ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2025 р. Справа № 914/3607/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача Репецький В.В.

від відповідача (скаржника) не з`явився

від третіх осіб не з`явилися

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Мартяка Андрія Мар`яновича від 01 грудня 2024 року та від 21 грудня 2024 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 04 листопада 2024 року (підписане 11.11.2024), суддя Бортник О.Ю.

та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року (підписане 02.12.2024), суддя Бортник О.Ю.

у справі №914/3607/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лауріта, м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мартяка Андрія Мар`яновича, м. Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, м. Львів

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Львівська міська рада, м. Львів

про зобов`язання демонтувати малу архітектурну форму

встановив:

09 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лауріта» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Мартяка Андрія Мар`яновича про зобов`язання демонтувати малу архітектурну форму.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04 листопада 2024 року у справі №914/3607/23 позов задоволено. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Мартяка Андрія Мар`яновича демонтувати малу архітектурну форму, яка знаходиться впритул до стіни та даху будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. «А'-1», РНОНМ 101 за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59Б. Здійснено розподіл судових витрат (судового збору).

Суд у рішенні послався зокрема на обставини, встановлені судом у рішенні Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі №914/1143/22, в тому числі і на те, що відповідач встановив малу архітектурну форму впритул до стіни та даху нежитлового приміщення (будівлі піцерії літ. А-1), яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59Б та належить позивачу на праві власності. Поряд з тим, судом встановлено, що без демонтажу МАФ-у відповідача, позивач не зможе здійснити ремонт належного йому на праві власності приміщення, відтак, посилаючись на ст.391 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позову. Поряд з тим, суд взяв до уваги висновки експертизи №444/20 від 03.07.2020 року та №15-22 від 20.07.2022 року, в яких встановлено обставини щодо місця розташування спірного МАФ-у. Також суд відхилив висновок експертизи №022/23 від 03.11.2023 року, оскільки такий стосується місця розташування інших МАФ-ів, які не стосуються предмету цього спору.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року заяву ТОВ «Лауріта» задоволено частково: присуджено до стягнення з ФОП Мартяка Андрія Мар`яновича на користь ТОВ «Лауріта» 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (ст.129 ГПК України), значення справи для сторін, поведінки відповідача, (враховуючи кількість заявлених відповідачем необгрунтованих клопотань), суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору буде покладення на відповідача в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, 15 000 грн. Вказана сума на думку суду є співмірною, реальною та необхідною. При цьому, суд взяв до уваги те, що справа №914/3607/23 є подібною до справи №914/1238/22, з позовом у якій позивач звернувся задового до подання позову у цій справі; у цих двох справах інтереси позивача та відповідача представляли ті ж адвокати, предмети доказування у цих справах є подібними, частина доказів у справі №914/3607/23 це докази, які були зібрані попередньо у справі №914/1238/22.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду, відповідач Фізична особа-підприємець Мартяк Андрій Мар`янович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04 листопада 2024 року у справі №914/3607/23 та прийняти нове про відмову в задоволенні позову, а також скасувати додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року у справі №914/3607/23 та прийняти нове про відмову в задоволенні заяви позивача. Зокрема, зазначає, що згідно долученого відповідачем висновку експерта №022/23 від 03.11.2023 року приміщення, яке використовується ФОП Мартяк А.М. не знаходиться ні в межах контурів приміщення позивача, ні на його даху; цим висновком експерта підтверджено знаходження в межах контурів приміщення ТОВ «Лауріта» двох ФОП Мицак Л.Й. та Ошуст М.В., а також ТОВ «Руш» та ФОП Майхер О.В., при цьому, такі торгові приміщення знаходяться на бетонній основі, яка влаштована на земельному насипі/тротуарних плитах покриття нежитлового приміщення піцерії літ «А-1» за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59Б, а самі тротуарні плити, як елемент благоустрою, перебувають у комунальній власності. Поряд з тим, вважає неналежним доказом висновок експертизи №15-22 від 20.07.2022 року, оскільки в ході проведення експертизи відповідач не повідомлявся про проведення експертизи та огляд його МАФ-у та такий (огляд) не проводився. Крім того, зазначає, що для підтвердження необхідності демонтажу МАФ-у відповідача для виконання будь-яких будівельних робіт позивач повинен надати відповідним чином затверджений проєкт та дозвіл на виконання таких робіт. Поряд з цим, звертає увагу, що суд першої інстанції ухвалив рішення по справі, не вирішивши питання про відвід складу суду та клопотання про призначення у справі додаткової судової експертизи. Також вважає, що судом порушено норми процесуального права при відкритті провадження у справі, оскільки позивачем не було долучено до позовної заяви належних доказів надіслання її копії відповідачу у справі.

