ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. Справа№ 910/8701/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 (повний текст складено 30.01.2025)

у справі № 910/8701/24 (суддя Людмила Шкурдова)

за позовом Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКОЙЛ"

про визнання недійсним пункту 3.1 договору № 286/1/22/31 від 11.07.2022 та стягнення 560 000,00 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

22.10.2024 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКОЙЛ» (далі - Товариство) надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у якому заявник просив зупинити провадження у справі №910/8701/24 до набуття законної сили судовим рішенням у справі №320/20717/23.

На обґрунтування заявленого клопотання Товариство зазначило, що підставою для звернення Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (далі - прокуратура) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Міністерство) з позовом у справі, що розглядається, стали відомості, отримані від Держаудитслужби за результатами здійсненого заходу державного фінансового контролю Держаудитслужбою, проведеного щодо Міністерства.

Товариство повідомляє, що Харківським окружним адміністративним судом у справі №320/20717/23 розглядається спір щодо правомірності застосування ПДВ до операцій із постачання пально-мастильних матеріалів згідно з контрактами, які було укладено Міністерством під час дії воєнного стану. Правовою підставою позовних вимог у справі №320/20717/23 визначено постанову КМУ №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (далі - Постанова №178).

Відповідач вважає, що предметом доказування у справі №320/20717/23 є застосування до господарських операцій Товариства та Міністерства положень Постанови КМУ №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» і незастосування положень зазначеної Постанови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог прокуратури.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 задоволено клопотання Товариства про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі №910/8701/24 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №320/20717/23.

Суд встановив, що предметом доказування в адміністративній справі №320/20717/23 є застосування чи незастосування до господарських операцій Товариства та Міністерства положень Постанови КМУ №178.

Суд виснував, що у разі, якщо судом адміністративної юрисдикції у справі №320/20717/23 буде зроблено висновок про те, що на спірні правовідносини, зокрема, між Товариством та Міністерством, не можуть поширюватися положення Постанови КМУ №178, то вказана обставина не підлягатиме доказуванню в межах справи №910/8701/24, спори з приводу нарахування та сплати податкових зобов`язань підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що справа №320/20717/23 пов`язана з цією справою, оскільки від її вирішення залежить наявність чи відсутність підстав для задоволення позову у справі №910/8701/24.

Посилаючись на ч. 4 ст. 75 ГПК України, суд з метою забезпечення повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи, враховуючи норми чинного законодавства, суд дійшов висновку щодо зупинення провадження у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятою ухвалою суду, Дарницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/8701/24 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник вважає, що місцевий суд порушив норми процесуального права, а саме ст. ст. 2, 75, 227, 234, 236 ГПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали про зупинення провадження у цій справі.

На думку прокуратури суд, неповно з`ясувавши обставини пов`язаності справ №910/8701/24 та №320/20717/23, помилково визнав установленою вказану недоведену обставину, що призвело до безпідставного висновку про необхідність зупинення провадження в господарській справі.

Скаржник вважає, що факт пов`язаності справи №910/8701/24 (у якій предметом спору є визнання недійсними п. 3.1 договору №286/1/22/31 про стягнення на користь Міністерства 560 000,00 грн безпідставно сплачених коштів (ПДВ)) зі справою №320/20717/23 (у якій предметом спору є законність дій та окремих пунктів вимоги Державної аудиторської служби України під час проведення ревізії Міністерства) не може визнаватися з`ясованим, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі №910/8701/24 до набрання законної сили рішенням суду у справі №320/20717/23.

Прокурор зазначає, що вважаючи встановленими непідтверджені обставини пов`язаності справ №910/8701/24 і №320/20717/23, суд залишив поза увагою, що навіть сама по собі наявність іншої справи, в якій може бути сформовано висновок суду про правомірність чи неправомірність включення ПДВ до договірних цін за договорами Міноборони, не є беззаперечною підставою для зупинення провадження у справі №910/8701/24.

Зупиняючи провадження у справі, суд не встановив і не мотивував, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи та чому зібрані у ній докази не дають можливості суду самостійно встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору. Суд не зазначив, у чому полягає об`єктивна неможливість вирішення ним правового питання про підставність (правомірність) включення ПДВ до ціни договору №286/1/22/31 і сплати заявлених до стягнення коштів.

Суд не зазначив, які саме обставини правомірності застосування ПДВ не можуть бути встановлені ним самостійно.

На думку скаржника, правовий висновок із приводу правомірності сплати ПДВ за договором №286/1/22/31 повинен робити господарський суд шляхом кваліфікації правовідносин у справі №910/8701/24, вирішення питання застосовності чи незастосовності до них пп. «г» пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України та п. 1 постанови №178. У свою чергу висновок Харківського окружного адміністративного суду щодо обґрунтованості (необґрунтованості) позовних вимог Міністерства до Державної аудиторської служби України не є обов`язковим для господарського суду в цій справі.

Позиції учасників справи.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8701/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 до надходження матеріалів справи №910/8701/24.

20.02.2025 матеріали оскарження ухвали у справі №910/8701/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/8701/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Керівник Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства про визнання недійсним п. 3.1 договору №286/1/22/31 від 11.07.2022 про постачання для державних потреб хімічної продукції для техніки спеціального призначення та стягнення суми податку на додану вартість у розмірі 560 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що Товариство в порушення Постанови Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2023 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» при укладенні договору №286/1/22/31 від 11.07.2022 врахувало в ціні товару ПДВ, внаслідок чого завищило його вартість на суму, еквівалентну ПДВ, у розмірі 560 000,00 грн, чим завдало збитків Державному бюджету України. А тому п. 3.1 договору в частині включення до договірної ціни ПДВ у розмірі 560 000,00 грн має бути визнаний судом недійсним, оскільки суперечить вимогам Податкового кодексу України та вимогам Постанови КМУ №178 від 02.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 відкрито провадження у справі №910/8701/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 постановлено здійснювати розгляд справи №910/8701/24 за правилами загального позовного провадження.

Через систему «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва від Товариства надійшла заява про зупинення провадження у справі.

Обґрунтування та вимоги зазначеної заяви наведено вище за текстом цієї постанови.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Розумний строк судового розгляду є невід`ємним елементом права на справедливий судовий розгляд, який безпосередньо закріплений в пункті 1 статті 6 ЄКПЛ. При тлумаченні поняття «розумні строки» ЄСПЛ визначив момент початку та закінчення цих строків, а також вивів критерії, які повинні враховуватися при оцінці певного строку як розумного, а саме: складність справи, важливість для заявника питання, що розглядається судом, поведінка заявника, поведінка державних органів.

За частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Водночас, як верховенство права, так і розумність строків розгляду справи судом належить до основних засад (принципів) господарського судочинства за частиною третьою цієї ж статті.

Під час перегляду ос пореної ухвали місцевого суду колегія суддів звертається до практики Верховного Суду з відповідних процесуальних питань.

Аналізуючи питання зупинення провадження у господарській справі, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі №910/17615/20 виходив з того, що цей правовий інструмент процесуального законодавства зумовлює тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи та щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Глава 8 розділу ІІІ ГПК України містить норми, які регулюють залишення позову без розгляду, зупинення і закриття провадження у справі.

Зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків (ч. 1 ст. 117 ГПК України), який продовжується з дня поновлення провадження у справі (ч. 2 ст. 117 ГПК України), а самі випадки, які регламентують зупинення провадження у справі, чітко передбачені статтями 227, 228 ГПК України і їх перелік є вичерпним.

Положення статті 227 ГПК України передбачають обов`язок суду зупинити провадження у справі.

Пункт 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч. 1 ст. 227 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України).

Досліджуючи питання дотримання судом під час зупинення провадження норм процесуального права, зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, Верховний Су виходив з системного аналізу цього пункту через призму завдань та основних засад господарського судочинства, закріплених у ч. 1, п. 1, 4, 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а також умов застосування цього пункту, якими є:

- об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; тобто, неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються судом у іншій справі;

- пов`язаність справи з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення;

- обґрунтованість судового рішення, в якому має бути проаналізовано, чи дійсно від наведених обставин залежить вирішення спору в цій справі, та належно мотивовано, що зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи зумовлюється виявленням в ній саме обставин, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено і саме це і є першопричиною перешкоди у здійсненні правосуддя в справі, що зупиняється.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

У зазначеній постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду також виснував, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.

Вказаний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду узгоджується із постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі №357/10397/19.

Водночас за приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2024 у справі №910/17615/20 також взяла до уваги і зважила на те, що під час розгляду справи про визнання протиправним та нечинним нормативного-правового чи індивідуального акта суд адміністративної юрисдикції з`ясовує питання законності чи незаконності прийняття такого акта.

Під час ухвалення рішення адміністративний суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (ч. 1 ст. 244 КАС України). Відповідно, за загальним правилом, враховуючи приписи ст. 264 КАС України, обставини, які з`ясовуються адміністративним судом під час ухвалення рішення у справі щодо оскарження нормативно-правового акта, зокрема, Кабінету Міністрів України, стосуються законності такого акта та порядку його прийняття, що не належать до обставин справи господарської юрисдикції.

Об`єднана палата, констатуючи вказане, звернулась до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19, у якій Велика Палата зазначила про те, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Питання застосовності (незастосовності) до встановлених господарським судом обставин справи певного нормативно-правового акта як джерела права жодним чином не належить до обставин господарської справи, які входять до кола доказування у справі та не є фактами, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, а підлягає вирішенню судом в порядку частини шостої статті 11 ГПК України.

Отже, з огляду на наведені вище висновки Верховного Суду, у цій справі місцевий господарський суд має самостійно вирішити питання щодо застосування чи незастосування до господарських операцій Товариства та Міністерства положень Постанови КМУ №178.

Тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що справа №320/20717/23 пов`язана зі справою №910/8701/24, оскільки від її вирішення залежить наявність чи відсутність підстав для задоволення позову у справі, що розглядається.

Враховуючи встановлені у справі обставини, підстави заявленого Товариством клопотання та норми чинного законодавства, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у справі, що розглядається, до набрання законної сили рішенням у справі №320/20717/23.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 180 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, за сукупності наведених вище підстав, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала має бути скасована, а справа - направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275, 280-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/8701/24 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/8701/24 скасувати.

3. Справу №910/8701/24 повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.В. Владимиренко

С.О. Алданова