РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2025Справа № 910/14816/24

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Левітрейд"
доТовариства з обмеженою відповідальністю «СІМ МОРІВ ЛТД»
простягнення 55 136,13 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Левітрейд» (далі також - позивач, ТОВ «Левітрейд») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сім Морів ЛТД» (далі також - відповідач, ТОВ «Сім Морів ЛТД») про стягнення 55 136,13 грн грошової заборгованості за договором постачання № 23/05-01 від 23.05.2024.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 відкрито провадження у справі № 910/14816/24, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду про відкриття була надіслана за адресою відповідача, яка містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення про закінчення терміну зберігання, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 20.12.2024.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Левітрейд» (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сім Морів ЛТД» (як покупцем) було укладено договір постачання № 23/05-01 (далі також - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити товар, в кількості та по цінам, вказаним в узгоджених сторонами специфікаціях та накладних, які є невід`ємною частиною договору.

У розділі 2 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється транспортом постачальника за його рахунок на умовах DDP (склад (магазин) покупця згідно з Міжнародними правилами щодо тлумачення термінів «INCOTERMS» (в редакції 2010 року) за місцем, зазначеним у замовленні покупця, постачальник здійснює вивантаження товару з транспортного засобу на розвантажувальну площадку покупця (підйомник, ганок, пандус і т.п.). Постачальник здійснює поставку товару протягом 3 календарних днів з моменту отримання заявки від покупця. У заявці вказується асортимент, кількість, ціна товару та дата його поставки.

Відповідно до п. 2.3. договору, приймання-передача товару проводиться відповідно до графіка прийому товарів, що діє на підприємстві покупця. Приймання товару здійснюється покупцем виключно з понеділка по суботу, а саме: з 08-00 до 18-00 з понеділка до суботи. У випадку поставки товару з порушенням цього графік покупець має право відмовити у прийнятті товару.

Ціна товару, що передається по діючому договору, вказується в узгоджених сторонами специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору. Зміна ціни на замовлений та/або поставлений товар не допускається (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.4. договору, розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через установу банку згідно з правилами передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 45 календарних днів з дати отримання товару покупцем. Датою поставки вважається дата, вказана покупцем в накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2024. У випадку, якщо не пізніше ніж за 20 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін не направить на адресу іншої сторони повідомлення про необхідність припинення дії даного договору, то строк дії договору вважається продовженим на один календарний рік (п. 8.1. договору).

Як стверджує позивач, він виконав свої обов`язки та поставив відповідачу товар відповідно до видаткових накладних:

- № 15707 від 11.06.2024 на суму 62 191,03 грн;

- № 19628 від 19.07.2024 на суму 20 428,27 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що відповідач лише частково розрахувався за поставлений товар, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 55 136,13 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, викладених у позовній заяві доводів не спростував.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 23/05-01 від 23.05.2024, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що ТОВ «Левітрейд» було поставлено на користь ТОВ «Сім Морів ЛТД» товар на загальну суму 82 619,30 грн. Видаткові накладні містять посилання на договір, підписані представниками сторін та скріплені печатками. Отже, матеріалами справи підтверджується факт прийняття товару відповідачем.

Відповідач доказів повної оплати поставленого товару не надав.

Отже, наявність обов`язку відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 55 136,13 грн підтверджується матеріалами справи та не була спростована відповідачем, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність порушення зобов`язань за договором поставки.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача згідно з вимогами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Левітрейд" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІМ МОРІВ ЛТД» (02121, м. Київ, вул. Братства Тарасівців, 9е; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Левітрейд" (81146, Львівська обл., с. Підберізці, вул. Галицька, 12; ) заборгованість в розмірі 55 136,13 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07.04.2025.

Суддя Ю.О. Підченко