ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 Справа № 917/168/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., після виходу з відпустки, розглянувши справу

за позовною заявою Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, вул. Петра Болбочана, 8а, м. Київ, 01104

в інтересах держави в особі

Головного управління Національної гвардії України, вул. Святослава Хороброго, 9-А, м. Київ, 03151

Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до відповідача Фізичної особи - підприємця Ващенка Сергія Володимировича, АДРЕСА_1

про стягнення 36 517,00 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Без виклику учасників справи,

установив:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Ващенка Сергія Володимировича 36 517,00 грн штрафних санкцій, завданих неналежним виконанням останнім прийнятих на себе зобов`язань з поставки товару за укладеним 14.10.2024 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Фізичною особою - підприємцем Ващенком Сергієм Володимировичем Договором №283/ВОЗ-2024 про поставку товару, з яких: 16 497,00 грн пеня та 20 020,00 грн штраф.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону надав наступні докази : копія листа військової частини НОМЕР_1 НГУ № 78/1/5-5692 від 19.12.2024; копія претензії № 78/1/5-5365 від 29.11.2024 з доказами направлення; копія договору № 283/ВОЗ-2024 від 14.10.2024 з додатками; копія заявки від 17.10.2024 № 78/1/10-4511 до Договору № 283/ВОЗ-2024 від 14.10.2024 з доказами направлення; копія заявки від 06.11.2024 № 78/1/10-4851 до Договору № 283/ВОЗ-2024 від 14.10.2024 з доказами направлення; копія повідомлення про односторонню відмову від договору № 283/В03-2024 від 14.10.2024 у повному обсязі з доказами направлення; копія повідомлення Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону №16/6177вих-24 від 27.12.2024 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Головному управлінню НГУ та військовій частині НОМЕР_1 НГУ; копія листа військової частини НОМЕР_1 НГУ № 78/1/5-6046 від 30.12.2024; копія листа Головного управління НГУ № 27/11/06-1272-2025 від 15.01.2025; повідомлення військовій частині НОМЕР_1 НГУ, ГУ НГУ про пред`явлення позовної заяви від 17.01.2025 № 16/338вих-25; копія наказу Генерального прокурора № 136к від 11.04.2023 «Про призначення на адміністративну посаду»; копія наказу Генерального прокурора № 290к від 19.04.2023 про призначення Килівника Я.О. на посаду заступника керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

Інших заяв по суті спору не надходило.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

24.01.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до відповідача Фізичної особи - підприємця Ващенка Сергія Володимировича про стягнення 36 517,00 грн штрафних санкцій, завданих неналежним виконанням останнім прийнятих на себе зобов`язань з поставки товару за укладеним 14.10.2024 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Фізичною особою - підприємцем Ващенком Сергієм Володимировичем Договором №283/ВОЗ-2024 про поставку товару, з яких: 16 497,00 грн пеня та 20 020,00 грн штраф.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2025 справу № 917/168/25 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 28.01.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

На момент прийняття даного рішення повідомлення АТ "Украпошта" про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 28.02.2025) до суду не надійшло.

Згідно роздруківки з офіційного сайту АТ "Укрпошта" (наявна у матеріалах справи) поштове відправлення (ухвала суду від 28.01.2025) за № 662 було вручено відповідачу 10.02.2025.

Отже, відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про покладені на нього обов`язки та строк їх виконання, про що свідчать матеріали справи (роздруківка з офіційного сайту АТ "Укрпошта" наявна у матеріалах справи). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень ГПК України строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічні приписи містить ч. 2 ст. 178 ГПК.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, господарський суд здійснює розгляд справи № 917/168/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

14.10.2024 між Військовою частиною НОМЕР_1 НГУ (далі - Замовник) та Фізичною особою - підприємцем Ващенком Сергієм Володимировичем (далі - Постачальник) укладено Договір № 283/ВОЗ-2024 про поставку товару (далі - Договір, а.с. 30-47).

У Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Постачальник зобов`язується поставити Замовникові якісні Товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а Замовник - прийняти і оплатити такі Товари (п. 1.1 Договору);

- найменування та кількість товару зазначена в Додатку № 1 до Договору (Специфікація). Код ДК 021:2015-15610000-7 Продукція борошномельно-круп`яної промисловості. Найменування товару, згідно Додатку № 1 до Договору (Специфікація) - крупа пшенична (далі - Товар). Кількість Товару за Договором - 100 000 кг (п. 1.2 Договору);

- якість Товару, що поставляється Постачальником повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ДСТУ 7699:2015 «Крупа пшенична» (п. 2.1 Договору);

- ціна Договору складає 1 300 000 (Один мільйон триста тисяч) грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість (далі по тексту - ПДВ) 20% - 216 666,66 грн (п. 4.1 Договору);

- дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці Замовника, яка вручається під особистий підпис Постачальнику (представнику Постачальника). Не пізніше 5 (п`ятого) числа кожного місяця або в інші дні за викликом Замовника по телефону Постачальник (представник Постачальника) прибуває до Замовника для отримання письмової заявки. У разі не прибуття вищезазначених осіб, вона надсилається Постачальнику рекомендованим листом або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу Постачальника, зазначену в розділі 15 Договору. У разі надсилання заявки засобами поштового зв`язку вона вважається врученою Постачальнику з дня отримання Замовником фіскального чеку про сплату поштового відправлення. У заявці зазначається найменування Товару, місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару. У випадку корегування інформації, яка зазначена, у заявці, Замовник має право здійснити таке корегування засобами телефонного зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним (п. 6.1 Договору);

- передача (приймання-здача) Товару здійснюється : в пункті відвантаження Замовника за адресою: м. Київ, та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), розташованих у Київській, Одеській, Запорізькій, Дніпропетровській, Харківській, Донецькій, Львівській, Вінницькій областях, які будуть визначені заявкою Замовника згідно планів-графіків поставок Головного управління Національної гвардії України. Місця поставок можуть бути змінені з урахуванням потреб Національної гвардії України (п. 6.2. Договору);

- поставка Товару здійснюється Постачальником власними силами та засобами (п. 6.3 Договору);

- право власності на Товар переходить від Постачальника до Замовника (Товароодержувача) після прийняття Товару на склад Замовника (Товароодержувача), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб Постачальника та Замовника (Товароодержувача) на відповідній видатковій накладній. Датою прийняття Товару Замовником (Товароодержувачем) вважається дата, вказана уповноваженою особою Замовника (Товароодержувача) на видатковій накладній (п. 6.7 Договору);

- Замовник (товароодержувач) має право не приймати товар за кількістю та якістю, у разі встановлення не відповідності товару документам (декларації виробника або сертифікату якості; протоколу досліджень (випробувань) про безпечність та відповідність товару або експертного висновку про безпечність та відповідність товару), у разі встановлення не відповідності вимогам щодо якості або маркування або етикетування товару, після проведення контрольних заходів представниками Замовника (товароодержувача). У разі, якщо порушення щодо якості та безпечності товару, або його придатності, або щодо пакування, або маркування, або транспортування підтверджуються (експертним висновком або протоколом досліджень або актом приймального контролю), Замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього Договору в повному обсязі (п. 6.8 Договору);

- у випадку порушення Постачальником своїх зобов`язань щодо порядку постачання Товару, у тому числі його кількості або якості або термінів або строків або маркування або тари або упаковки, при зміні Постачальником в односторонньому порядку умов Договору чи відмови від виконання Договору, відмови Постачальника від зміни на обґрунтовану вимогу Замовника істотних умов Договору у випадках передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі», Замовник в односторонньому порядку має право відмовитись від цього Договору у повному обсязі або частково. Про односторонню відмову від Договору у повному обсязі або частково Замовник повідомляє Постачальника рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу Постачальника, зазначену в цьому Договорі, за 5 (п`ять) календарних днів до дати розірвання цього Договору. У таких випадках Договір вважається відповідно зміненим або розірваним згідно з умовами викладеними в письмовому повідомлені Замовника, надісланому на адресу Постачальника (п. 7.2.1 Договору);

- за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та Договором (п. 8.1 Договору);

- за порушення строку поставки Товару, зазначеного у письмовій заявці Замовника, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів Замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього Договору в повному обсязі (п. 8.3 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 05.02.2024 № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 06.05.2024 № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та від 23.07.2024 № 469/2024, а в частині оплати за надані послуги/роботи - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента Україні від 23.07.2024 № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2024 (п. 12.1 Договору).

Таким чином, військова частина НОМЕР_1 НГУ і відповідач при укладанні договору вступили у договірні відносини на певних умовах, які відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковими для виконання, та передбачили відповідальність за прострочення поставки товару у вигляді штрафу та пені, що в свою чергу повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

У специфікації до Договору (додаток до Договору № 1, а.с. 48) сторони узгодили наступне : найменування товару - крупа пшенична; кількість товару - 100 000 кг; ціна за одиницю з ПДВ 13,00 грн; загальна вартість 1 300 000,00 грн (в т.ч. 216 666,66 грн ПДВ).

17.10.2024 Замовник направив Постачальнику заявку від 17.10.2024 № 78/1/10-4511 про необхідність поставки Товару в загальній кількості 22 000 кг. у відповідні строки (до 25.10.2024) та відповідні місця постачання (копія заявки та докази її направлення наявні у матеріалах справи, а.с. 50-52).

07.11.2024 Замовник цінним листом з описом вкладеного направив Постачальнику, заявку від 06.11.2024 № 78/1/10-4851 про необхідність поставки Товару в загальній кількості 78 000 кг. у відповідні строки та відповідні місця постачання (копія заявки та докази її направлення наявні у матеріалах справи, а.с. 53-55).

За даними прокурора станом на 25.11.2024 Постачальником не виконано умови Договору, а саме :

- Товар масою 22 000 кг, що мав бути поставлений до 25.10.2024 та визначений у заявці Замовника від 17.10.2024 № 78/1/10-4511 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 31 день);

- Товар масою 5 000 кг., що мав бути поставлений до 11.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товар 14);

- Товар масою 5 000 кг., що мав бути поставлений до 12.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 13 днів);

- Товар масою 5 000 кг., що мав бути поставлений до 13.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 12 днів);

- Товар масою 5 000 кг., що мав бути поставлений до 14.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 11 днів);

- Товар масою 8 000 кг., що мав бути поставлений до 15.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 10 днів, повідомлення про односторонню відмову від договору № 78/1/5-5248 від 21.11.2024);

- Товар масою 7 000 кг., що мав бути поставлений до 18.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 7 днів);

- Товар масою 3 000 кг., що мав бути поставлений до 19.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 6 днів);

- Товар масою 10 000 кг., що мав бути поставлений до 20.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 5 днів);

- Товар масою 10 000 кг., що мав бути поставлений до 21.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 4 дні);

- Товар масою 15 000 кг., що мав бути поставлений до 22.11.2024, та визначений у заявці Замовника від 06.11.2024 № 78/1/10-485 не був поставлений Постачальником (порушення строків поставки Товару 3 дні).

Відповідно до частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України та п. 7.2.1. п. 7.2. розділу 7 Договору Замовник направив відповідачу повідомлення № 78/1/5-5248 від 21.11.2024 про односторонню відмову від Договору з 26.11.2024 (копія повідомлення та доказів його направлення наявні у матеріалах справи, а.с. 56-60).

Враховуючи, що відповідач свої договірні зобов`язання в частині дотримання строків поставки товару не виконав, на підставі п. 8.3 Договору прокурором нараховано відповідачу пеню в розмірі 16 497,00 грн та 20 020,00 грн штрафу.

З метою досудового врегулювання спору 29.11.2024 військовою частиною НОМЕР_1 НГУ направлено до ФОП Ващенко С.В. претензію № 78/1/5-5365 від 29.11.2024 щодо сплати пені у розмірі 16 497,00 грн та штрафу - 20 020,00 грн (а.с. 21-28), що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 29.11.2024 року та поштовою накладною та чеком (а.с. 29). Відповідь на вказану претензію військовою частиною НОМЕР_1 НГУ не отримана.

За даними прокурора відповідач у добровільному порядку штраф та пеню не сплатив.

На виконання вимог ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив Полтавську обласну військову адміністрацію та Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України листами від 10.04.2024 про прийняття рішення Полтавською обласною прокуратурою про реалізацію прокурором представницьких повноважень шляхом звернення до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання договору поставки.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону листом № 16/6177вих-24 від 27.12.2024 поінформувала Головне управління Національної гвардії України та військову частину НОМЕР_1 НГУ про порушення вимог законодавства та про намір звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Згідно з листа військової частини № 78/1/5-6046 від 30.12.2024, остання не заперечила стосовно пред`явлення Київською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону позову до суду про стягнення з Фізичної особи - підприємця Ващенко С.В. штрафних санкцій за порушення строків поставки товару згідно умов Договору №283/ВОЗ-2024 від 14.10.2024.

Відповідно до листа Головного управління Національної гвардії України № 27/11/06-1272-2025 від 15.01.2025, військовою частиною НОМЕР_1 НГУ пред`явлено ФОП Ващенко С.В. претензію з вимогою сплати пені та штрафу у загальному розмірі 36 517,00 грн за порушення строків поставки товару, вимоги якої не задоволено.

Прокурор наголошує, що порушення зобов`язань з поставки товару для потреб оборони позивачу 2 негативно впливає на стан військових підрозділів, що безпосередньо є шкодою інтересам держави.

Необхідність захисту інтересів держави прокурор обґрунтовує потребою у ефективному використанні коштів держави, у тому числі стягнення грошових коштів через недотримання умов контракту.

З огляду на викладене, Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За загальним правилом, встановленим ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не поставив позивачу у встановлений строк товар вагою 100 000 кг на суму 1 300 000,00 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже матеріалами справи підтверджується наявність складу господарського правопорушення щодо невиконання відповідачем поставки товару у встановлений Договором строк, тому наявні підстави для застосування до відповідача міри відповідальності у вигляді штрафних санкцій.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України). Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

У п. 8.3 Договору сторони узгодили, що за порушення строку поставки Товару, зазначеного у письмовій заявці Замовника, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів Замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього Договору в повному обсязі.

Тобто, при укладені Договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 01.06.2021 року у справі № 910/12876/19.

Прокурор заявив до стягнення з відповідача пеню за період з 26.10.2024 року по 25.11.2024 року в розмірі 16 497,00 грн та 20 020,00 грн штрафу (7 % від вартості товару за прострочення поставки понад 30 календарних днів).

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення пені та штрафу, не виявив завищення їх розміру з боку прокурора, а тому вимоги є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи, зокрема, є: позовна заява; відзив на позовну заяву.

Відповідач контррозрахунку ціни позову не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, вимогу не заперечив.

Згідно з приписами частини 4 статті 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Щодо наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави у спірних правовідносинах, суд враховує наступне.

Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійснені програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності - державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація поняття «інтереси держави» особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. «Державний інтерес» у спірних правовідносинах полягає, перш за все, у законності використання органами державної влади бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг та іншої допомоги з метою забезпечення нагальних потреб в умовах воєнного стану, зокрема, забезпечення ефективного, своєчасного виконання правочинів, укладених з метою належного функціонування держави.

Суд зазначає, що на виконання ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України та ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при поданні позовної заяви здійснив всі необхідні дії, обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави в особі Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, які не вжили заходів за порушення і несвоєчасне виконання відповідачем умов договору поставки у судовому порядку, про що повідомив позивачів відповідними листами; зазначив, що несвоєчасне виконання постачальником своїх договірних зобов`язань з постачання продовольчих товарів, підірвало можливості пов`язані з виконанням державою своїх функцій, зокрема на укріплення обороноздатності в умовах збройної агресії російської федерації проти України, чим обґрунтував порушення інтересів держави.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», окрім обґрунтування порушень або загрози порушення державних інтересів, прокурор у позовній заяві має вказати орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави, а також довести, що вказані суб`єкти не здійснюють або неналежним чином здійснюють захист цих інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії росії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Національну гвардію України» до складу Національної гвардії України, зокрема, входять, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри).

Організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ.

Відповідно до ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну гвардію України» основними функціями Національної гвардії України, зокрема, є захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом; охорона громадської безпеки і порядку, забезпечення захисту та охорони життя, здоров`я, прав, свобод і законних інтересів громадян; участь у забезпеченні громадської безпеки та охороні громадської безпеки і порядку під час проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій та інших масових заходів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я громадян.

Таким чином, Головне управляння Національної гвардії України є органом державної влади, уповноваженим на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Неналежне виконання зобов`язань за договорами, укладеними з Національною гвардією України в особі військових частин, впливає на рівень їх матеріально-технічного забезпечення, внаслідок чого порушуються інтереси держави щодо забезпечення конституційних основ України.

Ненадходження коштів до державного бюджету перешкоджає державі у здійсненні покладених на неї зобов`язань.

Відповідачем не реалізовано замовлення для потреб оборони, в результаті чого до підрозділів Національної гвардії України не надійшов замовлений товар у період дії правового режиму воєнного стану.

Підставою представництва прокурором інтересів держави у вказаній справі є несплата відповідачем штрафних санкцій за порушення умов Договору, що тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, і, відповідно, суттєво порушує інтереси держави.

За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність звернення прокурора до суду та необхідність розгляду по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 2 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 16 497,00 грн пені та 20 020,00 грн штрафу, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду згідно платіжної інструкції № 35 від 17.01.2025 позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Зарахування судового збору у розмірі 3 028,00 грн до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується довідкою (а.с. 86).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 3 028,00 грн.

Керуючись ст.ст.126, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ващенка Сергія Володимировича (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 16 497,00 грн пені та 20 020,00 грн штрафу.

3. Стягнути з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (, UА0082966, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписане 03.04.2025 року (після виходу судді з відпустки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик