ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"07" квітня 2025 р. Справа№910/1415/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025

у справі №910/1415/25 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБУДІНВЕСТ ЛТД»

про стягнення 70 009,40 грн

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» (далі - позивач )звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБУДІНВЕСТ ЛТД» (далі- відповідач) про стягнення 70 009,40 грн пені за державним контрактом №221 від 29.02.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між позивачем та відповідачем державного контракту №221 від 29.02.2024 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного виконання робіт, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню у розмірі 70 009,40 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.02.2025 у справі №910/1415/25 позовну заяву Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" з доданими до неї матеріалами направив за територіальною підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції встановив, що зі змісту поданого позивачем позову вбачається, що предметом спору є зобов`язання відповідача зі сплати пені, нарахованої за порушення державного контракту. Відтак спір про стягнення пені безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання цього договору, а з його умов не вбачається, що сплату штрафних санкцій належить виконувати тільки в певному місці. Отже, оскільки, в даному випадку, спірні правовідносини не мають особливостей щодо виконання зобов`язань в чітко визначеному місці, то переданий на вирішення спір має бути розглянутий за загальними правилами підсудності, тобто, в суді за місцезнаходженням відповідача - у Господарському суді Донецької області.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою місцевого господарського суду, Державна установа "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1415/25 та направити справу до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до відповідача про стягнення пені у розмірі 70 009, 40 грн за прострочення строків виконання робіт за Державним контрактом (договором) від 29.02.2024 №221, а саме порушення строків робіт з капітального ремонту підвального приміщення для пристосування як захисної споруди цивільного захисту за адресою: м. Київ, вул. Преображенська, 24, тобто за місцем виконання договору відповідно до ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1415/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.02.2025 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1415/25. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1415/25.

Матеріали справи №910/1415/25 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 06.03.2025.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.03.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1415/25. Призначив до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Положеннями ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Відповідно до ст. 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно зі ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (ст. 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (ст.ст.24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (ст.ст. 27-31 ГПК України).

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

У параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Так, за загальним правилом, визначеним у частинах першій, другій статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно ж до частини першої статті 29 ГПК України "Підсудність справ за вибором позивача" право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці. Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.

Відповідно до статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Згідно з пунктом 1.1. Державного контракту (Договору) №221 від 29.02.2024 укладеного між Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовбудінвест ЛТД» (підрядник), підрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик відповідно до умов договору та його додатків виконати роботи згідно Настанови з визначення вартості будівництва по об`єкту: «Капітальний ремонт підвального приміщення для пристосування як захисної споруди цивільного захисту за адресою: м. Київ, вул. Преображанська, 24», а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх згідно з умовами даного договору.

Відповідно до частини 1 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У даному випадку, підставою для звернення з позовом зазначено несвоєчасне виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовбудінвест ЛТД» за державним контрактом №221 від 29.02.2024, внаслідок чого позивачем нараховані штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 70 009, 40 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача пені, а не спір про виконання робіт. Стягнення пені, не є у даному випадку, місцем виконання зобов`язань за договором за змістом ч. 5 ст. 29 ГПК України, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення пені у зв`язку із неналежним виконанням умов контракту/договору.

Колегія суддів зазначає, що у справі, що переглядається, спір про стягнення з відповідача пені не стосується місця виконання, а місце об`єкта не має значення для визначення юрисдикції спору. Отже, до вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором належить застосовувати правила про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передачу справи №910/1415/25 за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Донецької області за місцем реєстрації відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБУДІНВЕСТ ЛТД» (ідентифікаційний код 39945197) 84300, Краматорський р-н, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Стуса Василя, будинок, 45.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом статті 236 ГПК України (частини 1-5) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1415/25.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1415/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1415/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1415/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Державну установу «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України».

4. Справу №910/1415/25 надіслати до Господарського суду міста Києва для подальшого скерування за встановленою підсудністю до Господарського суду Донецької області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова