СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Харків Справа № 922/407/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.

за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№ 3091 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Прохоровим С.А., повне рішення складено 28.11.2024) у справі №922/407/23

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

до Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича, смт Покотилівка, Харківська область,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватна фірма "Агропромінвест", м.Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 2221458,49 грн (з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення позовних вимог) за використання земельної ділянки за адресою вул. Андріївська, буд. 2, м. Харків з кадастровим номером :06:002:0001 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 (далі - спірний період) без правовстановлюючих документів, з посиланням на положення статей 182, 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 12, 83, 120, 125, 126, 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 10, 14, 265 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статей 10, 16, 26, 33, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач, набувши право власності на об`єкти нерухомості, розміщені на земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,3794 га, кадастровий номер :06:002:0001 (далі - спірна земельна ділянка), розташованій за адресою: вул. Андріївська, 2, м. Харків, в подальшому належним чином не оформив та не зареєстрував речових прав на спірну земельну ділянку та в спірний період не вносив плату за користування нею, внаслідок чого зберіг за рахунок міськради як власника земельної ділянки безпідставно набуте майно - грошові кошти у виді орендної плати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23 в позові відмовлено повністю.

Харківська міська рада з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23; скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23 за позовом Харківської міської ради до ФОП Саніна Юрія Костянтиновича за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватної фірми "Агропромінвест", про стягнення коштів; ухвалити постанову, якою позовні вимоги Харківської міської ради до ФОП Саніна Юрія Костянтиновича про стягнення коштів у розмірі 2.221.458,49 грн - задовольнити повністю; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 поновлено Харківській міській раді пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради (вх.№ 3091 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23; призначено справу до розгляду на 20 лютого 2025 р. об 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 22.01.2025, з доказами їх надсилання учасникам справи, для подання заяв, клопотань, тощо до 22.01.2025.

23.01.2025 до суду від представника відповідача адвоката Тарасова П.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1115), в якому заявник просить відмовити Харківській міській раді в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. В обґрунтування своєї правової позиції посилається, зокрема, на те, що розмір орендної плати, яку позивач просить стягнути з відповідача, як безпідставно збережені кошти за відповідний період, згідно з п.п 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14 ПК України, є платою за землю у формі орендної плати, яка за приписами ст. 288 ПК України та пунктів 2.3 і 2.4 Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі у м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08, розраховується шляхом помноження величини нормативної грошової оцінки земельної ділянки на ставку розміру орендної плати. Враховуючи те, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, у тому числі її значення (величина) оформляються, як Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, для зменшення позовних вимог в частині розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, позивач повинен надати новий (інший) Витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова з меншим її значенням, оформленим з урахуванням вимог вищевказаних нормативних актів та виданий державним кадастровим реєстратором.

24.01.2025 до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшла заява (вх. № 1178) про долучення доказу на підтвердження направлення третій особі копії відзиву на апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23.

17.02.2025 представником Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича адвокатом Тарасовим П.Ю. подано до суду апеляційної інстанції клопотання (вх.№ 2147) про забезпечення проведення судових засідань у справі №922/407/23 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Проте, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, скільки воно подано поза межами встановленого частиною другою статті 197 ГПК України строку.

20.02.2025 до суду апеляційної інстанції від відповідача - Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№2291), в якому останній просить продовжити строк розгляду справи №922/407/23, задовольнити подане клопотання та не обмежувати право відповідача на справедливий суд, надати ФОП Саніну Юрію Костянтиновичу можливість на належне представництво у суді та відкласти розгляд справи. Зазначає, що 20.02.2025 відповідачем було розірвано адвокатську угоду з представником, відповідач є юридично не обізнаним та йому необхідний час для пошуку фахівця для надання правничої допомоги (договір б/н від 20.02.2025 про розірвання адвокатської угоди додає).

Також, 20.02.2025 до апеляційного господарського суду від представника відповідача адвоката Тарасова П.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 2295), в якому заявник просить визнати виключно поважними причини неприбуття в судове засідання Саніна Ю.К., забезпечити його право на представництво та на участь в судовому засіданні, надати додатковий час на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 20.02.2025 представник апелянта заперечив проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився.

Враховуючи наведені в клопотанні причини неявки у судове засідання відповідача, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича, у зв`язку з чим ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 відкладено розгляд справи на 06 березня 2025 року о 17:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

Разом з тим, 05.03.2025 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №922/407/23 (вх.№2878), в якому ФОП Санін Ю.К. просив продовжити строк розгляду справи №922/407/23, визнати поважними причини неприбуття відповідача у судове засідання, надати можливість відповідачу особисто приймати участь у судовому засіданні. Заявник зазначив про те, що 05.03.2025 його госпіталізовано до Державної установи «Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої Національної академії медичних наук України». Наразі надається невідкладна допомога, діагноз з`ясовується (фото медичного запису додає).

До початку судового засідання, 06.03.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№2919), в якому адвокат Асєєва Аліна Сергіївна просила надати матеріали справи для ознайомлення та зняття копій, відкласти розгляд справи для надання часу представнику ознайомитися з матеріалами справи, підготовки до судового засідання. Зазначила, що лише 06.03.2025 між представником та ФОП Саніним Ю.К. було укладено договір про надання юридичної допомоги, отже представнику потрібен час для ознайомлення з матеріалами справи. До клопотання адвокатом додано копію витягу з договору на представництво інтересів №01/06-03.25 від 06.03.2025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої допомоги серія АХ №1244584 від 06.03.2025, довідку від 06.03.2025.

В судовому засіданні 06.03.2025 представник апелянта заперечив проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав клопотання про відкладення розгляду справи. Третя особа у судове засідання не прибула, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином ухвалою суду від 20.02.2025.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки відповідачем надавався до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу з викладенням його правової позиції, розгляд справи вже відкладався за клопотанням відповідача, відповідач був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а отже мав достатньо часу для того, щоб раніше вирішити питання забезпечення участі іншого представника в судовому засіданні.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про неможливість розгляду даної справи, зважаючи на суперечливу позицію представника відповідача щодо його повноважень на представництво інтересів відповідача під час розгляду справи по суті, зокрема в обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи адвокат посилалась на обмеження таких повноважень згідно з витягом з договору на представництво інтересів №01/06-03.25 від 06.03.2025, тоді як після відмови судом в задоволенні клопотання про відкладення справи під час з`ясування обставин щодо можливого представництва інтересів клієнта в суді адвокат зазначила про відсутність будь-яких обмежень згідно з умовами договору про надання правової допомоги від 06.03.2025 № 01/06-03.25.

Враховуючи необхідність колегії суддів ознайомитися з документами, які були надані представником відповідача на підтвердження своїх повноважень, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 відкладено розгляд справи на 20 березня 2025 року о 16:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

До початку судового засідання, 20.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача адвоката Асєєвої А.С. надійшли додаткові пояснення по справі, які вона просила прийняти до розгляду, необхідність подання яких обумовлена з`ясуванням обставин, які мають істотне значення для подальшого розгляду справи, що документально підтверджено відповідями ГУ Держгеокадастру у Харківської області на адвокатські запити, які було необхідно направити для з`ясування відповідності здійснення Харківською міською радою розрахунку безпідставно збережених коштів зазначених в заяві про зменшення позовних вимог від 26.04.2024; приєднати до матеріалів справи додаткові пояснення з додатками. До вказаних пояснень додано адвокатський запит від 13.03.2025 №13 на адресу керівника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, відповідь Головного управління Держгеокадастру у Харківської області від 18.03.2025 на адвокатський запит від 13.03.2025 № 13, відповідь Головного управління Держгеокадастру у Харківської області від 19.03.2025 на адвокатський запит від 14.03.2025 № 1 з додатками, опис документів, що подано до Відділу №9 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, для отримання адміністративної послуги видача витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відповідь Відділу №9 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.03.2025 № 638 на заяву Саніна Ю.К. щодо надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки про неможливість надання такої інформації у вигляді Витягу, висновок спеціаліста від 20.03.2025 №250320, складений ФОП Богомаз О.М.

Судове засідання 20.03.2025 розпочалось за відсутності представника відповідача та третьої особи, про дату, час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином ухвалою суду від 06.03.2025. Присутній в судовому засіданні представник позивача зазначив, що вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача, повідомленого належним чином.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення додаткових пояснень відповідача разом з доданими до них документів без розгляду, з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 4 статті 262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 ГПК при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Заявами по суті справи в суді апеляційної інстанції є апеляційна скарга, відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини п`ятої статті 161 ГПК суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (частина друга статті 118 ГПК України).

Згідно положень статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи те, що відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, в якому викладено його позицію щодо наведених апелянтом аргументів, апеляційний суд не визнавав необхідним одержувати від учасників справи, в тому числі й від відповідача, додаткові пояснення стосовно окремих питань, відповідно сторони мали можливість викласти свої пояснення у заявах по суті справи, передбачених для стадії апеляційного оскарження, а також подання відповідних пояснень поза межами строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (22.01.2025) та без заявлення клопотання про його поновлення, суд апеляційної інстанції не враховує дані письмові пояснення, подані відповідачем.

До того ж, згідно із частиною 2, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603, від 26.10.2021 у справі № 914/2578/20).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).

Прийняття апеляційним судом доказів без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності. Відповідну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.04.2024 у справі № 903/877/20.

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №922/2187/20.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Наведене виключає процесуальні підстави для дослідження поданих відповідачем доказів апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Судова колегія зазначає, що в ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку; розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі за клопотанням відповідача; представник відповідача брав участь в попередньому судовому засіданні, в якому розгляд справи був відкладений та був обізнаний про дату та час розгляду справи ще 06.03.2025, тобто завчасно.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 08.11.2023 у справі № 922/854/23, від 01.12.2022 у справі № 910/14025/20 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів враховує, що правову позицію відповідача викладено у відзиві на позовну заяву та інших заявах по суті в суді першої інстанції, у відзиві на апеляційну скаргу в суді апеляційної інстанції, явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, усі доводи і вимоги учасники справи можуть викласти і подати суду письмово, а тому апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що унеможливлюють розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Крім того, відповідно до пункту 7 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.

В судовому засіданні 20.03.2025 представник скаржника надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.01.2023 №319961901 та № 319962110 за Саніним Ю.К. зареєстроване право приватної власності на нерухоме майно по вул. Андріївській, 2 у м. Харків, а саме:

- на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-11,12-18; 2-го поверху № 19-21 в літ. "А-2" загальною площею 332 кв.м. на підставі договору дарування від 22.05.2009 № 896 (дата державної реєстрації 20.08.2014);

- на нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 316,4 кв. м. на підставі договору дарування від 22.05.2009 №905 (дата державної реєстрації 13.08.2014).

Вказані об`єкти нерухомого майна розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером з кадастровим номером :06:002:0001 загальною площею 0,3794 га по вул. Андріївській, 2 у м. Харків.

У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру від 23.07.2021 №НВ-021 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0001 по вул. Андріївській (Кубасова), 2 в м. Харкові, державна реєстрація вказаної земельної ділянки проведена 17.10.2005; площа земельної ділянки - 0,3794 га; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення: 1.10.5; вид використання - для будівництва виробничо-складських приміщень (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації); форма власності - комунальна.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.01.2023 №319961676 право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0001 площею 0,3794 га по вул. Андріївській (Кубасова), 2 в м. Харкові, з 28.12.2018 зареєстровано за Харківською міською радою; речові права щодо вказаної земельної ділянки за іншими фізичним чи юридичними особами не зареєстровано.

19.12.2022 головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Павловським Р.В., у порядку ч. 2. ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів щодо вищезазначеної земельної ділянки (кадастровий номер :06:002:0001), яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Андріївська, 2.

За результатами проведеного обстеження встановлено, що земельна ділянка площею 0,3794 га (кадастровий номер :06:002:0001) по вул. Андріївській, 2 у м. Харків, огороджена, вільний доступ відсутній, використовується для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, право власності на які зареєстроване за Саніним Ю.К.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.01.2023 Санін Юрій Костянтинович зареєстрований як фізична особа - підприємець з 17.06.2009. Основним видом діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний). Також видами діяльності ФО-П Саніна Ю.К, є інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, надання інших допоміжних комерційних послуг, роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Харківській області від 02.01.2023 №20/5/20-40-24-05-06 щодо нарахування та сплати коштів у вигляді земельного податку або орендної плати з фізичних осіб Саніним Юрієм Костянтиновичем за використання земельної ділянки за адресою: вул. Андріївська, 2, м Харків, кадастровий номер :06:002:0001, за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, інформація щодо нарахування та сплату коштів за зазначену земельну ділянку відсутня, на обліку в ГУ ДПС, як платник земельного податку та орендної плати з фізичних осіб за вищезазначеною адресою не зареєстрований, податок не сплачує.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що ФОП Санін Юрій Костянтинович у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 не сплачував плату за користування земельною ділянкою по вул. Андріївська, 2 у м. Харкові у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати.

Зазначені обставини стали підставою для звернення Харківською міською радою до суду з даним позовом до ФОП Саніна Ю.К. про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по вул. Андріївська, 2 у м. Харкові з кадастровим номером :06:002:0001.

Розрахунок розміру безпідставно збережених ФОП Саніним Ю.К. коштів у розмірі орендної плати здійснювався Харківською міською радою на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові (кадастровий номер :06:002:0001) від 27.07.2020 №2898, виданого Відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області, відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 21241191,00 грн.

Зі змісту вказаного Витягу про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, встановлено, що у ньому застосовано базову вартість одного квадратного метра землі відповідно до рішення міської ради у розмірі 639,78 грн.

Земельну ділянку віднесено до економіко-планувальної зони 7229, згідно якої значення Км2 становить - 2,04.

Крім цього, для визначення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки у Витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки застосовано низку локальних факторів місця знаходження земельної ділянки та визначено значення сукупного коефіцієнту КмЗ: знаходження земельної ділянки у зоні магістралей підвищеного містоформувального значення: витяг - 1,2; у зоні пішохідної доступності швидкісного міського та зовнішнього пасажирського транспорту: витяг - 1,15; у зоні пішохідної доступності до національних природних, регіональних ландшафтних, зоологічних та дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва, ботанічних садів, заказників, заповідних урочищ, біосферних та природних заповідників, пам`яток природи, курортів, парків, лісопарків, лісів, зелених зон, пляжів: витяг 1,15; у зоні небезпечних геологічних процесів (зсуви, карст, яружна ерозія - яри понад 10 м, штучні підземні виробки - катакомби, підроблювані території, провали та значні тріщини у земній корі, у тому числі з виходом метану на поверхню: витяг 0,90; сукупний коефіцієнт Км3: витяг 1,43.

Відтак, на підставі вказаної нормативної оцінки Харківською міською радою до матеріалів позову надані розрахунки сум безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова, відповідно до яких за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 розмір орендної плати становить:

у 2020 році 141607,94 грн в місяць, що за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (за виключенням березня місяця) становить 1557687,34 грн;

у 2021 році 141607,94 грн в місяць, що за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить 1699295,28 грн;

у 2022 році 147980,30 грн в місяць, що за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 становить 295960,60грн;

а також складається з нормативної грошової оцінки: у 2020 - 2021 роках 21241191,00 грн; у 2022 році (НГО не змінювалась, а нарахована з урахуванням коефіцієнту індексації - 1,1) 23365310,00 грн, ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнт розміру земельної ділянки: 2020-2021 рік - 1,0; 2022 рік 0,95, а всього 3552943,22 грн.

В подальшому, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 520/22039/23 адміністративний позов відповідача до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61165, м. Харків, вулиця Космічна 21, 2 під`їзд, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Харківська міська рада (, 61200, м. Харків, майдан Конституції, 7) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з розрахунку розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки при формуванні витягу від 27.07.2021 № 2898 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером: :06:002:0001 щодо застосування сукупного коефіцієнту Км3 зі значенням 1,43.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 520/22039/23 залишено без змін.

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 24.04.2024 та від 30.04.2024 у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Харківської міської ради у справі №520/22039/23 відмовлено.

З урахуванням вищезазначених обставин та судових рішень, позивач подав заяву (вх. №11177 від 29.04.1024) про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом та подальший розгляд суд здійснював з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 2221458,49 грн за використання земельної ділянки по вул. Андріївська, 2 у м. Харкові з кадастровим номером :06:002:0001 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив про здійснений перерахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ФО-П Саніним Ю.К. земельної ділянки площею по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові з кадастровим номером :06:002:0001 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, з урахуванням встановлених постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23 обставин.

Так, у заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач самостійно здійснив розрахунок величини нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером: :06:002:0001 із застосуванням відповідних локальних факторів, які були предметом розгляду адміністративного суду.

За твердженням позивача, локальні коефіцієнти місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001, повинні складатися з наступних факторів: місцезнаходження земельної ділянки у зоні магістралей підвищеного містоформувального значення - 1,20; місцезнаходження земельної ділянки у зоні пішохідної доступності швидкісного міського та зовнішнього пасажирського транспорту - 1,15; місцезнаходження земельної ділянки у зоні небезпечних геологічних процесів (зсуви, карст, яружна ерозія - яри понад 10 м, штучні підземні виробки - катакомби, підроблювані території, провали та значні тріщини у земній корі, у тому числі з виходом метану на поверхню) - 0,90; місцезнаходження земельної ділянки Місцезнаходження земельної ділянки у зоні перевищення припустимого рівня шуму від залізниці, автодоріг, електропідстанцій та аеродромів - 0,90 (мінімальне значення); місцезнаходження земельної ділянки у зоні обмеження забудови за ступенем забруднення атмосферного повітря - 0,80 (мінімальне значення). З урахуванням добутку даних коефіцієнтів, значення КмЗ (з урахуванням округлення) становить - 0,89.

Тому, вартість нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 з урахуванням вказаного коефіцієнту становить 13221155,00 грн, з огляду на такі значення: базова вартість 1 кв.м земель м. Харкова становить 639,78 грн; зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2) становить 2,04 (економіко планувальна зона 7229); коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф) становить 3,00; локальний коефіцієнт місцезнаходження земельної ділянки (КмЗ) становить 0,89; площа земельної ділянки складає 3794 кв.м; коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки становить 1,000.

Отже, позивач зазначив, що розмір орендної плати, яку повинен був сплачувати ФОП Санін Ю.К. за використання земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові складає: у 2020 році (крім березня 2020 року) - 88141,03 грн в місяць, за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 становить 969551,33 грн, у 2021 році - 88141,03 грн в місяць, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить 1057692,40 грн, у 2022 році - 92 107,38 грн в місяць, за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 становить 184214,76 грн. Тому сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 становить 2221458,49 грн.

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався, зокрема, на те, що на підставі договору оренди землі від 10.08.2005 спірна земельна ділянка була передана в оренду Приватній фірмі "Агропромінвест" для будівництва виробничо - складських приміщень строком до 31.12.2007; акт приймання-передачі земельної ділянки загальною площею 0,3794 га, кадастровий номер :06:002:0001) по вул. Кубасова, (Андріївська), 2, відповідно до якого було припинено інше речове право Приватній фірмі "Агропромінвест", свідчить про те, що земельна ділянка прийнята до земель запасу міста в односторонньому порядку; плата за землю вноситься на сьогоднішній день, про що свідчить копії платіжних доручень та копії звітності ПФ "Агропромінвест".

Також, за твердженням позивача, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, у т.ч. її значення (величина) оформляються, як Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а тому для зменшення позовних вимог в частині розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, позивач повинен надати новий (інший) Витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова з меншим її значенням, оформленим з урахуванням вимог вищевказаних нормативних актів та виданий державним кадастровим реєстратором.

Проте, Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, з урахуванням порушень встановлених по справі за адміністративним позовом № 520/22039/23 позивачем до суду не надано. Зроблений представником позивача розрахунок розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки не може розглядатися судом, як її величина, оскільки остання повинна розраховуватися в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру із застосуванням всіх відомостей про земельну ділянку, які вносяться до Державного земельного кадастру при її формуванні, а також індексних карт та матеріалів містобудівного характеру і оформлятися як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2018.

Питання визначення усіх відомостей про земельну ділянку, які повинні бути у Державному земельному кадастрі, а також зон впливу усіх локальних факторів, які діють на земельну ділянку та величини нормативної грошової оцінки земельної ділянки не було предметом розгляду адміністративних судів у справі № 520/22039/23, у зв`язку з чим відповідач зазначає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки не може бути розрахована у ручному режимі, оскільки відсутні повні та достовірні дані щодо усіх наявних показників для проведення такого розрахунку.

Крім цього, вказує на те, що Харківська міська рада та її посадові особи не мають повноважень для здійснення розрахунків розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок, оскільки законодавчими актами України встановлено інший порядок визначення нормативної грошової оцінки земель.

18.11.2024 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Вказане рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, у т.ч. її значення (величина) оформляються, як Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, з урахуванням порушень встановлених по справі за адміністративним позовом № 520/22039/23 позивачем до суду не надано; зроблений у заяві про зменшення позовних вимог представником позивача розрахунок розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки не може розглядатися судом, як її величина, оскільки остання повинна розраховуватися в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру із застосуванням всіх відомостей про земельну ділянку, які вносяться до Державного земельного кадастру при її формуванні, а також індексних карт та матеріалів містобудівного характеру; питання визначення усіх відомостей про земельну ділянку, які повинні бути у Державному земельному кадастрі, а також зон впливу усіх локальних факторів, які діють на земельну ділянку та величини нормативної грошової оцінки земельної ділянки не було предметом розгляду адміністративних судів у справі № 520/22039/23, у зв`язку з чим нормативна грошова оцінка земельної ділянки не може бути розрахована у ручному режимі, оскільки відсутні повні та достовірні дані щодо усіх наявних показників для проведення такого розрахунку; Харківська міська рада та її посадові особи не мають повноважень для здійснення розрахунків розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок, оскільки законодавчими актами України встановлено інший порядок визначення нормативної грошової оцінки земель. Крім того, судом не взято до уваги акт обстеження земельної ділянки від 19.12.2022, на який посилається позивач, як на доказ фактичного розміру земельної ділянки, яку використовує відповідач. За висновками суду, позивачем до матеріалів справи не додано технічної документації на ділянку, окрім витягу із Державного земельного кадастру, якій зареєстровано на підставі технічної документації, і не відповідає вимогам чинного законодавства на час формування витягу, а тому він (витяг) не прийнято судом, як допустимий та належний доказ, на підставі якого ґрунтується правова позиція позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на таке:

- в матеріалах справи наявні належні, допустимі та достовірні докази, підтверджуючі використання відповідачами земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 площею 0,3794 га по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові. Нормами чинного законодавства саме на власника нерухомого майна покладено обов`язок сплати коштів за користування земельною ділянкою комунальної форми власності, на якій воно розміщене. Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 України;

- судом першої інстанції не враховано, що в межах доводів, якими керувався адміністративний суд вирішуючи адміністративний позов Саніна Ю.К., визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з розрахунку розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки при формуванні витягу від 27.07.2021 № 2898 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером: :06:002:0001, щодо застосування сукупного коефіцієнту КмЗ зі значенням 1,43;

- у зв`язку з цим, Харківською міською радою було проведено перерахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ФОП Саніним Ю.К. земельної ділянки площею по вул. Андріївській, 2 ум. Харкові з кадастровим номером :06:002:0001 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, з урахуванням встановлених постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23 обставин;

- з урахуванням усіх цих значень та коефіцієнтів, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 у 2020-2021 роках становить 13221155 грн, у 2022 році з урахуванням коефіцієнту індексації становить 14543271;

- Східним апеляційним господарським судом в постанові від 23.11.2023 у даній справі (якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження) зроблено вказівку стосовно того, що місцевий господарський суд не позбавлений можливості самостійно надати оцінку правомірності застосування сукупного коефіцієнту КмЗ під час розрахунку розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001;

- Акт обстеження земельної ділянки відповідає вимогам ст. 76 ГПК України, оскільки містить відомості про обставини, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Так, предметом позову у даній справі є вимоги Харківської міської ради про стягнення з Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича на підставі приписів статей 1212-1214 ЦК України безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою відповідачем без оформлення у спірний період правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою, що належить до комунальної власності, та без здійснення плати за таке користування.

З огляду на заявлені позивачем предмет та підстави позову між сторонами у цій справі виникли спірні правовідносини щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, урегульовані нормами, закріпленими у главі 83 Цивільного кодексу України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Передбачений інститутом кондикції вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Отже предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19)).

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України

Такі висновки щодо застосування положень глави 83 Цивільного кодексу України та, зокрема статті 1212 Цивільного кодексу України, є сталими у судовій практиці та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 грудня 2021 року у справі № 911/1101/21, від 06 червня 2022 року у справі № 903/142/21 та в інших.

Отже, основна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно зі статтями 122-124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Колегія суддів зазначає, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору вірогідності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером :06:002:0001 загальною площею 0,3794 га по вул. Андріївській, 2 у м. Харків, розташовані нежитлові приміщення 1-го поверху №1-11,12-18; 2-го поверху № 19-21 в літ. "А-2" загальною площею 332 кв.м. та нежитлова будівля літ. "Б-1" загальною площею 316,4 кв.м., право власності на які з 13.08.2014 та 20.08.2014 зареєстровано за відповідачем Саніним Ю.К., що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Доказів на підтвердження наявності на вказаній земельній ділянці будь-якого іншого нерухомого майна або ж інших власників частини об`єктів нерухомості, що належать відповідачу, матеріали справи не містять.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази належного оформлення власником будівель (відповідачем) права користування земельною ділянкою, зокрема укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою, як власником відповідного нерухомого майна щодо право власності якого відсутній спір про право, та державної реєстрації права користування (оренди) сформованою земельною ділянкою.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на укладений між Харківською міською радою та Приватною фірмою "Агропромінвест" договору оренди землі від 10.08.2005 щодо спірної земельної ділянки, оскільки на час вирішення даного спору матеріали справи не містять доказів на підтвердження продовження строку дії договору оренди землі, а також перебування у власності вказаної юридичної особи нерухомого майна на спірній земельній ділянці.

Колегія апеляційного господарського суду зауважує, що діючим законодавством України закріплено принцип цілісності земельної ділянки із будівлею, яка на ній розташована, що означає неможливість користування відповідним нерухомим майном без користування земельною ділянкою, яка знаходиться під таким майном.

Зважаючи на те, що відповідач є власником нежитлових приміщень (будівель), які знаходяться на земельній ділянці по вул. Андріївській, 2 у м. Харків, зазначена обставина свідчить про безпосереднє використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 під вказаними будівлями.

Крім того, факт використання земельної ділянки кадастровий номер :06:002:0001 без оформленого права власності/користування та без державної реєстрації цих прав, підтверджується Актом обстеження земельної ділянки, складеного Департаментом земельних відносин Харківської міської ради від 19.12.2022, який, за оцінкою апеляційного суду, є належним та допустимим доказом на підтвердження вищевказаних обставин.

Що стосується висновків місцевого суду про неналежність та недопустимість як доказу по справі Акту обстеження земельної ділянки від 19.12.2022 з тих підстав, що він не містить реквізитів Департаменту земельних відносин Харківської міської ради до повноважень якого віднесено вжиття певних заходів, повноважень головного спеціаліста сектору інспекційної роботи інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності; топографічної зйомки координат земельної ділянки, щодо її фактичних меж (межі будівлі, огорожі тощо) на підставі якої вимірюється площа обстежуємої земельної ділянки, то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що цей акт жодним чином не суперечить та не спростовує фактичних обставин, встановлених судом, а лише додатково підтверджує те, що на час обстеження на земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0001 площею 0,3794 га по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові використовувалась відповідачем для експлуатації та обслуговування нерухомого майна - нежитлових будівель, право власності на які зареєстровано за Саніним Ю.К. При цьому будь-яких інших об`єктів нерухомого майна під час обстеження земельної ділянки встановлено не було.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на спростування відомостей зазначених у акті обстеження.

Акт обстеження земельної ділянки комунальної форми власності по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові (кадастровий номер :06:002:0001) був виконаний Харківською міською радою у порядку ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України як власником земельної ділянки, яку використовує відповідач, та є лише одним із доказів, що міститься в матеріалах справи, та оцінюється у сукупності з іншими доказами, в тому числі щодо реєстрації права власності відповідачем на нежитлові будівлі, реєстрації земельної ділянки комунальної форми власності як об`єкту цивільних прав у розумінні ст. 79-1 ЗК України, наявності/відсутності у відповідача правових підстав для використання спірної земельної ділянки та інше.

Відповідно, цей акт не містить відомостей, які б обумовлювали вирішальне значення для розгляду справи господарським судом. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 922/4264/20, від 15.02.2023 у справі № 922/3797/21.

Тому необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що акт обстеження (з додатками до нього) не може вважатися належним і допустимим доказом на підтвердження обставин використання відповідачем спірної земельної ділянки.

До того ж, відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами першою-четвертою, дев`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.07.2021 №НВ-021 датою державної реєстрації земельної ділянки площею 0,3794 га з кадастровим номером :06:002:0001 за адресою: м. Харків, вулиця Андріївська (Кубасова), 2, є 17.10.2005.

Таким чином, відомості про земельну ділянку площею 0,3794 га, яка розташована за адресою м. Харків, вулиця Андріївська, 2 внесено до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номера, з огляду на що вказана земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.01.2023 №319961676 право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано з 28.12.2018 за Харківською міською радою.

Наведене свідчить про те, що спірна земельна ділянка, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна відповідача, є сформованою, а відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів у розумінні вимог Земельного кодексу України на підтвердження використання іншої площі земельної ділянки.

Отже спір у цій справі стосується сформованої земельної ділянки, а тому сумнівів щодо її розміру суд не має.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позовні вимоги Харківської міської ради жодним чином не стосуються спору щодо площі фактичного використання відповідачем земельної ділянки, оскільки розрахунок заборгованості проведено виключно щодо сформованої земельної ділянки, на якій наявне нерухоме майно відповідача та вказана земельна ділянка використовується для експлуатації та обслуговування цього нерухомого майна відповідачем.

Разом з цим, відповідач документально не оформив користування вищевказаної земельної ділянки у період з 01.01.2020 по 28.02.2022, тобто у заявлений позивачем період.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем не було доведено розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки у спірний період, та як наслідок розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності.

Однак, колегія суддів апеляційної не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Частинами першою, третьою статті 23 цього ж Закону визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою, а витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

При цьому згідно із частиною другою статті 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5- 7 років.

За змістом пунктів 87, 162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, витяг з Державного земельного кадастру формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, відомості з якого є актуальними на дату та час формування документів.

Отож, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік. За таких умов технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель населених пунктів станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 та Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 вказали, що як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

При цьому законодавство не обмежує можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру. Належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

У справі № 905/979/20 Верховний Суд підтвердив раніше висловлені правові висновки про те, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (правова позиція з постанов Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18).

Окрім цього, Верховний Суд у справі № 905/979/20 вказав, що у кожній із аналізованих справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, а тому немає підстав стверджувати про неправильне застосування судом нижчої інстанції статей 1212 ЦК України та статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель".

Що стосується розрахунку позивача за користування земельною ділянкою, колегія суддів зазначає наступне.

Харківська міська рада звернулась до суду із позовною заявою про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 3552943,22 грн за використання ФОП Саніним Ю.К. земельної ділянки по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові з кадастровим номером :06:002:0001 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022.

Підставою для проведення розрахунку розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати став Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.07.2021 № 2898, відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер: :06:002:0001 складає 21241191,00 грн.

В подальшому, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 520/22039/23 адміністративний позов відповідача до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61165, м. Харків, вулиця Космічна 21, 2 під`їзд, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Харківська міська рада (, 61200, м. Харків, майдан Конституції, 7) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з розрахунку розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки при формуванні витягу від 27.07.2021 № 2898 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером: :06:002:0001 щодо застосування сукупного коефіцієнту Км3 зі значенням 1,43.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 520/22039/23 залишено без змін.

Так, процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489 (далі по тексту - Порядок №489, чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з розд. І Порядку №489 цей Порядок визначає процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів. Нормативна грошова оцінка земель населених пунктів проводиться відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213 (із змінами). Інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Відповідно до п.п. 1-3 розд. ІІ Порядку № 489 в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель. Населені пункти включають землі всіх категорій за основним цільовим призначенням, які розташовуються в їх адміністративних межах. Нормативна грошова оцінка всіх категорій земель та земельних ділянок населених пунктів (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земельних ділянок водного фонду, що використовуються для риборозведення) визначається згідно з формулою Цн= В х Нп/Нк х Кф х Км, де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6%); Нк - норма капіталізації (3%); Кф- коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки; Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки. Індексація нормативної грошової оцінки земельних ділянок здійснюється відповідно до статті 289 Податкового кодексу України.

Пунктом 6 розд. ІІ Порядку№489 визначено, що коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки (Км), обумовлюється трьома групами рентоутворювальних факторів регіонального, зонального та локального характеру і обчислюється за формулою: Км= Км1 х Км2 х Км3, де Км1 - регіональний коефіцієнт, який характеризує залежність рентного доходу від місцеположення населеного пункту у загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва і розселення; Км2 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони); Км3 - локальний коефіцієнт, який враховує місце розташування земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони.

Відповідно до п.8 розд. ІІ Порядку №489 у межах населеного пункту середня (базова) вартість одного квадратного метра земель диференціюється за економіко-планувальними зонами, які встановлюються на основі економічної оцінки території населеного пункту, з урахуванням таких факторів: неоднорідність функціонально-планувальних якостей території; доступність до центру населеного пункту, місць концентрації трудової діяльності, центрів громадського обслуговування, масового відпочинку; рівень інженерного забезпечення та благоустрою території; рівень розвитку сфери обслуговування населення; екологічна якість території; привабливість середовища: різноманітність місць докладання праці, наявність історико-культурних та природних пам`яток тощо.

Згідно з п.10 розд. ІІ Порядку №489 вартість одного квадратного метра земельної ділянки певного функціонального використання (Цн) визначається з урахуванням територіально-планувальних, інженерно-геологічних, історико-культурних, природних, ландшафтних, санітарно-гігієнічних та інженерно-інфраструктурних особливостей місця розташування в межах економіко-планувальної зони за формулою: Цн = Цнз х Кф х Км3.

Значення коефіцієнта Км3 визначається щодо кожного населеного пункту, виходячи з його особливостей. Значення локального коефіцієнта для окремої земельної ділянки можливо встановлювати на основі визначення частки площі, яку займає цей фактор на земельній ділянці. Встановлення частки площі здійснюється переважно шляхом використання ГІС-технологій та електронних цифрових карт масштабу не менше ніж 1:10000 - для міст з чисельністю населення понад 100 тис. осіб, та 1:5000 - для інших населених пунктів.

Для обчислення Км3 враховуються локальні фактори, наведені в додатку 7, при цьому добуток пофакторних оцінок не має бути нижче 0,50 і вище 1,50.

Пунктом 1 розд. ІІІ Порядку №489 визначено, що за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 8) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 9).

Згідно з п. 2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 року №213213 (чинна на час формування витягу), дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Отже, вимоги до проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів та допустимі значення застосовуваних коефіцієнтів визначаються на державному рівні.

Так, у вказаному додатку 7 встановлено значення локальних коефіцієнтів земельної ділянки, та відповідні дані витягу відносно наведених показників визначені, окрім одного, в числових граничних нормах максимуму та відповідають Порядку №489.

Як свідчать матеріали справи рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013 року.

Згідно з п. 1.1 вказаного рішення було затверджено базову вартість одного квадратного метра земель м. Харкова у сумі 291,18 грн, яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 року та підлягала в подальшому індексації в порядку встановленому законодавством України.

В подальшому, рішенням Харківської міської ради від 27.02.2019 №1474/19 затверджена Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018.

Відповідно до п. 2 цього рішення нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2018 застосовується з 01.01.2020.

Відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова становить 639,78 грн і підлягає в подальшому індексації в порядку встановленому законодавством України.

Як встановлено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23, саме із зазначеної технічної документації відповідачем був виданий Витяг технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.07.2021 № 2898.

Зі змісту вказаного Витягу про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, встановлено, що у них застосовано базову вартість одного квадратного метра землі відповідно до рішення міської ради у розмірі 639,78 грн.

Земельні ділянки віднесено до економіко-планувальної зони 7229, згідно якої значення Км2 становить - 2,04.

Крім цього, для визначення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки у Витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки застосовано низку локальних факторів місця знаходження земельної ділянки та визначено значення сукупного коефіцієнту КмЗ:

1. Знаходження земельної ділянки у зоні магістралей підвищеного містоформувального значення: витяг - 1,2; допустимі 1,05 - 1,2;

2. У зоні пішохідної доступності швидкісного міського та зовнішнього пасажирського транспорту: витяг - 1,15; допустимі 1,04 - 1,15;

3. У зоні пішохідної доступності до національних природних, регіональних ландшафтних, зоологічних та дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва, ботанічних садів, заказників, заповідних урочищ, біосферних та природних заповідників, пам`яток природи, курортів, парків, лісопарків, лісів, зелених зон, пляжів: витяг 1,15; допустимі - 1,04 - 1,15;

4. У зоні небезпечних геологічних процесів (зсуви, карст, яружна ерозія - яри понад 10 м, штучні підземні виробки - катакомби, підроблювані території, провали та значні тріщини у земній корі, у тому числі з виходом метану на поверхню: витяг 0,90; допустимі 0,75 - 0,90;

5. Сукупний коефіцієнт Км3: витяг 1,43; допустимі 0,5-1,5.

Отже, значення усіх коефіцієнтів локальних факторів визначені і застосовані на максимально можливому рівні згідно з Порядком.

У постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23 також встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер: :06:002:0001 по вул. Андріївській, 2, розташована поза межами дії локального фактору: «У зоні пішохідної доступності до національних природних, регіональних ландшафтних, зоологічних та дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва, ботанічних садів, заказників, заповідних урочищ, біосферних та природних заповідників, пам`яток природи, курортів, парків, лісопарків, лісів, зелених зон, пляжів», а тому застосування його при визначені нормативної грошової оцінки вищевказаних земельних ділянок є протиправним.

Внаслідок безпідставного застосування локального фактору, та незастосування локальних факторів сукупний коефіцієнт Км3, який згідно Порядку визначається, як добуток цих коефіцієнтів і досяг значення 1,43.

Значення пофакторних величин земельних ділянок, які зазначені у Витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 27.07.2021 № 2898 є такими, що не відповідають фактичній містобудівній ситуації за місцем розташування земельної ділянки, оскільки сформовані з використанням підвищуючого локального фактору, який фактично не діє на земельну ділянку та не застосованими такими понижуючими локальними факторами, наявними на земельній ділянці, як у зоні перевищення припустимого рівня шуму від залізниці, автодоріг, електропідстанцій та аеродромів та у зоні обмеження забудови за ступенем забруднення атмосферного повітря).

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи висновки суду щодо протиправного застосування сукупного коефіцієнту Км3 зі значенням 1,43, позивачем було проведено перерахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ФОП Саніним Ю.К. земельної ділянки площею по вул. Андріївській, 2 ум. Харкові з кадастровим номером :06:002:0001 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, з урахуванням встановлених постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23 обставин.

Так, відповідно до Додатку 7 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (пункт 10 розділу II) коефіцієнти локальних факторів, на необхідності застосування яких наголосив Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23, становить: місцезнаходження земельної ділянки у зоні перевищення припустимого рівня шуму від залізниці, автодоріг, електропідстанцій та аеродромів - 0,90-0,97; місцезнаходження земельної ділянки у зоні обмеження забудови за ступенем забруднення атмосферного повітря - 0,80-0,95.

Враховуючи, що Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23 не вказано, який саме коефіцієнт у вказаних локальних факторах необхідно застосовувати, Харківська міська рада під час здійснення розрахунку застосувала мінімальні коефіцієнти цих факторів: 0,90 та 0,80 відповідно, що є більш вигідним для землекористувача, оскільки, відповідно вартість нормативної грошової оцінки земельної ділянки буде нижчою (дані фактори є понижуючими).

Згідно здійсненого позивачем розрахунку, з урахуванням обставин, встановлених Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23, локальні коефіцієнти місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 складаються з наступних факторів: місцезнаходження земельної ділянки у зоні магістралей підвищеного містоформувального значення -1,20; місцезнаходження земельної ділянки у зоні пішохідної доступності швидкісного міського та зовнішнього пасажирського транспорту - 1,15; місцезнаходження земельної ділянки у зоні небезпечних геологічних процесів (зсуви, карст, яружна ерозія - яри понад 10 м, штучні підземні виробки - катакомби, підроблювані території, провали та значні тріщини у земній корі, у тому числі з виходом метану на поверхню) - 0,90; місцезнаходження земельної ділянки Місцезнаходження земельної ділянки у зоні перевищення припустимого рівня шуму від залізниці, автодоріг, електропідстанцій та аеродромів - 0,90 (мінімальне значення); місцезнаходження земельної ділянки у зоні обмеження забудови за ступенем забруднення атмосферного повітря - 0,80 (мінімальне значення).

З урахуванням добутку даних коефіцієнтів, значення Км3 (з урахуванням округлення) становить - 0,89.

В зв`язку з тим, що вартість нормативної грошової оцінки земельної ділянки визначається за формулою: НГО = Цнм х Км2 х Кф х КмЗ х коефіцієнт індексації х площу земельної ділянки, де: НГО - розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки; Цнм - базова вартість 1 кв.м земель м. Харкова; Км2 - зонального коефіцієнту, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони); Кф - коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки; Км3 - локальний коефіцієнт місцезнаходження земельної ділянки, позивачем самостійно здійснено перерахунок вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 з урахуванням коефіцієнту Км3.

Тому, вартість нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 з урахуванням вказаного коефіцієнту становить 13221155,00 грн, виходячи з таких показників: базова вартість 1 кв.м земель м. Харкова 639,78 грн; зональний коефіцієнти, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2) - 2.04 (економіко планувальна зона 7229); коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф) - 3.00; локальний коефіцієнт місцезнаходження земельної ділянки (Км3) 0,89; площа земельної ділянки - 3794 кв.м; коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки - 1.000.

Щодо застосування інших коефіцієнтів та значень (зональний коефіцієнти, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2), коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф), коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки та площа земельної ділянки, позивачем враховано таке:

- Щодо базової вартості одного квадратного метра земель м. Харкова. Рішенням 25 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.02.2019 № 1474/19 «Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018» затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова станом на 01.01.2018 становить 639,78 гривень і підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України. Вказана вартість одного квадратного метра земель міста Харкова застосовується для визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок з 01.01.2020 по теперішній час.

- Щодо зонального коефіцієнту, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) - Км2. Рішення 25 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.02.2019 |№ 1474/19 «Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018» затверджено опис меж економіко-планувальних зон міста Харкова. Земельна ділянка загальною площею 0,3794 га по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові з кадастровим номером :06:002:0001 відноситься до економіко-планувальної зони 7229 - вул. Таганська, Залізниця, вул. Беркоса, Панасівський проїзд, вул. Революції 1905, вул. Курилівська. Відповідно зазначеної технічної документації коефіцієнт Км2 для даної економіко-планувальної зони складає 2,04.

- Щодо коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки Кф. Відповідно до примітки 1 додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерство аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489 інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0.

- Щодо коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з п.289.2 ст.289 Податкового кодексу України (далі - ПК України) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до п.289.3 ст.289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

За інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, функції якого на даний час виконує Держгеокадастр, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за відповідні роки становлять: 2020 рік - 1,0; 2021 рік - 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення).

Значення коефіцієнта індексації за певний рік застосовується в наступному році, який йде за роком, за який його встановлено, шляхом помноження розміру орендної плати на його значення.

Тому, у 2020 та 2021 роках коефіцієнт індексації застосовується зі значенням 1.

Отже, з урахуванням усіх цих значень та коефіцієнтів, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 по вул. Андріївській. 2 у м. Харкові у 2020-2021 роках становить 13221155,00 грн, у 2022 роді (з урахуванням коефіцієнту індексації) становить 14543271,00.

Щодо розрахунку суми безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові у період з 01.01.2020 по 28.02.2022.

Вищевказаний розрахунок виконано на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м.Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради №41/08 від 27.02.2008 (надалі - Положення №41/08).

Пунктом 2.4. Положення №41/08 встановлено, що річна орендна плата (О) за земельну ділянку розраховується за формулою: О=Ц*Б*К1*К2, де: Ц - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, грн.; Б - єдина для м. Харкова базова ставка орендної плати (частка одиниці); К1 - коефіцієнт, який враховує наявність складних інженерно-геологічних умов земельної ділянки, визначається згідно з додатком до цього Положення; К2 - коефіцієнт, який враховує розмір земельної ділянки, визначається згідно з додатком до цього Положення.

Застосування коефіцієнтів складних інженерно-геологічних умов (К1) та обмеженого використання (К2) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання вказаних коефіцієнтів (експертні висновки територіальної організації в галузі інженерних вишукувань для будівництва, спеціалізованих установ та організацій, довідки державних та інших уповноважених органів, висновки (довідки) підприємств, установ та організацій, які експлуатують об`єкти, навколо (уздовж) яких встановлені охоронні зони, тощо).

Аналогічні приписи щодо застосування коефіцієнтів складних інженерно-геологічних умов містить п. 2.4 Положення "Про порядок визначення розміру орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові", затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 № 41/08, в редакції з 01.01.2022.

Враховуючи факт того, що орендарем не надано жодних документів на підтвердження особливих умов використовуваної земельної ділянки, у розрахунках застосоване базове значення 1.

Відповідно до пункту 2.5 Положення № 41/08 (в редакції до 31.12.2021), розмір базової ставки орендної плати становить 0,08.

Відповідно до п. 4.1 Положення №41/08 (в редакції, яка діє з 01.01.2022) для іншого використання земельної ділянки встановлена річна орендна плата на рівні 8% від нормативної грошової оцінки.

Щодо застосування коефіцієнту розміру земельної ділянки. Додатком до Положення № 41/08 (в редакції до 31.12.2021) встановлено, що у випадку перевищення 50 кв.м площі земельної ділянки, застосовується коефіцієнт зі значенням 1. Додатком до Положення № 41/08 «Коефіцієнти умов використання земельної ділянки» (в редакції з 01.01.2022) встановлено, що коефіцієнт розміру земельної ділянки із показником від 0,1000 га до 0,9999 та відповідає значення 0,95.

Отже, у відповідності до здійсненого позивачем розрахунку суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності, який не спростовано відповідачем, розмір орендної плати, яку повинен був сплачувати ФОП Санін Ю.К. за використання спірної земельної ділянки складає: у 2020 році (крім березня 2020 року) - 88141,03 грн в місяць, за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 становить 969551,33 грн; у 2021 році - 88141,03 грн в місяць, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить 1057692,40 грн, у 2022 році - 92107,38 грн в місяць, за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 становить 184214,76 грн.

А тому розмір орендної плати, яку відповідач повинен був сплачувати за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :06:002:0001 по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 становить 2211458,49 грн, а не 2221458,49 грн як помилково зазначено позивачем в заяві про зменшення позовних вимог та, як наслідок, в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не наведено жодних обґрунтованих доводів або заперечень стосовно помилковості проведеного Харківською міською радою розрахунку безпідставно збережених коштів, оскільки доводи останнього фактично зводяться до неправомірного розрахунку позивачем нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, та як наслідок розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, за відсутності сформованого Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, з урахуванням висновків адміністративного суду.

Проте, як зазначено вище, позивачем під час здійснення перерахунку розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки враховані обставини, встановлені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 520/22039/23, а також дані, що були зафіксовані у технічній документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.07.2021 №2898) та правомірність яких не була спростована відповідачем.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі №905/1680/20 підтримала здійснений апеляційним судом розрахунок нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки із застосуванням правильного коефіцієнта Кф, а в іншій постанові від 09.11.2021 у справі №635/4233/19 самостійно визначила розмір нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, застосувавши правильний коефіцієнт Кф.

Наведене спростовує висновки суду першої інстанції про неправомірність визначення розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки позивачем, оскільки такий розрахунок здійснено саме з урахуванням технічної документації та наявного судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем не було надано обґрунтованого розрахунку безпідставного збережених коштів.

Відповідачем в ході розгляду справи не було надано жодних доказів, які би свідчили про сплату останнім в спірний період плати за землю у вигляді орендної плати або земельного податку.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що внаслідок використання земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та не здійснюючи плату за землю в період з 01.01.2020 по 28.02.2022 ФОП Санін Ю.К. за рахунок Харківської міської ради отримав дохід (безпідставно набуте майно) у вигляді грошових коштів у сумі 2211458,49 грн.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається наявність усіх трьох ознак кондикційного зобов`язання, а саме:

1) відповідач зберіг (заощадив) у себе майно - кошти у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельної ділянки по вул. Андіївській, 2 у м. Харкові; зокрема, відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем у володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті цього відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати позивачу за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні, зважаючи на те, що: передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно зі ст. 206 ЗК України, пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має сплачуватися на користь позивача, на підставі відповідного договору оренди земельної ділянки; однак, у даному випадку правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні, як і відсутні правові підстави для не нарахування та несплати орендної плати за землю.

3) відповідач зберіг таке майно (грошові кошти) саме за рахунок позивача, оскільки власником відповідної земельної ділянки є територіальна громада м. Харкова в особі позивача; при цьому, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання Харківською міською радою.

Викладені вище обставини свідчать про наявність у спірних правовідносинах усіх трьох умов виникнення зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання).

Отже, за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача становить 2211458,49 грн, виходячи з розміру орендної плати за землю.

Колегія суддів зауважує, що незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати останнім за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", що є загальновизнаною, в тому числі, в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Очевидно, що такий стан речей не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності, закріпленим п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

За допомогою норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідачів у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що ФОП Санін Ю.К. є власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці комунальної форми власності по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові, та фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0001 площею 0,3794 га, який не оформив право користування земельної ділянки комунальної форми власності у встановленому законом порядку, а також враховуючи, що внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки у спірний період з 01.01.2020 по 28.02.2022 без укладення договору оренди землі територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у розмірі недоотриманої орендної плати, що має наслідком порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача щодо неодержаного майна у розмірі орендної плати за землю, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Харківської міської ради коштів у розмірі 2211458,49 грн.

З огляду на зазначені вище встановлені обставини справи, враховуючи помилкове визначення загальної суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Отже, доводи скаржника частково знайшли своє підтвердження.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу і не впливають на результат вирішення спору, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає частковому задоволенню.

За змістом частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 14 статті 129 ГПК України).

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 ч.1 статті 275, п.3 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/407/23 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2 211 458,49 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,3794 га з кадастровим номером :06:002:0001 по вул. Андріївській, 2 у м. Харкові за період з 01.01.2020 по 28.02.2022.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Саніна Юрія Костянтиновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 33 171,88 грн, а також витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 49 757,82 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 31.03.2025.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза