ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. Справа№ 910/835/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача :

від відповідача 1:

від відповідача 2:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 (повний текст складений 28.01.2025)

у справі № 910/835/25 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Файнштейн"

до 1) Державної служби геології та надр України

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія"

про визнання недійсними результатів електронного аукціону, договору купівлі-продажу, спеціального дозволу та угоди, без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

ТОВ "Файнштейн" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія", в якому просило суд:

- визнати недійсними результати електронного аукціону, проведеного 09.11.2021 року та оформленого протоколом №SUE001-UA-753 від 24.01.2022 року, переможцем якого обрано Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія", із продажу Спеціального дозволу на користування надрами - Шахтоділянка, виділена по пласту F1 в межах ділянки "Красноармійська перспектива" (номер лоту №SUE001-UA-753);

- визнати недійсним Договір №10/16-21 від 17.02.2022 року купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ кам`яного вугілля Шахтоділянки, виділеної по пласту F1 в межах ділянки "Красноармійська перспектива", яка знаходиться у Покровському районі Донецької області, укладений між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія";

- визнати недійсним Спеціальний дозвіл на користування надрами №5487 від 23.03.2023 року, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія";

- визнати недійсною Угоду №5487 від 23.03.2023 року про умови користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (горючі тверді), укладену між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія".

Крім того позивачем було подано до місцевого господарського суду заяву про застосування заходів забезпечення позову, в якій він просив:

- зупинити дію Спеціального дозволу на користування надрами № 5487, виданого Державною службою геології та надр України Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія" 23.03.2023 року;

- заборонити вчиняти Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія" () певні дії, а саме: користуватися надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовища Шахтоділянки, виділеної по пласту F1 в межах ділянки "Красноарміиська перспектива", розташованої на відстані 8,8 км на північний захід від міста Покровськ, Покровського району, Донецької області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Файнштейн" про забезпечення позову задоволено повністю,з метою забезпечення позову зупинити дію Спеціального дозволу на користування надрами № 5487, виданого Державною службою геології та надр України (03057, місто Київ, вулиця Цедіка Антона, будинок 16; ) Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія" (85302, Донецька область, Покровський район, місто Покровськ, вулиця Прокоф`єва, будинок 111; ) 23.03.2023 року; заборонити вчиняти Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія" (85302, Донецька область, Покровський район, місто Покровськ, вулиця Прокоф`єва, будинок 111; ) дії, а саме: користуватися надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовища Шахтоділянки, виділеної по пласту F1 в межах ділянки "Красноарміиська перспектива", розташованої на відстані 8,8 км на північний захід від міста Покровськ, Покровського району, Донецької області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Державна служба геології та надр України подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 28.01.2025 року у справі №910/835/25 та відмовити в задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЙНШТЕЙН" про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/835/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.03.2025.

26.02.2025 через систему «Електронний суд» ТОВ "Українська вуглевидобувна компанія" подало відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд апеляційну скаргу - задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити ТОВ "Файнштейн" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

28.02.2025 через систему «Електронний суд» ТОВ "Файнштейн" було подано відзив на апеляційну скаргу у якому просив суд відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні 05.03.2025 було оголошено перерву до 26.03.2025.

У судовому засіданні 26.03.2025 було оголошено про те, що проголошення судового рішення відбудеться 02.04.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частини перша і третя статті 137).

Відповідно до частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018 Верховного Суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018 по справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, якщо позивач звертається (має намір звернутися) до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звертаючись до суду із заявою, заявник посилається на те, що позивач внаслідок непослідовних дій Державної служби геології та надр України був позбавлений права отримати Спеціальний дозвіл на користування надрами -Шахтоділянка, виділена по пласту Fl в межах ділянки "Красноармійська перспектива", розташована на відстані 8,8 км на північний захід від міста Покровськ, Покровського району, Донецької області, вид корисної копалини: кам`яне вугілля, вид користування надрами та строк, на який надається дозвіл: геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка родовищ, 5 років, натомість Спеціальний дозвіл на користування надрами № 5487 від 23.03.2023 року видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія" на підставі Договору № 10/16-21 від 17.02.2022 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року у справі № 320/7348/23 залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2024 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України в частині невидачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Файнштейн" спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ кам`яного вугілля Шахтоділянки, виділеної по пласту F1 в межах ділянки "Красноармійська перспектива", яка знаходиться у Покровському районі Донецької області; визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 21.01.2022 року № 34 "Про позбавлення права на отримання спеціального дозволу на користування надрами"; зобов`язано Державну службу геології та надр України видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Файнштейн" спеціальний дозвіл на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ кам`яного вугілля Шахтоділянки, виділеної по пласту F1 в межах ділянки "Красноармійська перспектива", яка знаходиться у Покровському районі, Донецької області.

Крім того, позивач зазначив, що незважаючи на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2024 року у справі № 320/7348/23, за умови невиконання рішення суду Державною службою геології та надр України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія" продовжує проводити геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку родовища шахтоділянки, виділеної по пласту F1 в межах ділянки "Красноармійська перспектива", розташованої на відстані 8,8 км на північний захід від міста Покровськ, Покровського району, Донецької області, спеціальний дозвіл щодо користування якої має бути виданий позивачу.

Позивач стверджує, що зважаючи на ухилення Державної служби геології та надр України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія" від виконання судового рішення у справі № 320/7348/23, яке набрало законної сили, а також активне геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія", права на яку мають бути передані позивачу, свідчить про наявність об`єктивних сумнівів щодо сумлінної та законної поведінки відповідачів у разі можливого задоволення Господарським судом міста Києва позовних вимог про визнання недійсними результатів електронного аукціону, договору купівлі-продажу, спеціального дозволу на користування надрами та угоди про умови користування надрами, що істотно ускладнить та унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 4 статті 24 Кодексу України про надра визначено, що користувач надр (інвестор), який отримав спеціальний дозвіл на користування надрами та гірничий відвід (у разі його необхідності) або уклав угоду про розподіл продукції, має виключне право здійснювати в його межах користування надрами відповідно до цього спеціального дозволу та угоди про розподіл продукції.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на дії, вчинені відповідачами, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі та вирішення існуючого спору по суті.

Очевидна небезпека заподіяння шкоди інтересам позивача полягає в тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська вуглевидобувна компанія" продовжує проводити геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку родовища шахтоділянки, виділеної по пласту F1 в межах ділянки "Красноармійська перспектива", розташованої на відстані 8,8 км на північний захід від міста Покровськ, Покровського району, Донецької області, що призведе до неможливості в майбутньому проводити позивачем геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку родовища шахтоділянки, виділеної по пласту F1 в межах ділянки "Красноармійська перспектива", розташованої на відстані 8,8 км на північний захід від міста Покровськ, Покровського району, Донецької області, який за рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року у справі № 320/7348/23 залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2024 року має переважне право на отримання спеціального дозволу.

Вищенаведені обставини, на думку колегії суддів свідчать про обґрунтованість висновку місцевого господарського суду про те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду (у разі задоволення позову).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Файнштейн" про забезпечення позову у даній справі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/835/25 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/835/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі №910/835/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Державну службу геології та надр України.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов