ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Справа № 902/1056/24(902/52/25)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Піддубній Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25) (суддя Лабунська Т.І.)

за заявою арбітражного керуючого Карасюка О.В. ( АДРЕСА_1 , Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1846 від 01.02.2018)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" (23013, Вінницька обл., Барський р-н, сільрада Івановецька, (за межами населеного пункту) Урочище Гурман, буд.1, кімн.7, код 42169150)

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 )

про визнання недійсними рішення по другому питанню порядку денного Загальних зборів учасників ТОВ "Плюс Гурман", оформленого Протоколом №7 від 27.04.2023, акту прийому-передачі від 27.04.2023, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Лободою С.Л., зареєстрований в реєстрі за №564, 565, акту приймання-передачі рухомого майна ТОВ "Плюс Гурман" від 27.04.2023, договорів купівлі-продажу транспортних засобів №2490, 2491, 2492 від 04.05.2023, зобов`язання повернути майно та застосувати наслідки недійсності правочину

в межах справи №902/1056/24

за заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (вул.Алмазова Генерала, буд.4а, м.Київ, 01011, код 14305909)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" (23013, Вінницька обл., Барський р-н, сільрада Івановецька, (за межами населеного пункту) Урочище Гурман, буд.1, кімн.7, код 42169150)

про банкрутство

за участю представників:

від ОСОБА_1 Чумаченко А.В.;

арбітражний керуючий Карасюк О.В.;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Вінницької області знаходиться справа №902/1056/24 за заявою АТ "Райффайзен Банк" про банкрутство ТОВ "Плюс Гурман".

Провадження у справі знаходиться на стадії процедури розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Карасюка О.В.

17.01.2025 до Господарського суду Вінницької області від розпорядника майна ТОВ "Плюс Гурман", арбітражного керуючого Карасюка О.В. через систему "Електронний суд" надійшла заява до ТОВ "Плюс Гурман" та ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення по другому питанню порядку денного Загальних зборів учасників ТОВ "Плюс Гурман", оформленого Протоколом №7 від 27.04.2023, акту прийому-передачі від 27.04.2023, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Лободою С.Л., зареєстрований в реєстрі за №564, 565, акту приймання-передачі рухомого майна ТОВ "Плюс Гурман" від 27.04.2023, договорів купівлі-продажу транспортних засобів №№2490, 2491, 2492 від 04.05.2023, зобов`язання повернути майно та застосувати наслідки недійсності правочину.

Разом з вказаною заявою арбітражним керуючим також подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною відчужувати ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно, яке було набуте останнім у зв`язку з укладенням оспорюваних правочинів.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25) задоволено заяву арбітражного керуючого Карасюка О.В. від 16.01.2025 про забезпечення заяви в порядку ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників, актів приймання-передачі нерухомого та рухомого майна та договорів купівлі-продажу транспортних засобів ТОВ "Плюс Гурман".

Вжито заходи забезпечення заяви №02-01/79-99 від 16.01.2025 в порядку ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників, актів приймання-передачі нерухомого та рухомого майна та договорів купівлі-продажу транспортних засобів ТОВ "Плюс Гурман" шляхом застосування заборони ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) відчужувати таке майно:

- нерухоме майно: будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 2992,9 кв.м., з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, а саме: ангар. літера А, площею 1031,2 кв.м, навіс-прибудова, літера а; ангар літера Б, площею 1193,5 кв.м; навіс, літера В, площею 724,7 кв.м; лабораторія, літера Г, площею 43,5 кв.м; ваги 1; ворота; огорожа; огорожа №2, №3, №4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 202).

- рухоме майно: 1) Ваги автомобільні УВК-А18-С80 Мах80т; 2) Захват для біг-бегів JCB; 3) Трансформаторна підстанція ТМ-100; 4) Швидкороз`ємний фронтальний навантажувач BLACK 2000 з джойстіком; 5) ОСОБА_2 ТОМ 2,5 (зерновий); 6) Ківш наповнювач для біг-бегів 2 м.куб; 7) Навантажувач телескопічний марки JCB 540-140, 2016 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , тип ТЗ навантажувач телескопічний, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; 8) Спеціалізований напівпричіп марки SCHWARZMULLER SAP-33, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , тип ТЗ спеціалізований напівпричіп н/пр-самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_6 ; 9) Спеціалізований напівпричіп марки VAN HOOL Т-300-27, 1988 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , тип ТЗ спеціалізований напівпричіп н/пр-цистерна-Е, реєстраційний номер НОМЕР_8 ; 10) Автомобіль марки MAN TGA 18.400, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , тип ТЗ - спеціалізований вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_10 ; 11) Вологомір зерна wile78.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

За викладеними в апеляційній скарзі доводами апелянта, заявник не надав належних доказів доцільності застосування запропонованих заходів забезпечення позову та доказів, які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

ОСОБА_1 звертає увагу, що при вході в склад учасників повністю сплатив вартість частки (1013400 грн), що підтверджується договором купівлі продажу частки від 28.03.2023. На момент прийняття рішення загальних зборів не існувало заборон щодо зміни складу засновників. При виході зі складу учасників не існувало заборон на розпорядження майном підприємства. Майно, яке отримав в якості компенсації вартості частки не було закладено чи передано третім особам. Було оцінено і передано у встановлений законом спосіб.

Зі змісту заяви поданої арбітражним керуючим не вбачається доказів, що саме в результаті виходу ОСОБА_1 зі складу засновників підприємство позбавилось всього майна, яке могло бути використане підприємством в подальшому для господарської діяльності.

Апелянт зазначає, що обставини існування судових процесів під час ухвалення рішення не знайшли свого підтвердження. Доказів настання наслідків у вигляді неплатоспроможності, саме в результаті укладення цих угод, не надано. Обставини завищення чи заниження цін також не доведені.

За доводами скаржника пов`язаність сторін при вчиненні оскаржуваних правочинів складно коментувати, оскільки мова йде про корпоративні правовідносини між юридичною особою та її учасником.

Апелянт вважає доводи заяви арбітражного керуючого Карасюка О.В. про визнання недійними правочинів - необгрунтованими та направленими на порушення інтересів відповідача, а не захист кредиторів. Розпорядником майна не було надано жодних доказів того, що відповідач має намір або вживає заходів для відчуження майна, і що такі факти перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з можливістю ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Апелянт стверджує, що саме заявник повинен довести наявність реальної загрози відчуження активів, а не лише припускати таку можливість. Відсутність доказів такого ризику свідчить про те, що забезпечення позову є безпідставним. Факт того, що відповідач не збирався та не збираюся відчужувати належне спірне майно, підтверджує також те, що відповідач нікуди його не переоформляв з 2023 року, хоча мав на це повне право.

Також відповідач зазначає, що не був позбавлений можливості переоформити спірне майно з моменту коли розпорядник майна вперше звернувся із заявою щодо забезпечення позову у листопаді 2024 року. Хоч 20.11.2024 у заяві задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено, позивач також не вчиняв спроб переоформити майно.

За доводами апелянта, суд першої інстанції також не врахував майновий стан, який також окремо доводить той факт, що у відповідача є інше майно, крім спірного. І навіть у випадку ухвалення рішення про визнання правочинів недійсними, він може його виконати за рахунок своїх коштів та майна.

Також зазначає, що суд першої інстанції не повідомив відповідача про розгляд заяви про забезпечення позову, чим позбавив можливості довести вищевказані підстави необґрунтованості заяви про забезпечення позову. Повістку від суду відповідач не отримував.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25) про забезпечення позову та відмовити розпоряднику майна в задоволенні заяви про забезпечення майна.

Листом від 19.02.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

04.03.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 визнано неповажними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги, котрі зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25) - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: надати докази сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн; подати суду обґрунтоване клопотання/заяву про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги з відповідними доказами.

