УХВАЛА

про відмову у відстроченні виконання рішення

м. Київ

03.04.2025Справа № 910/8889/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д. за участю секретаря судового засідання Бевзи А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні заяву (вх. №07-10/1880/25 від 04.03.2025) фізичної особи-підприємця Сігал Сергія Леонідовича у справі №910/8889/24 за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України до фізичної особи-підприємця Сігал Сергія Леонідовича про стягнення грошових коштів, за участю представників стягувача Гнатюк Ю.А., боржника Гайдара С.А.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025, стягнуто з ФОП Сігал С.Л. на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 258 500,00 грн пені, 329 000,00 грн штрафу та 7 050, 00 грн судового збору.

03.03.2025 на виконання рішення суду видано наказ.

03.03.2025 боржник подав заяву про відстрочення виконання рішення суду, а саме: сплату 258 500,00 грн пені та 329 000,00 грн штрафу до 22 січня 2026 року.

Заява, з урахуванням додаткових пояснень, мотивована тим, що боржник робить все можливе для погашення заборгованості; 21.02.2025 було перераховано позивачеві суму судового збору; на даний час на банківських рахунках відповідача не достатньо грошових коштів для виконання судового рішення, що підтверджується банківськими виписками по рахунку за період за 03.03.2025 з яких вбачається лише залишок коштів в розмірі 881,29 грн; cкрутний фінансовий стан боржника викликаний здійсненням постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок порушень функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду; окрім того, дружина ФОП Сігал С.Л. - ОСОБА_2 нещодавно перенесла оперативне втручання у зв`язку з лікуванням злоякісної пухлини, у зв`язку з чим їй з 06.08.2024 року надана 2- група інвалідності; договір від 10.04.2024 року №67-24 був в односторонньому порядку достроково розірваний позивачем в порядку передбаченому п.п.11.3 договору, тобто позивачу внаслідок прострочення відповідача не було завдано матеріальної шкоди; відповідач вже найближчим часом запланував участь у закупівлях; одномоменте вилучення з господарського обороту відповідача коштів у розмірі 587 500,00 грн стане надмірним тягарем для відповідача; окрім накопичення коштів для погашення штрафу позивачу шляхом провадження господарської діяльності, з метою гарантування безумовного виконання судового рішення, відповідач уклав зі своїм братом фізичною особою-підприємцем Сігал Олексієм Леонідовичем, 03 березня 2025 року договір №1/25 про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 587 500, 00 грн у термін з 02 січня 2026 року але не пізніше 20 січня 2026 року.

Ухвалою суду від 06.03.2025 заяву боржника про відстрочення виконання рішення суду прийнято до розгляду та призначено її розгляд на 18.03.2025.

14.03.2025 стягувач подав письмові заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення.

Заперечення мотивовані тим, що скрутне матеріальне становище відповідача не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких має бути здійснено розстрочення виконання судового рішення та не є достатньою підставою для звільнення від виконання господарського зобов`язання та розстрочення виконання рішення суду. Крім того, відповідач жодного разу не звертався до позивача щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов договору або розстрочення сплати штрафних санкцій

У судовому засіданні 18.03.2025 оголошено перерву до 03.04.2025.

У судове засідання 03.04.2025 з`явився боржник, який вимоги заяви підтримав та наполягав на її задоволенні. Стягувач заперечив проти задоволення заяви та вказав на відсутність підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 326 ГПК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтовано тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

У зв`язку з тим, що розстрочка/відстрочка продовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати інтереси як заявника, так і позивача.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан.

Обов`язковою умовою надання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення або роблять його неможливим, які заявник повинен довести відповідно до ст. 74 ГПК України.

До того ж, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд для юридичних осіб зобов`язаний також враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Вирішуючи заяву, суд бере до уваги, що відповідачем у справі є фізична особа, яка є підприємцем.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України).

Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд (ст. 44 ГК України).

Суд звертає увагу на те, що господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.

Статтею 52 ЦК України передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна

Подані відповідачем докази до заяви (як то - договір №1-25 від 03.03.2025; гарантійний лист; податкова декларація за 2024 рік; квитанція №2 про подання податкової декларації за 2024 рік; висновок №122 «Про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі»; довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12ААГ №754310; пенсійне посвідчення №) не підтверджують неплатоспроможність відповідача.

Зокрема, під час підготовки заяви до розгляду судом здійснено запит до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованих фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи (відповідь №1252484 від 01.04.2025 долучено до матеріалів справи).

З отриманих відомостей судом встановлено, що за період з 1 кварталу 2024 року по 1 квартал 2025 року сукупно сума нарахованого доходу склала 5 7975 028, 34 грн; з якого 5053001,98 грн дохід як фізичної особи підприємця (перша/друга група), та виплачений дохід як самозайнятій особі становить сукупно 935 357, 19 грн. Нараховані суми податку становлять 10 763, 40 грн, а перераховані суми податку сукупно становлять 10 763, 40 грн.

Судом не ставиться під сумність наявність обставин, на які посилається боржник у заяві про відстрочення виконання судового рішення, зокрема, в частині фізичного здоров`я членів сім`ї заявника.

Проте, наведені вище обставини не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з неможливістю виконання судового рішення, позаяк судом встановлено, що суми доходів відповідача за 1 квартал 2024 року по 4 квартал 2024 року дозволяють відповідачу виконати судове рішення.

Водночас, суд зауважує, що наслідком порушення договірних зобов`язань та їх не врегулювання у позасудових процедурах, такі правовідносини сторін трансформувались у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підстав рішення суду. Проте, після вирішення спору судом боржник жодних заходів до врегулювання заборгованості зі стягувачем не вживав - переговори не ініціював, не надсилав письмові пропозиції врегулювання, графіки сплати, тощо, Однак, вирішив перекласти розв`язання цього питання на суд.

Внутрішнє волевиявлення, пов`язане з незгодою та небажанням відповідача сплачувати борг не є тими обставинами, які свідчать про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду.

При вирішенні заяви про відстрочення виконання рішення судом враховано, що саме недобросовісна поведінка відповідача, як контрагента позивача, стала підставою для звернення останнього до суду з позовом.

На теперішній час судове рішення, що набрало законної сили та підлягає виконанню, відповідачем не виконано, внаслідок чого позивачу завдаються збитки.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Докази, у відповідності зі ст. 76, 77 ГПК України, повинні відповідати, зокрема, вимогам належності та допустимості.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідач не надав суду доказів, що б доводили його неможливості сплати боргу позивачеві.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ФОП Сігал С.Л. про відстрочення виконання рішення у справі №910/8889/24 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Сігал Сергія Леонідовича про відстрочення виконання рішення у справі №910/8889/24 відмовити.

Ухвала набрала законної сили 03.04.2025 та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.04.2025

Суддя Ігор Курдельчук