Щодо підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції апелянт зазначає, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), не вказано часу, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також вказує, що рішення суду постановлено 04.11.2024, повний текст складено 11.11.2024; позивач зробив заяву про те, що докази понесення витрат на правничу допомогу ним будуть подані протягом 5 днів з дати ухвалення рішення суду, проте фактично доказів понесення витрат в розумінні ГПК України він не надав, а саме: розрахунку часу витраченого на надання послуг, доказів оплати, доказів прийняття наданих послуг і т.д. Крім цього, вважає, що суд в рішенні від 04.11.2024 року вирішив питання щодо судових витрат (судового збору), відтак, підстави для ухвалення додаткового рішення вважає відсутні.

Від позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі від 13 лютого 2025 року, однак, за змістом такі є відзивом на апеляційні скарги відповідача, строк на подання якого судом встановлено ухвалою від 17 грудня 2024 року. Вказану ухвалу позивач отримав 20 грудня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, відтак, встановлений судом строк на подання відзиву на апеляційну скаргу закінчився 07 січня 2025 року. Щодо строку на подання відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення, то такий закінчився 31 січня 2025 року. Поряд з цим, посилання представника позивача на надання йому доступу до електронної копії справи лише 12.02.2025 року, колегія суддів вважає не поважними, оскільки такі обставини залежали від волі самого позивача, у зв`язку з чим, відсутні підстави для поновлення позивачу пропущеного строку на подання відзиву на апеляційну скаргу (додаткових пояснень).

21 березня 2025 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення у справі.

24 березня 2025 року від позивача надійшли заперечення на пояснення відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувані рішення залишити без змін, а апеляційні скарги відповідача без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У попередньому судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційних скарг підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі, з підстав, наведених в апеляційних скаргах.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, та такий був присутній у попередньому судовому засіданні та надав суду свої пояснення, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лауріта» є власником нерухомого майна будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. «А-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), площею 231,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59б (право власності зареєстровано 06.11.2020 року), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 308426129.

Відповідно до висновку експерта №444/20 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у виконавчому провадженні №60362132 від 03 липня 2020 року, межі даху їдальні-кафе, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59б проходять по периметру зовнішньої сторони огороджуючих стін будівлі, розташовані на поверхні покрівлі, на якій встановлені тимчасові споруди, та мають такі геометричні розміри за рухом годинникової стрілки починаючи з фасадної сторони: 37,56 м, 12,07 м, 6,88 м, 5,09 м, 30,65 м, 6,98 м. Відстань від крайньої точки будівлі їдальні-кафе, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59Б, на якій можуть знаходитись будь-які інші будівлі, споруди тощо (МАФи), для виконання вимог п.14.2 та 14.3 ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення», становить не менше 3 м.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №15-22 від 20 липня 2022 року, на замовлення ТОВ «Лауріта», серед інших, мала архітектурна форма підприємця Мартяка Андрія Мар`яновича розташована впритул до стіни та даху будівлі піцерії літ «А-1». Без проведення демонтажу МАФ-ів, в тому числі і МАФ-у ФОП Мартяка А.М., здійснити ремонт даху та повністю приміщення піцерії літ «А-1» по вул. В. Великого, 59б у м. Львові неможливо.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01 листопада 2022 року у справі №914/1143/22 за позовом ФОП Семань В.А. до ФОП Мартяка А.М. про розірвання договору, стягнення заборгованості та зобов`язання до вчинення дій, у задоволенні позову відмовлено та встановлено, що спірна мала архітектурна форма відповідача знаходиться впритул до стіни та даху нежитлового приміщення (будівлі піцерії літ. А-1), яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59Б. Разом з тим, суд встановив, що позивачем не надано суду акту приймання-передачі об`єкту оренди за договором суборенди, відтак, не доведено початку обчислення строку суборенди. Крім цього, суд виснував, оскільки позивач (ФОП Семань В.А.) не був стороною відносин щодо зведення МАФу, фактом такого будівництва його права не порушені, а тому позивач безпідставно просить зобов`язати відповідача демонтувати МАФ. Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

Крім цього, рішенням Господарського суду Львівської області від 13 березня 2023 року у справі №914/1238/22 позов ТОВ «Лауріта» задоволено частково. Суд зобов`язав відповідачів 1, 2, 4, 5, 6 (ФОП Кіндрат І.Ф., ФОП Пиріжок І.Т., ФОП Мицак Л.Й., ФОП Ошуст М.В., ФОП Вільківа Р.О.) демонтувати МАФи, що знаходяться на даху та впритул до стіни та даху належної позивачу будівлі. В задоволенні позову до інших відповідачів (ФОП Бачик І.А., ФОП Сух М.Я.) суд відмовив.

Суд, дослідивши в сукупності з іншими доказами висновок проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи від 03.11.2023 №022-23, встановив, що у межах контурів будівлі позивача (на експлуатованому даху та впритул до самої будівлі) знаходяться торгівельні МАФи відповідачів 1, 2, 4, 5, 6.

Суд першої інстанції, з посиланням на положення статті 391 ЦК України, дійшов висновку, що обставина розташування МАФів відповідачів без жодних правових підстав на експлуатованому даху та впритул до будівлі позивача порушує речове право останнього щодо користування нерухомим майном, у тому числі унеможливлює проведення ремонту будівлі. Разом з тим МАФи інших відповідачів розташовані поза межами будівлі і позивач не довів, що такі тимчасові споруди створюють йому перешкоди в користуванні будівлею (здійснювати ремонт).

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 22 серпня 2023 року у справі №914/1238/22 змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції від 13.03.2023, резолютивну частину залишено без змін. Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про доведення належними, допустимими та достовірними доказами факту перешкоджання позивачу з боку відповідачів 1, 2, 4, 5, 6 в користуванні будівлею, отже, позивач має підстави вимагати від відповідачів усунення перешкод у користуванні будівлею шляхом демонтажу МАФів, що знаходяться впритул до стіни та даху або на даху будівлі та розміщені там без жодних правових підстав. Разом з тим, апеляційний суд констатував не доведення наявності у ТОВ «Український розвиток бізнесу» права передавати дах будівлі позивача в суборенду відповідачам, у зв`язку з відсутністю основного договору оренди будівлі, де орендарем є така особа. Отже між відповідачами та позивачем відсутні будь які зобов`язальні, договірні правовідносини. У зв`язку з чим, визнав правомірним посилання позивача в обґрунтування позову на вимоги статті 391 ЦК України.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №914/1238/22 постанову апеляційного суду в частині зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції та залишення без змін резолютивної частини залишено без змін.

Слід зазначити, що ФОП Мартяк А.М. не був серед числа відповідачів у справі №914/1238/22 за позовом ТОВ «Лауріта» про демонтаж тимчасових споруд.

Позивач ТОВ «Лауріта» звернулося до ФОП Мартяка А.М. з претензією-повідомленням від 01.09.2023 року, в якій просило до 30 вересня 2023 року демонтувати малу архітектурну форму, котра знаходиться на даху нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59б.

У грудні 2023 року ТОВ «Лауріта» звернулося до суду з цим позовом про зобов`язання ФОП Мартяка Андрія Мар`яновича демонтувати малу архітектурну форму, яка знаходиться впритул до стіни та даху будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого» літ. «А'-1», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59б.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

З огляду на зміст наведених правових норм власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому, позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Таким чином, з огляду на положення процесуального закону суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладених в позові вимог.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

За змістом частини першої статті 317, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Серед способів захисту речових прав законодавство (зокрема стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України) передбачає усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до іншої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Однією з умов застосування негаторного позову має бути також відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в разі наявності таких відносин здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Як встановлено судом у цій справі позивач є власником нерухомого майна будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. «А-1», площею 231,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59б.

Висновком експерта №444/20 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у виконавчому провадженні №60362132 від 03 липня 2020 року, встановлено, що межі даху їдальні-кафе (на даний час будівля м`ясо-рибного відділу критого ринку), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59б проходять по периметру зовнішньої сторони огороджуючих стін будівлі, розташовані на поверхні покрівлі, на якій встановлені тимчасові споруди, та мають такі геометричні розміри за рухом годинникової стрілки починаючи з фасадної сторони: 37,56 м, 12,07 м, 6,88 м, 5,09 м, 30,65 м, 6,98 м. Відстань від крайньої точки будівлі їдальні-кафе, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59Б, на якій можуть знаходитись будь-які інші будівлі, споруди тощо (МАФи), для виконання вимог п.14.2 та 14.3 ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення», становить не менше 3 м.

Експертизу проводив судовий експерт Мельник О.П., який попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтею 384 Кримінального кодексу України, про що зазначено у висновку. Також в тексті висновку вказано, що дослідження проводилося методом проведення візуального огляду з фотографуванням фотоапаратом, проведенням обмірів сталевою рулеткою з ціною поділки 1 мм та лазерним далекоміром, вивченням документів, наданих для дослідження, з подальшим співставленням результатів візуального огляду і документів, наданих на дослідження з відповідними будівельними нормами.

Поряд з тим, висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №15-22 від 20 липня 2022 року, підтверджується, що серед інших, мала архітектурна форма підприємця Мартяка Андрія Мар`яновича розташована впритул до стіни та даху будівлі піцерії літ «А-1», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59б.

Одночасно вказаним висновком також встановлено наявність пошкоджень та руйнування конструктивних елементів будівлі піцерії літ. «А'-1» по вул. Володимира Великого, 59б у м. Львові, а саме: тріщини, сколи у бетонних конструкціях перекриття, корозія арматури перекриття, насичення вологою цегляних стін, руйнування оздоблювального покриття перекриття, стін та підлог. Основною причиною пошкодження конструктивних елементів будівлі є втрата захисних властивостей гідроізоляційного покриття залізобетонного перекриття та цегляних стін за період довготривалої експлуатації будівлі піцерії літ. «А'-1».

За висновком експертизи без проведення демонтажу МАФ-ів, в тому числі і МАФ-у ФОП Мартяка А.М., здійснити ремонт даху та повністю приміщення піцерії літ «А-1» по вул. В. Великого, 59б у м. Львові не можливо.

У ході дослідження експертом встановлено, що будівля це частково заглиблена, одноповерхова цегляна будівля з повздовжніми несучими стінами та колонами, монолітним залізобетонним перекриттям та плоским суміщеним експлуатованим дахом. З протилежної сторони від головного фасаду будівля заглиблена у результаті проведення засипки будівлі до рівня покрівлі даху. Рівень покрівлі даху будівлі розташований на одному рівні з пішохідними доріжками прилеглої території зі сторони вулиці Княгині Ольги.

Поряд з тим, встановлено, що без проведення ремонту експлуатованого даху будівлі піцерії технологічно не можливо проведення ремонту належної якості приміщень піцерії.

Вказану експертизу проводив судовий експерт Мельник О.П., який обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 Кримінального кодексу України, про що зазначено у висновку.

Слід зазначити, що в процесі розгляду цієї справи на вимогу суду першої інстанції експертом Мельником О.П. надано письмові пояснення щодо складеного ним висновку №15-22 від 20.07.2022 (арк.арк. справи 304, 306-307 том І) щодо схеми №2 у висновку (арк. справи 275 том І) та висновку про неможливість здійснення ремонту даху і приміщення піцерії без проведення демонтажу малої архітектурної форми, яка встановлена та використовується відповідачем. У письмових поясненнях за вих.№85 від 24 травня 2024 року експерт пояснив, що відстань між крайньою точкою проекції тильної стіни МАФу відповідача та крайньою точкою площини даху будівлі піцерії літ. «А'-1» орієнтовно становить 0,43 м, та зобразив це на схемі. Пунктом 14.3. ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» передбачено, що проектними рішеннями громадських будинків має бути забезпечено технічну можливість заміни елементів, деталей, обладнання зі строком служби, меншим, ніж передбачуваний строк служби (експлуатації) будинку. Експерт пояснив, що ремонт, встановлених ним пошкоджень будівлі позивача (відновити захисні властивості гідроізоляційного покриття залізобетонного перекриття та цегляних стін), технологічно неможливо здійснити без проведення земляних робіт по розробці, розчищенню та перевезенню ґрунту, який засипано над та навколо будівлі (на висоту стін до рівня фундаменту) та застосування землерийної техніки й автотранспорту для виконання земляних робіт. З огляду на вказане, експерт застосував вимоги таблиць 5.1.-5.2. ДБН В.2.3-5-2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» та дійшов висновку, що мінімальна відстань між крайньою точкою площини заглибленої (підземної) стіни піцерії літ. «А-1» та крайньою точкою кріплення стінки траншеї, по якій буде рухатись автотранспорт, має становити 3 м, яка є гранично допустимою мінімальною відстанню між крайньою точкою проекції тильної стіни МАФу відповідача та крайньою точкою площини даху будівлі піцерії літ. «А-1» (схема №1).

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.98 ГПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

В силу положень ч.2 ст.98 ГПК України особливість висновку експерта полягає в тому, що предметом його дослідження є обставини, встановлення яких потребує наявності спеціальних знань.

Отже, висновок експерта дозволяє встановити певні специфічні обставини, які не можуть бути встановлені іншими доказами (засобами доказування).

Дослідження висновку експерта це процесуальна дія, спрямована на одержання з висновку експерта відомостей про факти судом і доведення їх до сприйняття учасників процесу. Суд зобов`язаний особисто сприйняти наданий йому висновок експерта з метою його правильної оцінки при винесенні рішення. Досліджуючи висновок експерта, суд повинен перевірити дотримання прав осіб, які беруть участь у справі, під час призначення та проведення експертизи, а також чи було їм надано можливість ознайомитися з висновком експертизи.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Згідно зі статтею 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, при дослідженні наданих позивачем висновків апеляційний суд встановив, що такі відповідають вимогам чинного законодавства та оцінюються судом разом з іншими доказами на підставі ч.1 ст.86 ГПК України.

Доводи скаржника про невідповідність таких висновків вимогам чинного законодавства не знайшли свого підтвердження, відтак, суд їх відхиляє.

Щодо посилання відповідача на висновок експерта №022/23 від 03 листопада 2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи в господарській справі №914/1238/22 (арк. справи 119-134 том І), судом першої інстанції правильно відхилено такі посилання, оскільки предметом дослідження вказаної експертизи було розташування МАФів інших підприємців, разом з тим, експертом не досліджувалося місце розташування спірного МАФу ФОП Мартяка А.М. (відповідача у цій справі).

Щодо доводів відповідача про те, що його МАФ знаходиться на земельній ділянці, яка є комунальною власністю, відтак, такий не порушує прав позивача, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не доведено вказану обставину, суду не надано доказів правомірності розміщення МАФу на земельній ділянці комунальної власності, вказаний МАФ не увійшов до Переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, що підтверджено Управлінням архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (арк. справи 60 том І). Протилежне відповідачем не доведено.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивач у відповідності до вимог ст.391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном будівлею м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. «А'-1», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59Б, в тому числі у зв`язку з необхідністю проведення ним ремонтних робіт вказаної будівлі, шляхом зобов`язання відповідача демонтувати малу архітектурну форму, яка знаходиться впритул до стіни та даху належної позивачу будівлі.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині ухвалення судом першої інстанції рішення у справі без вирішення питання про відвід складу суду та клопотання про призначення у справі додаткової експертизи, колегія суддів встановила, що клопотання про призначення експертизи (в якому відповідач серед іншого і заявив про недовіру складу суду) надійшло (отримано суддею) після судового засідання, в якому ухвалено рішення у справі, про що є відмітка на такому клопотанні.

Одночасно судом першої інстанції було вирішено заяву відповідача від 18 червня 2024 року про відвід складу суду ухвалою суду від 19 червня 2024 року, постановленою до ухвалення рішення по суті спору (04 листопада 2024 року).

Разом з тим, постановлення судом ухвали від 11.11.2024 року про залишення без розгляду клопотання відповідача про призначення експертизи, тобто після ухвалення рішення у справі, не є підставою для скасування по суті правильного рішення суду першої інстанції.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.277 ГПК України). Одночасно судом не встановлено обставин, передбачених ч.3 ст.277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З аналогічних підстав суд відхиляє посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при відкритті провадження у справі (оскільки позивачем не було долучено до позовної заяви належних доказів надіслання її копії відповідачу у справі). Слід зазначити, що відповідач брав активну участь у розгляді справи в суді першої інстанції, надавав суду свої заперечення щодо позову, заявляв клопотання, а його представник був присутній у судових засіданнях.

Отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року, яким задоволено частково заяву ТОВ «Лауріта» та присуджено до стягнення з ФОП Мартяка Андрія Мар`яновича на користь ТОВ «Лауріта» 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне:

Так, апелянт наголошує, зокрема на тому, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), не вказано часу, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, судом встановлено, що договором про надання правової допомоги від 31 серпня 2023 року, укладеним позивачем із адвокатом, передбачено, що розмір гонорару адвоката підлягає оплаті позивачем в разі досягнення позитивного результату у справі - задоволення судом (в т.ч. часткового) позовних вимог позивача у справі, вказаній у п. 1.1. договору, становить фіксовану суму у розмірі 25 000 грн (п.3.1 Договору), які позивач і просив відшкодувати.

Згідно з п.3.3. Договору правова допомога вважається наданою після ухвалення судом рішення у справі, вказаній у п.1.1 договору, без необхідності додаткового підписання сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, не є обов`язковими для суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично понесені, та чи вони необхідними. Наведені висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові у справі №922/1964/21.

Факт надання позивачу професійної правничої допомоги у справі адвокатом Репецьким В.В. підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (договір про надання правової допомоги від 31 серпня 2023 року, довіреність від 29.10.2023 року, на підставі якої адвокат готував та підписував позовну заяву та інші заяви у справі, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1639, протоколи судових засідань у справі, які підтверджують участь вказаного адвоката у судових засіданнях тощо).

Отже, зважаючи на умови укладеного між позивачем та адвокатом договору, враховуючи що заявлений розмір витрат становить гонорар адвоката, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення таких витрат.

Щодо тверджень апелянта про пропуск позивачем п`ятиденного строку на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів звертає увагу, що в силу вимог ч.5 ст.240 ГПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене); датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення у цій справі складено 11 листопада 2024 року, відтак, позивачем не було порушено строку, передбаченого ч.8 ст.129 ГПК України (заява позивача про ухвалення додаткового рішення сформована в системі «Електронний суд» - 14 листопада 2024 року).

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає, що при ухваленні додаткового рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Разом з тим, місцевий господарський суд, врахував положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (ст.129 ГПК України) та дійшов висновку, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору буде покладення на відповідача витрат позивача на професійну правову допомогу в сумі 15 000 грн, врахувавши також значення справи для сторін та їх поведінку під час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, позивачем не оскаржувалося додаткове рішення суду в частині зменшення таких витрат.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняті у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для їх скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційних скарг відповідача без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на основне рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 236, 244, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 04 листопада 2024 року та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року у справі №914/3607/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мартяка Андрія Мар`яновича без задоволення.

Матеріали справи №914/3607/23 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 31 березня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.