РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.03.2025Справа № 917/2074/24
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-парк-сервіс" (37052, Полтавська область, Пирятинський район, с. Велика Круча, вул. Молодіжна, буд. 53)

про стягнення 114 261,10 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.11.2024 року Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-парк-сервіс" (відповідач) суми заборгованості в розмірі 98 568,70 грн, суми пені в розмірі 11 076,06 грн, суми 3% річних в розмірі 1 259,72 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 3 356,62 грн, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2014-07/03 від 15.07.2014 року в частині оплати права на організацію та експлуатацію місць для паркування транспортних засобів.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.12.2024 року справу №917/2074/24 передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 року справу №917/2074/24 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

При цьому, станом на перебування справи в провадженні Господарського суду Полтавської області, відповідачем подано вфдзив на позовну заяву, а позивачем подано відповідь на відзив.

Так, у відзиві на позовну заяву зазначено, що згідно всіх погоджених сторонами сум, відповідач мав би сплатити 189 176,00 грн, проте надано документи на суму 202 504,40 грн, тобто наявна переплата на суму 13 328,40 грн. При цьому, відповідно до ДУ №13 відповідач мав би сплатити 80 585,75 грн, а сплатив 31 083,11 грн, проте враховуючи переплату має бути сплачено 36 174,24 грн.

У відпоівді на відзив позивачем зазначено, що ДУ №13 не впливає на заборгованість у розмірі 51 805,10 грн, оскільки кошти, які зашли на погешення наступних місяців, не впливають на даний борг.

Відповідач правом на подання до суду заперечень не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014 року між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) укладено Договір № ДНП-2014-07/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого позивач надав за плату відповідачу право на організацію та експлуатацію 136 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 15 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Деснянський р-н, вул. Бальзака, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (надалі - об`єкт), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Відповідно до пункту 1.3 Договору, об`єкт вважається переданим в експлуатацію відповідачу з моменту підписання Договору сторонами.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, плата відповідача позивачу згідно умов даного договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі ПДВ.

Умовами пункту 3.3. Договору (з урахуванням додаткової угоди від 29.12.2018 №9) визначено, що плата за провадження діяльності на майданчику для паркування здійснюється в розмірі 100 % місячної вартості не пізніше 20 числа місяця, щодо якого проводиться оплата.

Відповідно до пункту 6.1. (в редакції Додаткової угоди №12 від 29.12.2023 року), договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2026 року.

Відповідно до Договору позивач передав, а відповідач прийняв в експлуатацію паркувальний майданчик.

У подальшому, з огляду на наявність у відповідача перед позивачем заборгованості, сторонами укладено додаткову угоду від 01.03.2024 №13 до Договору, якою розстрочено погашення заборгованості з 01.03.2024 по 29.02.2028 за надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування (далі - основний борг), (далі - розстрочення заборгованості), що виникла у відповідача перед позивачем за Договором за період з 01.06.2022 по 29.02.2024. Загальна сума заборгованості, що підлягає розстроченню відповідно до пункту 1.1. додаткової угоди, складає на дату підписання цієї додаткової угоди - 552 588,40 грн.

Відповідно до пункту 2.2. додаткової угоди №13, відповідач зобов?язався після підписання сторонами цієї додаткової угоди сплатити заборгованість позивачу шляхом її перерахування у розмірах та строки, визначені графіком погашення заборгованості, викладеним у додатковій угоді.

Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін.

Як зазначає позивач, станом на день подачі позову, відповідач не розрахування за фіксовані місця для паркування на суму в розмірі 98 568,70 грн (51 805,10 грн по Додатковій угоді №13 + 46 763,60 грн по Договору) за період з березня 2024 року по вересень 2024 року.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку, що вказаний правочин містить елементи змішаного договору, зокрема, договору про надання послуг та договору оренди.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, позивач передав, а відповідач прийняв в експлуатацію паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Бальзака в межах III територіальної зони-паркування м. Києва.

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного сторонами Договору та Додаткової угоди №13, вартість наданих послуг у період з березня 2024 по вересень 2024 сплатив частково, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 51 805,10 грн за Додатковою угодою №13, оскільки позивачем, під час перебування справи в провадженні, надано докази проведення відповідачем оплати на суму в розмірі 46 763,60 грн за Договором, при цьому, розмір заявлених позовних вимог не зменшено.

Судом враховано заперечення відповідача щодо строків погашення заборгованості, визначеної Додатковою угодою №13 від 01.03.2024 року, однак вказаний розмір заборгованості був за період з 01.06.2022 року по 29.02.2024 року, а спірний період, пред`явлений в межах даного спору, з березня 2024 по вересень 2024, в означену додаткову угоду не увійшов.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено оплату частини суми заборгованості в розмірі 46 763,60 грн за Договором.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, враховуючи, що відповідачем здійснено оплату наданих позивачем послуг на вказану суму, суд дійшов до висновку, що провадження у справі в цій частині підлягає закритю.

При цьому, суд зазначає, що сума в розмірі 51 805,10 грн за Додатковою угодою №13, станом на час розгляду справи судом, не сплачена відпоідачем та не заперечена.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача боргу у розмірі 51 805,10 грн за Додатковою угодию №13, є правомірною і підлягає задоволенню повністю.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або Законом.

Судом встановлено факт невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання у встановлений договором строк.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (презумпція вини).

Згідно з пунктом 4.2. договору, за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в пункті 3.1. цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Відповідно до пункту 2.6. Додаткової угоди №13 від 01.03.2024 року до Договору, якщо відповідач порушить розмір та строки погашення заборгованості, визначені пунктом 2.2. цієї додаткової угоди (графіком погашення заборгованості) понад 5 календарних днів, позивач має право стягнути з відповідача за порушення грошового зобов`язання 3 % річних від простроченої суми боргу та суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, пеню за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в 3-му розділі договору з дня, наступного за днем, коли воно мало бути виконане відповідно до умов оплати, вказаних у договору та додаткових угодах до нього, які діяли до моменту укладення цієї додаткової угоди.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 279,01 грн. нарахованої пені за прострочення виконання зобов`язання за Додатковою угодою №13 та 7 797,05 грн. нарахованої пені за прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Здійснивши перевірку розміру пені, з урахуванням умов договору та додаткової угоди №13, прострочення по оплаті грошового зобов`язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, у межах розрахунку позивача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо нарахованої пені підлягають задоволенню у розмірі 11 076,06 грн. (7 797,05 грн. за договором та 3 279,01 грн. за додатковою угодою №13).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за додатковою угодою №13 у розмірі 377,92 грн. та 1 043,70 грн. відповідно та за договором у розмірі 881,80 грн. та 2 312,92 грн. відповідно.

За результатом перевірки розрахунків вимог позивача про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат судом встановлено правомірність проведених нарахувань, у зв`язку з позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 51 508,10 грн, сума пені в розмірі 11 076,06 грн, сума 3% річних в розмірі 1 259,72 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 3 356,62 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 3 028,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №917/2074/24 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-парк-сервіс» суми заборгованості з в розмірі 46 763,60 грн закрити.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-парк-сервіс» (ідентифікаційний код 37673399, адреса: 37052, Полтавська область, Пирятинський район, с. Велика Круча, вул. Молодіжна, буд. 53) на користь Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (ідентифікаційний код 35210739, місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6) основну суму заборгованості в розмірі 51 805,10 грн (п`ятдесят одна тисяча вісімсот п`ять гривень 10 копійок), суму пені в розмірі 11 076,06 грн (одинадцять тисяч сімдесят шість гривень 06 копійки), суму 3% річних в розмірі 1 259,72 грн (одна тисяча двісті п`ятдесят дев`ять гривень 72 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 3 356,62 грн (три тисячі триста п`ятдесят шість гривень 62 копійки) та суму судового збору в розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