ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 року м.Дніпро Справа № 908/917/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Зелецький Р.Р.;

представники сторін:

від скаржника: Чапала Юрій Олександрович;

від позивача: Чоп`як Володимир Михайлович

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-Промсервіс на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2024 року у справі №908/917/24 (суддя Горохов І.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СМК Азовпромбілдінг, 03151, м. Київ, вул. Ернста Федора, буд. 3-Б

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-Промсервіс, 69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням господарського суду Запорізької області від 06.08.2024 року у справі №908/917/24 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю СМК Азовпромбілдінг про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Промсервіс (Південне шосе буд. 72, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69008, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 39641616) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СМК Азовпромбілдінг (вул. Ернста Федора буд. 3-Б, м. Київ, 03151, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 41635266) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що предметом позову в даній справі є стягнення заборгованості за договором субпідряду № 3824 від 15.06.2021 року. Розрахунок заявленої до стягнення суми не є складним і не потребує значного часу. Також справа не обтяжена кількістю доказів, які б потребували вивчення.

Тому, з урахуванням наданих документів, змісту виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, суд першої інстанції вважав обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу суму 35 000,00 грн. із заявлених позивачем 50 000,00 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що висновки, викладені у додатковому рішенні суду, не відповідають обставинам справи та підлягають скасуванню в частині стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 35 000,00 грн з огляду на наступне:

- позивач заявив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн., що включає 35 000,00 грн. фіксованого гонорару та 15 000,00 грн. за досягнення бажаного для клієнта результату;

- навіть з урахуванням часткового задоволення в оскаржуваному рішенні заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, стягнута сума є необґрунтованою, завищеною та неспівмірною ступеню складності спору;

- представником позивача передчасно заявлено клопотання щодо витрат на правничу допомогу;

- договір складено з порушенням ч. 1 ст. 638 ЦК України, оскільки в ньому повинно бути передбачено обсяг послуг (відтворено зміст доручення клієнта), які пов`язані з розглядом конкретної справи; отже, судом не було враховано, що саме такий індивідуально визначений обсяг послуг сторони мали погодити при визначенні розміру гонорару.

Також скаржник вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що із змісту п.1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.03.2024 року вбачається, що визначений у п. 1.1. та п. 1.2. договору предмет не передбачає поділу послуги залежно від інстанції суду, а отже, послуга може вважатися наданою адвокатом за результатом розгляду справи лише в цілому.

Наведений висновок підтверджується п. 3.3. договору, згідно якого додаткова винагорода сплачується за досягнення бажаного для клієнта результату, який полягає у прийняття судом по справі рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, умовами пункту визначений і порядок оплати винагороди - пропорційно розміру задоволених вимог.

Апелянт вважає, що за відсутності конкретизації доручення, визначеного п. 1.4. договору, реалізація наведених домовленостей клієнта і адвоката можлива лише в разі набрання чинності рішенням суду.

Між тим, суд прийняв додаткове рішення щодо витрат на правничу допомогу в той час, коли повний текст рішення не складено та суддею не підписано. А отже, неможливо навіть встановити дату набрання цим рішенням чинності.

З огляду на все вищевикладене апелянт вважає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу до набрання чинності рішенням в цій справі є передчасними; представником позивача безпідставно заявлене клопотання щодо витрат на правничу допомогу та не доведені належними доказами витрати на правничу допомогу.

Наданий представником позивача акт № б/н від 22.07.2024 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.03.2024 року містить застереження (останній абзац) про те, що підписанням цього акту сторони підтверджують, що суму 50 000,00 грн. (гонорар та додаткова винагорода) за надані послуги адвокат Чоп`як В.М. отримав від ТОВ СМК Азовпромбілдінг в повному обсязі.

Враховуючи ту обставину, що позивач є юридичною особою, а підтвердженню підлягають саме здійснені позивачем витрати, належним доказом оплати такий акт вважатися не може.

Скаржник щодо цього зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки позивач та його представник вже заявили про факт здійснення розрахунку, належним доказом здійснення такого розрахунку, а отже і фактично понесених витрат, буде документ, який відповідно до норм чинного законодавства складається на підтвердження обраної сторонами форми розрахунку.

Надані представником позивача докази на підтвердження надання правничої допомоги не містять інформації щодо форми розрахунку між клієнтом і адвокатом. Також відсутні докази фактичного здійснення платежу (платіжні інструкції, касові ордери, тощо).

З огляду на викладене, апелянт вважає, що позивачем не доведено належними доказами витрати на правничу допомогу, що мало бути підставою для відмови в їх стягненні.

Відповідач вважає, що стягнуті судом витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн. є неспівмірними з категорією та складністю справи, позаяк, дана справа не викликає складності у правовому розумінні та не містить великого обсягу досліджуваних доказів, а також не потребує складання значної кількості процесуальних документів учасниками справи.

Відповідач не заперечував факту виконання робіт за договором (отже спір в частині суми основного боргу був відсутній, обсяги виконаних робіт не доказувалися), а розгляд справи по суті стосувався лише встановлення судом обставин можливості здійснення відповідачем платежів в умовах знаходження підприємства позивача на тимчасово окупованій території.

Також скаржник зауважує, що зазначені позивачем послуги, зокрема: усні консультації по спірним правовідносинам, вивчення документів, сканування та завантаження додатків в електронному вигляді, підготовка позовної заяви, є складовими частинами однієї послуги - підготовка позовної заяви. А самі матеріали позовної заяви не містять доказів надання адвокатом послуг з усного консультування по спірним правовідносинам, вивчення документів.

За змістом апеляційної скарги ТОВ Метінвест - Промсервіс просить:

- скасувати додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2024 року у справі № 908/917/24 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 35 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;

- у разі відмови у задоволенні або частковому задоволенні апеляційної скарги на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2024 року у справі №908/917/24 - врахувати результати розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Промсервіс на рішення господарського суду Запорізької області від 22.07.2024 року та розподілити витрати на правничу допомогу адвоката згідно ст. 129 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не надав.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заперечував проти наведених апелянтом обставин, просив додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2024 року у справі №908/917/24 залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю СМК Азовпромбілдінг (за договором - Клієнт) та адвокатом Чоп`яком В.М. (за договором - Адвокат) 25.03.2024 року укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Відповідно до п. 1.1 договору Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги Клієнту. Правова допомога надається: в будь-яких справах провадженнях спорах (кримінальних, адміністративних, цивільних, господарських тощо), які порушуються (розслідуються, відкриваються, розпочинаються, ведуться тощо) на території України та за її межами відносно Клієнта, або за його (їх) участю чи ініціативою; у переговорах за участю Клієнта; при супроводі діяльності Клієнта; за окремими письмовими дорученнями Клієнта, у т.ч. (але не виключно) по господарській справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СМК Азовпромбілдінг до ТОВ Метінвест-Промсервіс про стягнення боргу.

Відповідно до п. 3.1 договору формою винагороди Адвоката за надані відповідно до цього Договору послуги є гонорар Адвоката та додаткова винагорода Адвоката.

У п. 3.2. договору сторони погодили, що розмір гонорару Адвоката є фіксованим та становить 35 000,00 грн. за перші 6 (шість) місяців надання послуг Адвокатом за даним Договором. За кожні наступні 6 (шість) місяців надання послуг Адвокатом за даним Договором розмір гонорару Адвоката становить 20 000,00 грн.

Згідно з п. 3.3. договору сторони визначили додаткову винагороду Адвоката за досягнення бажаного для Клієнта результату у розмірі 15 000,00 грн. Бажаним для Клієнта результатом є прийняття судом по справі рішення, про повне або часткове задоволення позовних вимог (у випадку часткового задоволення позовних вимог додаткова винагорода сплачується пропорційно задоволеним вимогам).

22.07.2024 року сторонами договору було складено Акт приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.03.2024 року на підтвердження того, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв правову допомогу за договором в межах розгляду господарської справи № 908/917/24 в Господарському суді Запорізької області в такому обсязі:

- усні консультації по спірним правовідносинам та вивчення наданих документів 4 год.;

- підготовка позовної заяви та направлення її в суд за допомогою підсистеми електронний суд (включаючи сканування і завантаження додатків електронному вигляді) 5 год.;

- ознайомлення із відзивом на позовну заяву та підготовка і подача відповіді на відзив 4 год.;

- підготовка проекту листа про позасудове врегулювання спору 1 год.;

- підготовка та участь у судовому засіданні 09.05.2024 1 год.;

- підготовка та участь у судовому засіданні 29.05.2024 1 год.;

- підготовка та участь у судовому засіданні 08.07.2024 1 год.;

- підготовка та участь у судовому засіданні 22.07.2024 1 год.

Загальна вартість наданих послуг з правничої дороги склала 50 000,00 грн.

В акті зазначено, що підписавши його, сторони підтвердили отримання Адвокатом від Клієнта суми 50 000,00 грн за надані послуги (гонорар та додаткова винагорода).

Відповідно до ст.16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.1 ч.4, ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У даній справі рішення суду прийнято на користь позивача.

За змістом позовної заяви позивач зазначав про очікування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн.

Загальне правило розподілу судових витрат визначено в ч.4 ст.129 Кодексу. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначені критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Згідно з ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів ст. ст. 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У даній справі позивач на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції надав відповідні докази.

Так, як вказано вище, 25.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю СМК Азовпромбілдінг (за договором - Клієнт) та адвокатом Чоп`яком В.М. (за договором - Адвокат) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

22.07.2024 року сторонами договору було складено Акт приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.03.2024 року, яким сторони підтвердили, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв правову допомогу за договором в межах розгляду господарської справи № 908/917/24 в Господарському суді Запорізької області, в такому обсязі: усні консультації по спірним правовідносинам та вивчення наданих документів 4 год.; підготовка позовної заяви та направлення її в суді за допомогою підсистеми електронний суд (включаючи сканування і завантаження додатків електронному вигляді) 5 год.; ознайомлення із відзивом на позовну заяву та підготовка і подача відповіді на відзив 4 год.; підготовка проекту листа про позасудове врегулювання спору 1 год.; підготовка та участь у судовому засіданні 09.05.2024 1 год.; підготовка та участь у судовому засіданні 29.05.2024 1 год.; підготовка та участь у судовому засіданні 08.07.2024 1 год.; підготовка та участь у судовому засіданні 22.07.2024 1 год.

Загальна вартість наданих послуг з правничої допомоги склала 50 000,00 грн.

В акті зазначено, що підписавши його, сторони підтвердили отримання Адвокатом від Клієнта суми 50 000,00 грн за надані послуги (гонорар та додаткова винагорода).

Відповідач заперечував у суді першої інстанції проти задоволення клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, вказуючи на передчасність звернення представника позивача до суду із таким клопотанням за відсутності факту набрання рішенням законної сили станом на час звернення; також вказував на неспівмірність витрат до складності спору, на недоведеність належними доказами понесення цих витрат.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку вказаним запереченням відповідача, оскільки стягнення витрат на правничу допомогу в даному випадку не пов`язується з набранням рішенням суду законної сили.

Як встановлено колегією суддів, на час прийняття додаткового рішення суду спір у справі розглянутий по суті і наслідки розгляду спору викладені в резолютивній частині рішення, яка ухвалена на користь позивача.

Обґрунтованість та співмірність понесених витрат на професійну правничу допомогу необхідно досліджувати з урахуванням ч. 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 року у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 року у справі № 904/3583/19.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху" у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до предмету позову в даній справі позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованості за договором субпідряду № 3824 від 15.06.2021 року на технічне обслуговування і ремонти обладнання в розмірі 3 581 215,64 грн, з яких: основний борг в розмірі 2 578 541,69 грн, пеня в розмірі 191 777,80 грн, 3% річних в розмірі 156 169,74 грн, інфляційні втрати в розмірі 654 726,41 грн.

Як вірно вказав суд першої інстанції, розрахунок заявленої до стягнення суми не є складним і не потребує значного часу. Також справа не обтяжена кількістю доказів, які б потребували вивченню.

З урахуванням наданих документів, змісту виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, розмір стягнутої судом на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу - 35 000,00 грн., на думку колегії суддів, є обґрунтованим.

Щодо посилання апелянта на те, що вказана сума стосується надання адвокатом всього комплексу послуг за договором, а не лише по даній справі, то ці доводи відхиляються колегією суддів з огляду на таке:

Як вказано вище, вартість послуг адвоката саме по справі, що переглядається, зафіксована сторонами в Акті приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.03.2024 року. Вартість цих послуг є обгрунтованою і співмірною з складністю даної справи, використаним адвокатом часом на надання вказаних в Акті послуг.

Правова позиція скаржника є суперечливою, оскільки за змістом прохальної частини апеляційної скарги апелянт просив суд скасувати додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2024 року у справі № 908/917/24 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 35 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, або ж розподілити витрати на правничу допомогу адвоката згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що саме неправомірна поведінка відповідача по даній справі стала причиною того, що позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав та нести витрати на правничу допомогу.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2025 року у даній справі рішення суду від 22.07.2024 року про задоволення в повному обсязі позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю СМК Азовпромбілдінг залишено без змін.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Колегія суддів не встановила порушення судом норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення та дійшла висновку, що апеляційна скарга не доведена та не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані сторонами докази та пояснення, в тому числі заперечення відповідача щодо заявленого позивачем до стягнення розміру витрат. Отже, підстави для скасування додаткового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2024 року у справі №908/917/24 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.03.2025 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков