УХВАЛА

02 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 921/296/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Краснов Є. В., Рогач Л. І.

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України?

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 (колегія суддів: Панова І. Ю. - головуючий, Зварич О. В., Скрипчук О. С.) та рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2024 (суддя Андрусик Н. О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України?"

до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ?Тернопільгаз?

про стягнення суми

за участю: відповідача Мельник О. С. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Товариство з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України? звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ?Тернопільгаз? про стягнення 242 023 808, 72 грн заборгованості, 33 033 861,98 грн пені за період з 01.01.2022 по 29.02.2024, 15 354 496, 03 грн трьох відсотків річних та 79 810 856,48 грн інфляційних втрат.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав обов`язки щодо своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ, у зв`язку з чим виникла заборгованість на яку нараховано пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2024, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2025, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 242 023 808,72 грн заборгованості, 15 354 496,03 грн три відсотки річних та 79 810 856,48 грн інфляційних втрат, розмір заявленої до стягнення пені зменшено на 50%, що становить 16 516 930,99 грн, у зв`язку із чим у іншій частині стягнення пені, а саме, 16 516 930,99 грн, у задоволенні позову відмовлено.

2.2 Судові рішення в оскарженій у касаційному порядку частині щодо зменшення розміру заявленої до стягнення пені мотивовані тим, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність, яка є збитковою, період виникнення боргу є незначним, позивач тривалий час не звертався за захистом свого порушеного права, тому справедливим є зменшення пені на 50 % від заявленої суми.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі заявник не погоджуючись із зменшенням розміру заявленої до стягнення пені на 50%.просить скасувати вищевказані судові рішення в частині відмови щодо стягнення 16 516 930,99 грн пені та в цій частині прийняти нове, яким позов задовольнити.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, від 10.06.2021 у справі № 910/6471/20, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20.

4. Мотивувальна частина

4.1 Суди встановили, що правовідносини сторін врегульовані типовим договором, на виконання умов якого позивач поставив природний газ в обсязі та на суму, що відображені в актах приймання-передачі природного газу, який (поставлений природний газ) відповідач сплатив частково. У зв`язку з чим, у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 242 023 808,72 грн на яку, зокрема, була нарахована пеня у сумі 33 033 861,98 грн, розмір якої за висновками судів розрахований арифметично правильно.

4.2 Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.3 Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.4 Предметом касаційного оскарження є судові рішення в частині незгоди із зменшенням розміру заявленої до стягнення пені на 50%, що становить 16 516 930,99 грн, а саме, відмови у задоволенні позову щодо стягнення 16 516 930,99 грн пені.

4.5 Суди встановили, що: відповідач згідно фінансових звітів станом на 2021-2022 роки, березень 2024 року здійснює господарську діяльність, яка є збитковою; позивач не поніс збитків внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань, період виникнення боргу становить два місяці, який є незначним; позивач тривалий час не звертався за захистом свого порушеного права; відповідачем заявлено клопотання про зменшення пені.

4.6 За цих обставин апеляційний суд, погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені.

4.7 У постанові Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини, що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

4.8 Суд першої інстанції у справі, що розглядається, з висновками якого погодився апеляційний суд, реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, та прийняв відповідне рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог щодо стягнення пені.

4.9 У касаційній скарзі позивач, як підставу для касаційного оскарження зазначає, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених постановах Верховного Суду.

4.10 Колегія суддів зазначає, що постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник, ухвалені за схожого правового регулювання (зокрема щодо застосування статті 233 Господарського кодексу України і статті 551 Цивільного кодексу України) зі справою, яка переглядається. Водночас постановлені у справі судові рішення не суперечать висновкам Верховного Суду, що викладені у наведених скаржником у касаційній скарзі постановах. Відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норм права, а неоднаковими юридично значущими фактами та обставинами, що визначають фактично-доказовий склад у справі, виходячи з підстав, вимог та заперечень сторін.

4.11 При цьому безпідставними є посилання на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

4.12 З огляду на зазначене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

4.13 Отже, після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, та на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.14 За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою заявника підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

4.15 У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України? на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 у справі № 921/296/24, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач