка лист з ухвалою від 24.02.2025 про відмову у відкритті апеляційного провадження, хоча при цьому в апеляційній скарзі та інших процесуальних документах, поданих після реального вступу у справу на стадії апеляційного перегляду, зазначалася адреса листування відповідача: 65011, Одеса-11, а/с № 40.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Рогач Л. І., Мачульського Г. М.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з приписами частини першої статті 304 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуване рішення ухвалене місцевим господарським судом 20.12.2024, повний текст складено у той же день - 20.12.2024, тому двадцятиденний строк, встановлений частиною першою статті 256 ГПК України для подання апеляційної скарги, сплив 09.01.2025.

Оскільки апелянт звернувся до суду апеляційної інстанції 23.01.2025, тому апеляційна скарга надіслана з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження.

При цьому Верховний Суд не погоджується з аргументами скаржника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, причиною неотримання відповідачем судової кореспонденції є "за закінченням терміну зберігання".

Так, згідно з частиною третьою статті 242 ГПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У частині шостій статті 242 ГПК України унормовано, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Здійснюючи аналіз статті 242 ГПК України, а також пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, Верховний Суд у постанові від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20 виснував, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРПОУ прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (постанови Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованим (офіційним) місцем знаходження ФОП Станкова В. В. (код РНОКПП: НОМЕР_1 ) є: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи свідчать, що інформація про зміну місцезнаходження відповідача у матеріалах справи відсутня.

З матеріалів справи також вбачається, що поштові судові відправлення з процесуальними документами суду першої інстанції, а саме: ухвала від 28.10.2024 про відкриття провадження у справі та оскаржуване рішення від 20.12.2024 надсилались Господарським судом Одеської області саме на вищезазначену юридичну адресу відповідача.

Однак, усі процесуальні документи суду першої інстанції повернулись відправнику із зазначенням причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Таким чином, отримання ФОП Станкова В. В ухвали суду від 28.10.2024 та рішення суду від 20.12.2024 перебувало поза межами контролю цього суду.

Водночас відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17, від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, від 23.11.2018 у справі №10/17-3639-2011, від 22.08.2019 у справі №922/85/18, від 19.09.2019 у справі №922/1775/16.

При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що місцевим господарським судом своєчасно у встановлені строки направлялись копії процесуальних документів на адресу відповідача, а апелянтом не підтверджено відповідними доказами поважні причини неотримання поштової кореспонденції. В свою чергу можливість своєчасного отримання поштової кореспонденції залежала виключно від власного волевиявлення ФОП Станкова В. В.

Верховний Суд також наголошує, що відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи.

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою контакт-центру суду та/або за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень (див. ухвалу Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 925/518/18).

Апеляційним судом встановлено, що рішення Господарського суду Одеської області суду від 20.12.2024 у справі № 916/4756/24 було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 23.12.2024.

Отже, ФОП Станков В. В. не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з рішенням суду від 20.12.2024 у справі № 916/4756/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що оформлення судом першої інстанції листів з проставлянням на них відмітки "судова повістка" призвело до необізнаності відповідача як про наявність судової справи, так і про наявність судового рішення від 20.12.2024 у цій справі.

Таким чином, як обґрунтовано зазначив апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі, у заяві про усунення недоліків апеляційної скарги відповідачем не підтверджено жодним доказом свого твердження про те, що він дізнався про наявність рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2024 у справі № 916/4756/24 лише 20.01.2025, коли особисто відвідав Регіональну філію "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" для звірки сплачених сум за договором.

Водночас колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неможливість отримання судової кореспонденції особисто ФОП Станкова В. В. за своєю юридичною адресою, оскільки під час розгляду справи Господарський суд Одеської області керувався виключно офіційною інформацією стосовно місцезнаходження скаржника, що знаходиться в ЄДРПОУ.

Колегія суддів також зазначає, суд першої інстанції не зобов`язаний розшукувати інші можливі адреси чи засоби зв`язку сторони у справі за наявності у неї юридичної адреси, яка зазначена як місцезнаходження юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, Верховний Суд ураховує, що всі процесуальні документи, у тому числі і рішення, надіслано Господарським судом Одеської області за адресою, яка співпадає із відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому Верховний Суд вважає, що господарським судом вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідача про існуюче судове рішення.

За змістом частин третьої, четвертої статті 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Частиною першою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити наявність поважних причин пропуску строку та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Перевіривши доводи ФОП Станкова В. В., суд апеляційної інстанції врахував, що його було повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції, а обставини викладені в обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку не можуть об`єктивно свідчити про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою та залежали виключно від волевиявлення апелянта, приймаючи до уваги, що апеляційна скарга подана з пропуском строку.

За наведених обставин обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України, оскільки ФОП Станков В. В. не зазначив та не довів існування обставин непереборної сили, що зумовили пропуск ним процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та об`єктивно свідчили про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції з дотриманням норм чинного законодавства обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Станкова В. В. на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2024 у зв`язку з пропуском передбаченого законом строку апеляційного оскарження.

Верховний Суд зауважує, що конструкція статті 261 ГПК України, яка встановлює обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за наявності випадків, перелічених у наведеній нормі, не передбачає подвійного тлумачення. Її правильне застосування є очевидним і не викликає розумних сумнівів, а тому доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду щодо застосування вказаної правової норми. Аргументи, викладені у касаційній скарзі, так само не викликають розумних сумнівів у правильності застосування норми права судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Станкова В. В. на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтями 234, 293, 304 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 916/4756/24 за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Станкова Віктора Васильовича на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач