ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2025 р. Справа№ 910/2116/21 (910/2695/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Буравльова С.І.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності відповідача-2 ОСОБА_1 особисто

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року

у справі №910/2116/21(910/2695/23) (суддя Омельченко Л.В.)

за позовом ОСОБА_2

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс"

2. ОСОБА_1

3. Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс"

треті особи: 1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Міндель Ірина Валеріївна

2. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дьомкіна Ганна Сергіївна

про визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав

у межах справи №910/2116/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін"

до Приватного акціонерного товариства Автомобільна компанія "Укртранс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/2116/21 про банкрутство ПрАТ Автомобільна компанія "Укртранс", провадження в якій відкрито ухвалою від 09.06.2021 за заявою ТОВ "Ріо Фін".

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого господарського суду у межах справи про банкрутство з позовом до ТОВ "Євротранссервіс", ОСОБА_1 , ПрАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Міндель І.В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дьомкіна Г.С. про визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 зазначено, що з 27.03.2008 він став власником майнових прав на гараж АДРЕСА_1 за Договором від 17.03.2008 №46/47 та 12.08.2021 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

В подальшому з матеріалів справи №757/20793/21-ц йому стало відомо, що предметом Договору №2605/2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення (паркомісця) є також гараж № НОМЕР_2 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , загальною площею 33,2 кв. м.

Тобто, за твердженням позивача, фактично об`єктом інвестування за цим Договором став гараж, майнові права (право власності) на який належали позивачеві, шляхом змінення нумерації гаражу з "НОМЕР_1" на НОМЕР_2. При цьому, всі інші характеристики, зокрема, площа (33,2 кв. м) і місцезнаходження об`єкту нерухомості є ідентичними.

Згодом з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що на підставі Договору №2605/2 вперше право власності на гараж АДРЕСА_2 було зареєстровано за ТОВ "Євротранссервіс", яке продало цей гараж ОСОБА_1 згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 344, виданий 05.04.2021, видавник: Мендель І.В. , ПН КМНО.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом про визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав.

За наслідками розгляду позовних вимог, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/2116/21(910/2695/23) відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження у справі; позов задоволено; визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення (паркомісця), серія та номер: 2605/2, виданий 26.05.2014, укладений між ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Євротранссервіс", в частині гаражу АДРЕСА_2 ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо об`єкту нерухомості гаражу 4 по АДРЕСА_1, право власності на який було зареєстровано за ТОВ "Євротранссервіс" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00); визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 344, виданий 05.04.2021, видавник: Мендель І.В. , ПН КМНО, укладений між ТОВ "Євротранссервіс" та ОСОБА_1 ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59450638 від 23.07.2021 19:50:24, приватний нотаріус Дьомкіна Г.С., КМНО, м. Київ, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000; судові витрати в сумі 10 843,40 грн. покладено на відповідачів у рівних частинах, а саме: по 3 614,46 грн. на кожного.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання за Договором №46/47 купівлі-продажу майнових прав на підземний гараж № НОМЕР_1 та сплатив кошти, забудовник (ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс") відповідно втратив право розпоряджатись об`єктом інвестування - гаражем, а тому не міг бути укладений Договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення (паркомісця), серія та номер: 2605/2, виданий 26.05.2014 в частині гаражу № НОМЕР_2 , а оскільки даний Договір укладено в порушення діючого законодавства, зокрема, ст. 316, 319 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність", не відповідав внутрішній волі позивача, як реального власника станом на момент укладення оспорюваного договору, суд дійшов висновку, визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення (паркомісця) №2605/2 від 26.05.2014 року в частині гаражу № НОМЕР_2 , укладений між ТОВ "Євротранссервіс" та ПрАТ "Автомобільна компанія "Укртранс".

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/2116/21(910/2695/23) повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Подану апеляційну скаргу мотивовано неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника, позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів укладенням оскаржуваних правочинів, оскільки не надано жодних належних до допустимих доказів того, що зареєстровані за позивачем та відповідачем-2 об`єкти нерухомого майна є одним і тим самим об`єктом.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.07.2024 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Коробенко Г.П., Кропивна Л.В.

Ухвалою суду від 15.07.2024 року відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/2116/21(910/2695/23), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2116/21(910/2695/23).

15.07.2024 року через відділ документального забезпечення суду від скаржника надійшли доповнення до апеляційної скарги.

22.07.2024 року через відділ документального забезпечення суду від скаржника надійшли доповнення до апеляційної скарги.

17.10.2024 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/2116/21(910/2695/23)/5940/24 від 16.10.2024 року витребувані матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2024 року для розгляду справи №910/2116/21(910/2695/23) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Коробенко Г.П., Отрюх Б.В.

У зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2024 року для розгляду справи №910/2116/21(910/2695/23) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Буравльов С.І., Отрюх Б.В.

Ухвалою суду від 24.10.2024 вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/2116/21 (910/2695/23), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 05.12.2024 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому суду відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли заперечення на клопотання позивача про закриття провадження у справі, про витребування інформації на підтвердження спростування або здійснення 27.03.2008 року платежу ОСОБА_2 на рахунок ТОВ "Центрінвестбуд-2000" грошових коштів у сумі 324 000,00 грн., про витребування доказів, а від відповідача-2 - додаткові пояснення до клопотання про витребування інформації, заява по справі та клопотання про незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia та неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.09.2024 у справі №14/2450/22(914/3502/23), від 01.03.2023 у справі №902/221/22, від 15.10.2024 року у справі 910/4918/21, від 05.12.2018 у справі №916/1813/16 щодо відсутності у суду можливості визначати достовірність доказу у зв`язку із ненаданням ОСОБА_2 оригіналів та не виконання судом першої інстанції того, що комплексне дослідження судом доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам, є сутністю суддівського розсуду.

В судове засідання 05.12.2024 з`явились особисто позивач та відповідач-2.

Представники відповідачів-1,3 та треті особи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників учасників провадження у даній справі обов`язковою не визнавалась, а їх неявка в свою чергу не перешкоджає вирішенню спору, беручи до уваги достатність матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання в порядку ч.5 ст.233 ГПК України про можливість проведення судового засідання у відсутність представників відповідачів-1,3 та третіх осіб.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, скаржником в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, у відповіді на відзив, а також безпосередньо в день судового засідання 05.12.2024 заявлено низку клопотань, а саме:

- клопотання про витребування доказів у державного реєстратора Василевської О.А.;

- клопотання, з урахуванням додаткових пояснень до нього, про витребування обвинувачуваного акту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0000031 щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191; ч.3 ст.28, ч.2 ст.364; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.358; ч.3 ст.28, ч.2 ст.358; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358; ч.3 ст.28, ч.2 ст.366; ч.2 ст.28, ч.2 ст.205; ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.3 ст.365; ч.2 ст.209; ч.3 ст. 209 КК України;

- клопотання, з урахуванням додаткових пояснень до нього, щодо витребування інформації на підтвердження спростування або здійснення 27.03.2008 року платежу ОСОБА_2 на рахунок ТОВ "Центрінвестбуд-2000" грошових коштів у сумі 324 000,00 грн.

- клопотання про витребування доказів з матеріалів судової справи №910/17576/20;

- клопотання про долучення доказів;

- клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору - як гаража №4, так і машино-місця НОМЕР_1;

- клопотання про закриття провадження у справі з огляду на рішення суду у справі №757/56843/21-ц;

- клопотання про закриття провадження за позовною заявою ОСОБА_2 у зв`язку тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

- клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Міністерства юстиції України;

- клопотання, з урахуванням додаткових пояснень до нього, щодо встановлення та застосування судом строків позовної давності;

- клопотання щодо процесуальних порушень, допущених як господарським судом міста Києва, так і ОСОБА_2 на стадії подачі/прийняття позову до провадження;

- клопотання щодо використання ОСОБА_2 судової системи (господарського суду м. Києва), як механізму легалізації рейдерської діяльності та подачі суду явно підроблених доказів;

- клопотання щодо виявлених недоліків в роботі державного нотаріуса державного реєстратора П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевської О.А. та недостовірних відомостей, що містяться в єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- клопотання щодо подачі ОСОБА_2 суду завідомо підроблених доказів;

- клопотання про незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia та неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04.04.2019 у справі №916/2791/13, та висновків Верховного Суду, викладених у постанові у справі №922/1151/22, що реєстрація права власності на майно, а саме парко-місце 2-41-1 щодо якого державний реєстратор Василевська О.А. прийняла незаконне рішення, не свідчить про факт існування такого майна;

- клопотання про незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia (суд знає закон) та неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.07.2024 у справі №638/5304/21 та у постанові від 16.07.2024 у справі №921/432/23, щодо оцінки змісту Договору;

- клопотання про незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia та неврахування висновків Верховного суду, викладених у постанові від 26.09.2024 у справі №927/995/21 та від 03.09.2024 у справі №910/14672/17 щодо обов`язковості судового рішення (ст.18 ГПК України), преюдиційного значення у даній справі фактів, встановлених в судових рішеннях у справах: №4/359, №757/12235/20, №757/25409/22, №Б11/008-12, №757/53007/21-ц, щодо заборони суперечливої поведінки, та заборони діяти всупереч своїй попередній поведінці;

- клопотання про незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia та неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 01.10.2024 року у справі №910/17405/23 та у постанові від 01.08.2024 року у справі №757/5618/22 року, щодо встановлення моменту нібито порушення прав ОСОБА_2 ;

- клопотання про незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia та неврахування висновків Верховного Суду щодо розрахунків: суд зробив висновок про нездійснення розрахунку, що покладено в основу оскаржуваного рішення без врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18 та постанові Верховного Суду від 21.08.2024 у справі №910/10905/21;

- клопотання про незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia та неврахування зазначених висновків Верховного Суду щодо ч.10 ст.81 ГПК - у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду;

- клопотання про незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia та неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.09.2024 у справі №914/2450/22(914/3502/23), від 01.03.2023 у справі №902/221/22, від 15.10.2024 року у справі 910/4918/21, від 05.12.2018 у справі №916/1813/16, щодо відсутності у суду можливості визначати достовірність доказу у зв`язку із ненаданням ОСОБА_2 оригіналів та не виконання судом першої інстанції того, що комплексне дослідження судом доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам, є сутністю суддівського розсуду.

Розглянувши в судовому засіданні 05.12.2024 року заявлені скаржником клопотання з наведених у них мотивів та заслухавши позиції присутніх сторін з цього приводу ухвалою суду від 05.12.2024 року відмовлено у задоволені клопотань ОСОБА_1 : про витребування доказів у державного реєстратора Василевської О.А.; про витребування обвинувачуваного акту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0000031 щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191; ч.3 ст.28, ч.2 ст.364; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.358; ч.3 ст.28, ч.2 ст.358; ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358; ч.3 ст.28, ч.2 ст.366; ч.2 ст.28, ч.2 ст.205; ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.3 ст.365; ч.2 ст.209; ч.3 ст. 209 КК України; про витребування інформації на підтвердження спростування або здійснення 27.03.2008 року платежу ОСОБА_2 на рахунок ТОВ "Центрінвестбуд-2000" грошових коштів у сумі 324 000,00 грн.; про витребування доказів з матеріалів судової справи №910/17576/20; про долучення доказів; про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору - як гаража №4, так і машино-місця НОМЕР_1; про закриття провадження у справі з огляду на рішення суду у справі №757/56843/21-ц; про закриття провадження за позовною заявою ОСОБА_2 у зв`язку тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Міністерства юстиції України.

Що стосується інших клопотань скаржника, зокрема щодо застосування судом строків позовної давності; щодо процесуальних порушень, допущених як господарським судом міста Києва, так і позивачем на стадії подачі/прийняття позову до провадження; щодо використання ОСОБА_2 судової системи (господарського суду м. Києва) як механізму легалізації рейдерської діяльності та подачі суду явно підроблених доказів; щодо виявлених недоліків в роботі державного нотаріуса державного реєстратора П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевської О.А. та недостовірних відомостей, що містяться в єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно; щодо подачі ОСОБА_2 суду завідомо підроблених доказів; щодо незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia, то судом було зазначено про їх розгляд і надання їм відповідної правової оцінки при прийнятті судового рішення за наслідками розгляду справи по суті спору.

В судовому засіданні 05.12.2024 року заслухано пояснення сторін по суті спору та вимог апеляційної скарги та протокольною ухвалою суду оголошено перерву у справі до 13.02.2025 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

До початку судового засідання від позивача надійшли письмові пояснення по справі, а від відповідача-2 - додаткові пояснення до клопотання щодо процесуальних порушень, допущених як господарським судом міста Києва, так і позивачем на стадії подачі/прийняття позову до провадження, клопотання щодо перевірки судом видуманої позивачем легенди щодо нібито отримання ним ще двох редакцій неналежно засвідчених підроблених копій додаткових угод №3, клопотання про незастосування судом першої інстанції принцип jura novit curia, клопотання про долучення до матеріалів справи судового рішення.

В судовому засіданні 13.02.2025 року заслухано пояснення сторін по суті спору та вимог апеляційної скарги та протокольною ухвалою суду оголошено перерву у справі до 13.03.2025 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

До початку судового засідання від відповідача-2 надійшов виступ у судових дебатах.

В судове засідання 13.03.2025 року з`явився відповідача-2 особисто.

Позивач в судове засідання не заявився, подавши безпосередньо до його початку клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивовано хворобою.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Розглянувши заявлене клопотання про відкладення розгляду справи з наведених у ньому мотивів, заслухавши думку відповідача-2 з цього приводу, судова колегія відмовила у його задоволенні у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю, про що в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання в порядку ч.5 ст. 233 ГПК України.

При прийнятті протокольної ухвали судом було враховано, що згідно п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку лише у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У відповідності до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Водночас, судом встановлено, що в порушення норм ст.ст. 73-80 ГПК України до клопотання не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених у ньому обставин хвороби, тобто наведені у клопотанні причини не є доведеними, а відтак визнаються судом неповажними.

Колегія суддів також враховує, що позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, а також надано усні пояснення в судових засіданнях 05.12.2024 року та 13.02.2025 року, тобто було викладено власну позицію щодо суті спору та вимог апеляційної скарги.

Окрім цього, слід зауважити, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п. Господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Отже, посилання представника скаржника у клопотанні в даному випадку не є беззаперечною та поважною підставою для відкладення розгляду справи, оскільки позивач не був позбавлений права уповноважити представника на участь у розгляді справи та забезпечити його явку в судове засідання або взяти участь у справі в режимі відеоконференції в порядку ст.197 ГПК України.

Разом з тим, заявником клопотання не доведено суду ані відсутності повноважного представника ОСОБА_2 , ані неможливості розгляду справи без його участі.

Більш того, при розгляді клопотання судом взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2020 року у справі №924/369/19 та від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Окрім наведеного, слід зазначити, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

За викладених обставин, оскільки явка представників учасників провадження у справі обов`язковою не визнавалась, а їх неявка в свою чергу не перешкоджає вирішенню спору, враховуючи необґрунтованість клопотання позивача, беручи до уваги, що матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що відкладення є правом суду, а не обов`язком, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у відсутність представників інших учасників провадження у справі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/2116/21(910/2695/23) повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

13.03.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення відповідача-2, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як зазначає позивач та встановлено судом першої інстанції, 07.09.2006 між ТОВ "Центрінвестбуд-2000" та ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" було укладено Договір №3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин), згідно якого ТОВ "Центрінвестбуд-2000" виступало у ролі єдиного Генерального інвестора будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса у м. Києві (в подальшому об`єкту присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 ), ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" - Замовником будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин).

На виконання умов Договору №3-2006 від 07.09.2006 та Додаткової угоди №2 від 28.02.2011 до Договору №3-2006 ТОВ "Центрінвестбуд-2000" перерахувало на розрахунковий рахунок ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" 16826083,20 гривень, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Згідно пунктів 2.7., 2.8., 3.1.7. Додаткової угоди №2 від 28.02.2011 до Договору №3-2006 ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Центрінвестбуд-2000" домовились про те, що інвестори (фізичні та юридичні особи), які в подальшому мають оформлювати право приватної власності на гаражі (машино-місця), визначаються виключно ТОВ "Центрінвестбуд-2000", як єдиним первісним власником проінвестованих підземних гаражів. При цьому, ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" згідно умов Договір №3-2006 мало виконувати роль виключно Забудовника підземних гаражів (місць для паркування автомашин).

Відповідно до умов Додаткової угоди №3 від 10.10.2012 до Договору №3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) від 07.09.2006 та Акту №б/н прийому-передачі паркінгів, машино-місць (місць для паркування автомашин) від 11.10.2012, які підписані між ПАТ "АК "Укртранс" та ТОВ "Центрінвестбуд-2000", Забудовником було передано Генеральному інвестору будівництва 172 (сто сімдесят два) парко-місця, у тому числі і гараж № НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що протягом усього часу будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) кількість та площа проінвестованих ТОВ "Центрінвестбуд-2000" гаражів (машиномісць), які в подальшому були передані від ПАТ "АК "Укртранс", змінювалась внаслідок внесення відповідних змін до проектно-кошторисної документації будівництва об`єкту. Результатом цього стало внесення змін сторонами до Договору №3-2006 шляхом підписання додаткових угод до нього та актів прийому-передачі паркінгів, машино-місць (місць для паркування автомашин), у тому числі різних редакцій відповідних документів, зокрема, в кінцевому варіанті Додаткової угоди №3 від 10.10.2012 до Договору №3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) від 07.09.2006 на 172 гаражі та Акту №б/н прийому-передачі паркінгів, машино-місць (місць для паркування автомашин) від 11.10.2012 на 172 гаражі.

17.03.2008 між ТОВ "Центрінвестбуд-2000" та ОСОБА_2 було укладено Договір №46/47 купівлі-продажу майнових прав на підземний гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ділова (колишня Димитрова, 2Б), з урахуванням додаткових угод №№1, 2 від 18.08.2009 та від 08.04.2013 до Договору №46/47 щодо зміни характеристик об`єкту інвестування.

Свої зобов`язання у відповідності до пунктів 2.1. - 2.3., 2.6., 2.7. Договору №46/47 ОСОБА_2 виконав у повному обсязі, що підтверджується, зокрема, квитанцією №478 від 27.03.2008 на загальну суму 324 000,00 гривень. На виконання п. 2.6. Договору №46/47 кошти були внесені Позивачем через вкладну касу АКБ "Київ" на рахунок ТОВ "Центрінвестбуд-2000".

Отже, з 27.03.2008 ОСОБА_2 став власником майнових прав на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 за Договором №46/47, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва на загальну суму 324 000,00 гривень, тобто вчинивши дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об`єкт будівництва (гараж) та для набуття майнових прав на цей об`єкт.

У подальшому, будинок по АДРЕСА_2 був зданий в експлуатацію 06.04.2012 згідно Сертифікату серії КВ №0.

10.05.2012 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна видано технічний паспорт на машиномісце АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.01.2013 за №34 будинку було присвоєно поштову адресу: "вул. Димитрова, 2-Б".

Рішенням Київської міської ради від 13.11.2014 №373/373 вулицю "Димитрова" було перейменовано на "Ділову".

Згідно Акту прийому-передачі паркінгу машино-місця від 08.04.2013 на виконання умов Договору №46/47 ТОВ "Центрінвестбуд-2000" передав ОСОБА_2 паркінг (машино-місце) НОМЕР_1.

Також ТОВ "Центрінвестбуд-2000" на виконання умов Договору №46/47 видало ОСОБА_2 . Довідку за НОМЕР_1 від 08.04.2013 про виконання умов Договору №46/47, шляхом перерахування коштів у сумі 324 000,00 грн.

Крім того, ТОВ "Центрінвестбуд-2000" надав ОСОБА_2 витяг за вих. НОМЕР_1 від 08.04.2013, у якому зазначено, що саме ОСОБА_2 є власником паркінгу (машино-місця) НОМЕР_1.

На підставі, зокрема, означених вище документів 12.08.2021 року ОСОБА_2 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Отже, як зазначає позивач, з 27.03.2008 ОСОБА_2 став власником майнових прав на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 за Договором №46/47, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинивши дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об`єкт будівництва (гараж) та для набуття майнових прав на цей об`єкт.

Таким чином, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 .

Відповідач-2, в свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що згідно пункту 1.2 Договору про інвестування будівництва підземних гаражів від 07.09.2006 року об`єктом інвестування за цим договором є підземні гаражі (місця для паркування автомашин), перелік яких визначено в Додатку №1 цього договору, загальною площею 3093,06 кв. м, що будуються в житловому будинку на перетині вулиць Димитрова та Акрі Барбюса у м. Києві .

Відповідно до Додатку 1 до договору про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування) від 07.09.2006 об`єктами інвестування ТОВ "Центрінвестбуд-2000" було 166 гаражів (паркомісць) загальною площею 3 093,06 кв. м.

20.03.2009 між ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Центрінвестбуд-2000" укладено додаткову угоду №1 до Договору №3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) від 01.09.2006.

Пунктами 1, 2 додаткової угоди №1 визначено, що у зв`язку зі зміною проектно-кошторисної документації сторони вирішили змінити Додаток №1 до Договору №3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) від 01.09.2006. Сторони зобов`язуються викласти Додаток №1 в новій редакції.

Натомість, пункт 1.2 Договору №3-2006, яким було визначено об`єкт інвестування (підземні гаражі (місця для паркування автомашин), перелік яких визначено в Додатку №1 цього договору, загальною площею 3093,06 кв. м, що будуються в житловому будинку на перетині вулиць Димитрова та Акрі Барбюса у м. Києві, залишився незмінний. Отже, загальна площа підземних гаражів залишилась незмінною.

Крім того, судом встановлено, що 28.02.2011 між ВАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Центрінвестбуд-2000" укладено додаткову угоду №2 до Договору №3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) від 07.09.2006. Цією додатковою угодою також залишився незмінний пункт 1.2 Договору №3-2006, яким було визначено об`єкт інвестування (підземні гаражі (місця для паркування автомашин), перелік яких визначено в Додатку №1 даного договору, загальною площею 3093,06 кв. м, що будуються в житловому будинку на перетині вулиць Димитрова та Акрі Барбюса у м. Києві.

06.04.2012 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано сертифікат серії КВ №0, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта: будівництво житлового будинку на перетині вул. Димитрова та вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва, загальна площа квартир - 25 022,2 кв. м, житлова площа квартир - 12 865,4 кв. м; кількість квартир - 192 квартир; кількість поверхів - 25 поверхів; площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень - 3 339,7 кв. м, офісні приміщення, площа 1 та 2 рівнів підвалів (паркінгів) - 6 509,1 кв. м.

10.05.2012 КП Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" провело технічну інвентаризацію будинку 2б літ. "А" по вулиці Дмитрова у місті Києві (інвентаризаційна справа №130585).

Як вбачається з відповідей на адвокатські запити, КП КМР "КМ БТІ" у своїх листах повідомило про наступне:

- за даними інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_1, остання технічна інвентаризація паркінгу проводилась станом на 10.05.2012 (лист №9062/14 - 11638 (И 2023) від 01.09.2023);

- за даними реєстрових книг реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1, відсутня (лист №062/14 - 1426 (И-2022) від 01.02.2022);

- КП КМР "КМ БТІ" не виготовляло та не видавало технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 (лист №062/14 - 1426 (И-2022) від 01.02.2022).

Крім того, з копії журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями від 10.05.2012 вбачається, що загальна площа підвалу (паркінгу) на 1 та 2 рівня літ. "А" становить 6509,1 кв.м, налічено 166 машиномісць загальною площею 3042,2 кв. м, разом з тим машиномісце НОМЕР_1 відсутнє.

З копії поверхового плану підвалу літ "А" по АДРЕСА_1, зокрема 1-ого та 2-ого поверхів, вбачається, що машиномісце НОМЕР_1 відсутнє.

10.10.2012 між ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Центрінвестбуд-2000" укладено додаткову угоду №3 до Договору №3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) від 07.09.2006, відповідно до пункту 1 якого сторони внесли зміни до пункту 1.2 (перелік та детальна характеристика об`єкта інвестування), з якого вбачається, що ТОВ "Центрінвестбуд-2000" отримувало майнові права на 166 гараж (паркомісце) загальною площею 3 042,20 кв. м. Однак, машиномісце НОМЕР_1 відсутнє.

11.10.2012 ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Центрінвестбуд-2000" укладено акт прийому-передачі паркінгів, машино-місць (місць для паркування автомашин), відповідно до якого вбачається, що ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" передало ТОВ "Центрінвестбуд-2000" всього 166 паркінгів, машино-місць (місць для паркування автомашин) загальною площею 3 042,20 кв. м згідно договору №3-2006 про інвестування будівництва підземних гаражів (місць для паркування автомашин) від 07.09.2006 та додаткової угоди №3 від 10.10.2012 року. Машиномісце НОМЕР_1 кв. м - відсутнє.

Крім того, як зазначає відповідач-2, 20.08.2013 ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" здійснило реконструкцію першого та другого рівня підвального приміщення №1, №2, №3 та 1-86 на першому рівні, та №4, 2-89, 2-90 та 2-91 на другому рівні в паркомісця. Зокрема, паркомісця №1, №2, №3 та 1-86 на першому рівні, та №4, №2-89, №2 90 та №2-91 на другому рівня були утворені внаслідок реконструкції паркінгу.

В подальшому, між ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Євротранссервіс" укладено Договір №2605/2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення (паркомісця) від 26.05.2014 року, предметом якого є парокінки №№1, 2, 3, 4, 1-86, 2-89, 2-90, 2-91, що знаходиться по вул. Димитрова (Ділова), 2Б у м. Києві, загальною площею 292,5 кв.м., в тому числі і гараж №4, площею 33,2 кв.м.

06.06.2014 року між ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Євротранссервіс" підписано Акт №1 прийому-передачі майнових прав.

На підставі Договору №2605/2 за ТОВ "Євротранссервіс" було зареєстровано право власності на гараж 4 по АДРЕСА_1.

У подальшому ТОВ "Євротранссервіс" відчужено даний гараж ОСОБА_1 згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 344, виданий 05.04.2021, видавник: Мендель І. В., ПН КМНО.

23 липня 2021 ОСОБА_1 на підставі технічного паспорту, серія та номер: 207-23/06/21, виданий 23.06.2021, видавник: БТІ ФОП Пилишенко А. В.; Висновку, серія та номер: 105, виданий 23.06.2021, видавник: Бюро технічної інвентаризації ФОП "Пилишенко А.В." зареєструвала право приватної власності на гараж № НОМЕР_3 (як окремий об`єкт нерухомості) по АДРЕСА_1, об`єднавши гараж № НОМЕР_2 з окремими об`єктами нерухомості гаражами №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , що також були предметом Договору №2605/2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення (паркомісця).

Таким чином, судом було встановлено, що за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку було зареєстровано право власності на гараж НОМЕР_2 та у подальшому на гараж № НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.

Стверджуючи, що право власності на належний ОСОБА_2 гараж НОМЕР_2 набуто відповідачем-2 на підставі вищенаведених правочинів всупереч чинному законодавству через подвійну державну реєстрацію права власності, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав.

Переглянувши в апеляційному порядку законність винесення судового рішення місцевого господарського суду, колегія суддів вбачає підстави для його скасування з огляду на таке.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Колегія суддів виходить з того, що вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Відповідно, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 року під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Положення частини 2 статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Водночас за змістом ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2011) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України (чинна редакція) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У ст.215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 217 зазначеного Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Судова колегія зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

У постановах від 20.02.2024 у справі №916/1042/22, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, від 29.08.2023 у справі №910/5958/20, 22.03.2023 у справі №509/5080/18 Верховний Суд послідовно надавав правовий висновок про те, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 року у справі №910/12787/17).

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Судова колегія наголошує, що оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Отже, вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2024 року по справі №924/101/24.

Апеляційний господарський суд, на відміну від суду першої інстанції, аналізуючи доводи сторін та наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що в даному випадку позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що об`єкт нерухомого майна, право власності на який за ним зареєстровано (гараж "НОМЕР_1") та об`єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 (гараж "НОМЕР_3", частиною якого є гараж № НОМЕР_2 ), це один і той же об`єкт нерухомого майна, тобто в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких суд міг би дійти однозначного та беззаперечного висновку про тотожність та ідентичність таких об`єктів.

Висновків експертів з цього приводу позивачем у порядку ч. 3 ст. 98 ГПК України до матеріалів справи не надано та суду відповідного клопотання не заявлялось, а твердження позивача про аналогічність загальної площі та місцезнаходження паркомісця позивача та відповідача-2, що на його думку свідчить про один і той же об`єкт нерухомого майна, є помилковими та будуються на припущеннях.

Водночас, саме лише припущення не може бути покладено в основу будь-якого судового акта. Відтак. такі доводи є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а тому колегією суддів відхиляються.

Судом встановлено, що об`єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 (гараж "НОМЕР_1"), у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно має реєстраційний номер: 000, а об`єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 (гараж НОМЕР_2), має реєстраційний номер: 00, гараж "НОМЕР_3" має реєстраційний номер: 000.

Тобто, хоча машиномісце позивача та спірний гараж відповідача-2 розташовані за однією адресою, вони мають різні реєстраційні номери.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що на момент укладення зазначеного договору купівлі-продажу жодних обтяжень та заборон щодо спірного нерухомого майна не було, що перевірено нотаріусом при вчиненні реєстраційних дій та не оспорено в судовому порядку.

Суд також враховує, що існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна є неможливим, оскільки суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно і є порушенням чинного законодавства.

Більш того, судова колегія критично відноситься до наданого позивачем технічного паспорту на машиномісце АДРЕСА_1 , виданого 10.05.2012 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та ставить його під сумнів як належного доказу по справі, оскільки згідно відповідного листа Київського міського бюро технічної інвентаризації останнє не виготовляло та не видавало технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1.

З огляду на наведені обставини, призначення судом з власної ініціативи відповідної експертизи з метою визначення тотожності та ідентичності об`єктів позивача та відповідача-2 також не вбачається за можливе.

Таким чином, суду не доведено належними та допустимими доказами факт подвійної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на один і той же гараж під двома різними номерами та різними реєстраційними номерами об`єктів нерухомості.

Враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що оспорюваний договір купівлі-продажу майнових прав на паркомісця, укладений 26.05.2014 між ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Євротранссервіс", предметом якого є, зокрема, гараж №4, не порушує законні права та законні інтереси позивача ОСОБА_2 , як власника об`єкту нерухомого майна (гараж № НОМЕР_1 ), судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення (паркомісця), серія та номер: 2605/2, виданого 26.05.2014, укладеного між ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Євротранссервіс" та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо об`єкту нерухомості гаражу АДРЕСА_2 , право власності на який було зареєстровано за ТОВ "Євротранссервіс" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Крім того, враховуючи наведені висновки суду, у задоволенні решти позовних вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ТОВ "Євротранссервіс" і ОСОБА_1 , та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень слід також відмовити, оскільки вони є похідними від першої позовної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено.

Господарський суд міста Києва наведених вище фактичних обставин справи у їх сукупності, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, чим допустив неповне дослідження обставин справи та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо заяви ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем. (Аналогічна правова позиція щодо вирішення питання позовної давності, яка є сталою, міститься у численних постановах Великої Палати Верховного суду, зокрема, від 18.01.2023 року у справі №488/2807/17, від 06.09.2023 року у справі №910/18489/20.

За вказаних обставин, оскільки судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 через відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення його прав, за захистом якого він звернувся до суду, в даному випадку відсутні підстави для розгляду заяви останнього про сплив строків позовної давності та можливого застосування відповідних наслідків.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Отже, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржника та встановлено неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи відповідача-2, в тому числі щодо процесуальних порушень, допущених як господарським судом міста Києва, так і позивачем на стадії подачі/прийняття позову до провадження; щодо використання ОСОБА_2 судової системи (господарського суду м. Києва) як механізму легалізації рейдерської діяльності та подачі суду явно підроблених доказів; щодо виявлених недоліків в роботі державного нотаріуса державного реєстратора П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевської О.А. та недостовірних відомостей, що містяться в єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно; щодо подачі ОСОБА_2 суду завідомо підроблених доказів; щодо незастосування судом першої інстанції принципу jura novit curia судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним господарським судом, а відтак наявні підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо клопотання скаржника, заявленого у судових дебатах, про зловживання позивачем процесуальними правами на судових захист та про постановлення окремої ухвали щодо подачі ним підроблених документів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Частинами 1, 2 статті 246 ГПК України визначено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, який повинен надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (ч. 11 ст. 246 ГПК України).

Так, суд зазначає, що подання позивачем позовної заяви у встановленому законодавством порядку є процесуальним правом сторони, що відповідає завданню господарського судочинства, у свою чергу, скаржником не доведено наявності в діях позивача обставин зловживання правами в розумінні приписів ст. 43 ГПК України, а відтак, відповідні доводи відповідача-2 підлягають відхиленню, як необґрунтовані.

Окрім наведеного, судова колегія звертає увагу ОСОБА_1 , що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Більш того, суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №921/357/20).

Вказане вище свідчить про відсутність підстав для задоволення заявленого у судових дебатах клопотання скаржника про зловживання позивачем процесуальними правами на судових захист та про постановлення окремої ухвали щодо подачі ним підроблених документів.

Згідно із частинами 1, 4, 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на задоволення апеляційної скарги відповідача-2, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 16 104,00 грн. згідно ст.129 ГПК України покладаються на позивача шляхом їх стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/2116/21 (910/2695/23) задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/2116/21(910/2695/23) скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_7 ) 16 104,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

6.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

7.Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 31.03.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.І. Буравльов

Б.В. Отрюх