17.03.2025 від апелянта надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25). До заяви долучено квитанцію АТ "Таскомбанк" від 17.03.2025 про сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25), відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги 31.03.2025 об 15:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59, у залі судових засідань №4. Запропоновано учасникам провадження у строк до 27.03.2025 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

27.03.2025 через систему «Електронний суд» арбітражним керуючим Карасюком О.В. було подано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначає, що сукупність вчинених ОСОБА_1 та Товариством дій, які виразились у прийнятті 27.04.2023 рішення Загальних зборів учасників та укладання 27.04.2023 актів приймання-передачі нерухомого та рухомого майна і договорів купівлі-продажу транспортних засобів №2490, 2491, 2492 від 04.05.2023, свідчать про недобросовісну поведінку ОСОБА_1 та Товариства, оскільки такі вчинялись з наміром завдати шкоди чотирьом кредиторам (Фермерському господарству «Грищук», Фермерському господарству «Сад України», Фермерському господарству «ДОН-2005» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Подільське зерно») та призвели до неможливості задовольнити вимоги кредиторів. Існування заборгованості перед такими кредиторами підтверджене зазначеними вище судовими рішеннями.

Звертає увагу, що 27.04.2023 було передано майно, яке напряму використовувалося Товариством в основній підприємницькій діяльності щодо оптової торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Було відчужено єдине нерухоме майно Товариства нежитлові приміщення, які собою являли ангар, у якому зберігалося придбане Товариством збіжжя. Усе рухоме майно також за своєю суттю є майном, яке використовується у частині оптової торгівлі збіжжям. Зазначені факти свідчать, що ОСОБА_1 вже вчинялися дії, які містять характер недобросовісності та нечесної ділової практики. Більше того, ці дії стосувалися саме виведення майна.

Зазначає, що господарським судом спрямовані заходи забезпечення саме на запобігання виведення майна. Описані факти повністю підтверджені документами, доданими до заяви про визнання недійсними правочинів, що спростовує тезу ОСОБА_1 про відсутність доказів доцільності застосування запропонованих заходів забезпечення позову.

За доводами арбітражного керуючого, той факт, що ОСОБА_1 не відчужив спірне майно після того, як у забороні його відчуження було відмовлено перший раз, не свідчить про те, що ОСОБА_1 не зробив би цього після подачі до нього позовної заяви. Адже у листопаді 2024 ще жодна позовна заява до ОСОБА_1 подана не була.

На думку арбітражного керуючого, на вирішення питання щодо забезпечення заяви не впливає також факт існування у ОСОБА_1 у власності іншого майна, оскільки поданий до нього позов спрямований на повернення підприємству-боржнику конкретного майна, яке було виведено з цього підприємства.

Арбітражний керуючий зазначає, що заборона на відчуження нерухомого і рухомого майна ОСОБА_1 , щодо якого вирішується юридичний спір, стосуватиметься перешкоди у вільному розпорядженні цим майном. Зважаючи на ту обставину, що вказаний вид забезпечення заяви про визнання недійсним правочинів не передбачає обмеження у користуванні та володінні майном відповідачем, він (захід забезпечення) буде співмірним із заявленими вимогами, його застосування не позбавить відповідача можливості користуватися цим майном. Таким чином, у разі задоволення заяви про визнання недійсним правочинів запропонований захід забезпечення позову у формі заборони відчуження збереже баланс інтересів сторін провадження, оскільки наразі ОСОБА_1 надалі може користуватися спірним майном без жодних обмежень.

Звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Тому Господарський суд Вінницької області не повинен був надсилати ОСОБА_1 жодних документів до постановлення оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного арбітражний керуючий Карасюк О.В. просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 від 14.02.2025, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25) залишити без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 31.03.2025 представник ОСОБА_1 (апелянта) - ОСОБА_3 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25) про забезпечення позову та відмовити розпоряднику майна в задоволенні заяви про забезпечення майна.

Арбітражний керуючий Карасюк О.В. заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 від 14.02.2025, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25) залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст.137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, від 18.12.2018 у справі №912/1616/18, від 26.09.2019 у справі №917/751/19, від 08.07.2024 у справі №916/143/24, від 04.10.2024 у справі №913/289/24.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Наведена вище правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у cправі №902/1308/22.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, постановах Верховного Суду 13.03.2025 у cправі №910/7495/24, від 20.01.2025 у cправі №916/2957/24, від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову розпорядник майна вказує, що ОСОБА_1 за оспорюваними правочинами було отримано рухоме та нерухоме майно боржника, яке той використовував у здійсненні підприємницької діяльності. Заявник вказує, що оспорювані правочини були спрямовані на завдання шкоди кредиторам всупереч ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, а також є фраудаторними правочинами. Таким чином, заявник зазначає, що для ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача є необхідність застосувати заходи забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що перевірка та дослідження судом наведених арбітражним керуючим обставин щодо вибуття майна з власності ТОВ "Плюс Гурман" та подальшого його руху, фактично має здійснюватись в ході розгляду справи, при вирішенні спору по суті, а не до встановлення підстав для застосування інституту забезпечення позову з яким звернувся арбітражний керуючий.

Поряд з цим, арбітражним керуючим не було надано достатніх, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження його доводів щодо існування недобросовісних навмисних намірів ОСОБА_1 відчужити майно, що в свою чергу ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду за поданим позовом.

Арбітражний керуючий, звертаючись до суду з даною заявою про забезпечення позову, не навів достатньо обґрунтованих припущень та не надав належних на те доказів щодо того, що невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів кредиторів, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу в ускладненні відновлення порушених прав без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника.

В заяві про забезпечення позову міститься думка арбітражного керуючого про загрозу відчуження майна без надання будь-яких доказів та без зазначення фактичних обставин, на підтвердження викладеного в заяві, а ті, що зазначені є предметом розгляду спору по суті.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що рішення загальних зборів учасників ТОВ "Плюс Гурман" на якому було вирішено передати ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно за актом прийому-передачі було прийнято 27.04.2023, тобто більше ніж за 1 рік та 8 місяців до звернення із заявою, і за цей час доказів вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на відчуження майна чи вчинення будь-яких інших дій заявником не надано.

Також, з моменту прийняття рішення загальних зборів до прийняття оскарженої ухвали, в межах справи №902/1056/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" вже подавалася заява про забезпечення позову з аналогічними вимогами, за результатами розгляду якої ухвалою Господарського суду Вінницької області від 20.11.2024 у справі №902/1056/24(902/1209/24) відмовлено в задоволенні заяви представника ТОВ "Плюс Гурман" б/н від 17.11.2024 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Водночас, навіть після звернення з заявою від 17.11.2024 про забезпечення позову та до даного часу, будь-які дії, направлені на відчуження майна спірного майна ОСОБА_4 не вчинялися. Доказів протилежного арбітражним керуючим не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, арбітражним керуючим не наведено обґрунтованих мотивів та доказів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Таким чином, розглянувши мотиви поданої заяви, з урахуванням того, що арбітражний керуючий не надав доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів кредиторів, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви арбітражного керуючого про забезпечення позову слід відмовити.

Наведені обставини та норми чинного законодавства не були в повному обсязі враховані судом першої інстанції при розгляді заяви арбітражного керуючого.

При цьому, доводи апелянта про неправомірність неповідомлення його про розгляд заяви про забезпечення позову є хибними, оскільки відповідно до ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову неправильно застосував приписи статті 136 ГПК України та не з`ясував наведені вище обставини справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а у задоволенні заяви арбітражного керуючого Карасюка О.В. від 16.01.2025 про забезпечення позову у справі №902/1056/24(902/52/25) - відмовити.

Оскільки суд апеляційної інстанції не здійснює розгляд справи по суті, розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №902/1056/24(902/52/25) скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення: "Відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого Карасюка О.В. від 16.01.2025 про забезпечення заяви в порядку ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників, актів приймання-передачі нерухомого та рухомого майна та договорів купівлі-продажу транспортних засобів ТОВ "Плюс Гурман".

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений 02.04.2025.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Розізнана І.В.