ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. Справа№ 910/8432/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025

у справі № 910/8432/24 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 67 380 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 67380 грн. збитків, що становить сплачену позивачем суму оренди за період перебування вагонів № 56138175, 56143415, 56433543 у ремонті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за період перебування вагонів №56138175, 56143415, 56433543 у ремонті позивачем сплачено орендну плату ТОВ «Укрметалургтранс» у сумі 67 380,00 грн. з ПДВ, а оскільки судом в межах справи № 910/13443/21 встановлено що Акціонерне товариство "Українська залізниця" не забезпечило схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, то останнє має відшкодувати зазначені збитки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» 29.01.2025 звернулося на адресу Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 29.01.2025, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста від 14.01.2025 у справі №910/8432/24 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/8432/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/8432/24 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків для надання доказів, що підтверджують доплату судового збору у розмірі 3 633,60 грн.

06.02.2025 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» надійшла заява про усунення недоліків, з доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/8432/24, справу призначено до розгляду на 02.04.2025 без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08.02.2025 строком на 90 діб, тобто до 09 травня 2025 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №910/8432/24 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у липні-листопаді 2020 року відповідач здійснював перевезення вантажних залізничних вагонів, зокрема, №56138175, 56143415, 56433543 на підставі залізничних накладних.

Для забезпечення організації курсування власних та орендованих вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних із цими перевезеннями між позивачем та АТ«УКРЗАЛІЗНИЦЯ» було укладено договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування №ПР/М-15103/НЮ від 09.11.2015 р.

Між відправником та відповідачем було укладено договори перевезення у вигляді залізничних накладних, відповідно до яких вказані вантажні вагони прямували порожніми під завантаження до пункту призначення.

Прямуючи до пункту призначення, у період знаходження вагонів, в тому числі вагонів №№56138175, 56143415, 56433543 на відповідальності відповідача, вагони були пошкоджені та відчеплені. Причина відчеплення - розукомплектування деталей, про що складені відповідні Акти загальної форми ВУ-36М та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М.

У відповідності до повідомлень форми ВУ-36М та повідомлень форми ВУ-23М вагони було направлено структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» на проведення ремонту та технічного огляду.

Оскільки п. 21 Правил користування вагонами і контейнерами чітко визначає, що ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві, то ремонт був проведений ТОВ «РЕМВАГОНТОРГ».

На підставі актів виконаних робіт позивач у період з листопада 2020 року по лютий 2021 року прийняв та оплатив поточний ремонт шести вагонів, виконаний ТОВ «РЕМВАГОНТОРГ», загальна вартість якого склала 229 440,00 грн. з ПДВ.

У подальшому, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача збитки за оплачений ремонт розукомплектованих вагонів у розмірі 229 440,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 у справі № 910/13443/21, позов задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГТРАНС» збитки в розмірі 229 440,00 грн., судовий збір в розмірі 3 441,60 грн. Зазначене рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

При цьому, як зазначено в рішенні суду всупереч чинного законодавства відповідач не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого завдано збитків майну позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зазначені вище обставини встановлено під час розгляду справи №910/13443/21, а тому вони не потребують доказування.

Водночас, звертаючись з цим позовом позивач вказує, що за час перебування зазначених вагонів №№56138175, 56143415, 56433543 в ремонті, внаслідок пошкодження цих вагонів під час прямування до пункту призначення, позивач був позбавлений можливості користуватись зазначеними вагонами. Проте, позивачем було сплачено кошти товариству з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» в сумі 67 380,00 грн. за піднайм зазначених вагонів за весь час перебування їх в ремонті.

Відповідно до абз. 1 п. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини підчас перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Так, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 у справі № 904/4195/16, від 17.01.2017 у справі № 904/3013/16.

Згідно з ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п.2 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. №334 комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Згідно з п. 3. Правил складання актів (стаття 129 Статуту), акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу" і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).

Відтак, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

В обґрунтування понесених витрат з піднайму (оренди) вагонів позивач посилався на укладений 01.01.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (лізингоодержувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (піднаймач) договір піднайму №03А/20, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» передало, а товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» прийняло в тимчасове платне користування - піднайм залізничний рухомий склад, з метою подальшого надання третім особам послуг з організації процесу перевезення вантажів з використанням вагонів. Перелік вагонів із зазначенням по кожному вагону номера, моделі, вантажопідйомності, тари, року випуску, балансової вартості наведено у додатках, які становлять невід`ємну частину цього договору.

Відповідно до п.2.1. договору №03А/20 передача вагонів лізингоодержувачем піднаймачу здійснюється з наступним оформленням актів приймання-передачі вагонів в піднайм.

Згідно з п.2.5 договору №03А/20 у разі розукомплектування або пошкодження вагонів у період знаходження вагонів у піднаймі у товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» всі витрати, пов`язані з ремонтом, оплатою тарифу за перевезення в ремонт і повернення з ремонту несе піднаймач.

Відповідно до п. 3.2 договору піднайму №03А/20 плата за піднайм вагонів складає 460,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ -20% - 92,00 грн., всього зі ПДВ - 552,00 грн. на добу за один вагон.

Оплата плати за піднайм вагонів здійснюється піднаймачем на підставі акту виконаних робіт та рахунку лізингоодержувача шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингоодержувача протягом трьох банківських днів з моменту отримання піднаймачем акту виконаних робіт та рахунків. Звітним періодом за цим договором є календарний місяць (п.3.3. договору).

Згідно з п.3.4. договору документом, що засвідчує факт надання послуг лізингоодержувачем є Акт виконаних робіт.

Договір набуває чинності з 01.01.2020 і діє до 31.12.2020 (п.13.1 договору піднайму).

Перелік вагонів із зазначенням по кожному вагону номера, моделі, вантажопідйомності, тари, року випуску, балансової вартості наведено у додатку №1 підписаному сторонами, серед яких зазначено і вагони №56138175, 56143415, 56433543.

На виконання умов договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (лізингоодержувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (піднаймач) підписаний акт приймання-передачі приватних вагонів у піднайм від 01.01.2020, згідно з яким позивачеві передані вагони, в тому числі і вагони №№56138175, 56143415, 56433543.

01.06.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (лізингоодержувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (піднаймач) укладено додаткову угоду №3 до договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020, за умовами якої сторони погодили внести зміни до п.3.2. договору та викласти в новій редакції «плата за піднайм вагонів за цим договором складає 300,00 гри. без ПДВ, крім того ПДВ - 20% - 60,00 грн., всього зі ПДВ - 360,00 гри. на добу за один вагон.».

01.08.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (лізингоодержувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (піднаймач) укладено додаткову угоду №4 до договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020, за умовами якої сторони погодили внести зміни до п.3.2. договору та викласти в новій редакції «плата за піднайм вагонів за цим договором складає 350,00 гри. без ПДВ, крім того ПДВ - 20% - 70,00 грн., всього зі ПДВ - 420,00 гри. на добу за один вагон.».

01.09.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (лізингоодержувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (піднаймач) укладено додаткову угоду №5 до договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020, за умовами якої сторони погодили внести зміни до п.3.2. договору та викласти в новій редакції «плата за піднайм вагонів за цим договором складає 450,00 гри. без ПДВ, крім того ПДВ - 20% - 90,00 грн., всього зі ПДВ - 540,00 гри. на добу за один вагон.».

01.10.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (лізингоодержувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (піднаймач) укладено додаткову угоду №5/1 до договору піднайму №03А/20 від 01.01.2020, за умовами якої сторони погодили внести зміни до п.3.2. договору та викласти в новій редакції «плата за піднайм вагонів за цим договором складає 500,00 гри. без ПДВ, крім того ПДВ - 20% - 100,00 грн., всього зі ПДВ - 600,00 гри. на добу за один вагон.».

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» було надано послуги з передачі в піднайм вагонів, а позивачем отримано в обсязі:

за липень 2020 року на суму 5 635 800,00 грн., в тому числі за вагон №56138175-9 300,00 грн., вагон №56143415 - 9 300,00 грн., вагон №56433543 - 9 300,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт №7 від 31.07.2020,

за серпень 2020 року на суму 6 575 100,00 грн., в тому числі за вагон № 850,00 грн., вагон №56143415 - 10 850,00 грн., вагон №56433543 - 10 850,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт №8 від 31.08.2020,

за вересень на суму 2020 року 8 181 000,00 грн., в тому числі за вагон № 500,00 грн., вагон №56143415 - 13 500,00 грн., вагон №56433543 - 13 500,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт №9 від 30.09.2020,

за жовтень на суму 2020 року 9 393 000,00 грн., в тому числі за вагон № 500,00 грн., вагон №56143415 - 15 500,00 грн., вагон №56433543 - 15 500,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт №10 від 31.10.2020,

за листопад на суму 2020 року 9 090 000,00 грн., в тому числі за вагон № 000,00 грн., вагон №56143415 - 15 000,00 грн., вагон №56433543 - 15 000,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт №11 від 30.11.2020,

за грудень на суму 2020 року 9 393 000,00 грн., в тому числі за вагон № 500,00 грн., вагон №56143415 - 15 500,00 грн., вагон №56433543 - 15 500,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт №12 від 31.12.2020.

Вказані акти у додатках до них містять розрахунок орендної плати.

На підтвердження факту сплати (орендних) платежів по вагонам №56138175, 56143415, 56433543 позивачем надано до суду копії банківських виписок по рахунку, платіжних інструкцій, якими підтверджується перерахування коштів позивачем товариству з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» за серпень в сумі 7 905 480,00 грн., 4 600 000,00 грн за вересень, 13 650 000,00 грн за жовтень, 8 820 000,00 грн за листопад, 9 355 000,00 грн. за грудень, а також акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2020, який підписаний між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» та позивачем за договором №03А/20 від 01.01.2020.

Разом з тим, платежі (орендні) за даними банківськими виписками та платіжними інструкціями не сплачувалися одним платежем щомісяця, а сплачувалися як передоплата або сплата по декілька платежів протягом кожного місяця, що унеможливлює встановлення судом того факту, за які саме вагони було здійснено оплату піднайму вагонів (орендні платежі) та за який період.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту понесення зазначених витрат як збитків внаслідок розукомплектування вагонів №№56138175, 56143415, 56433543, виходячи з наступного.

На підтвердження проведення ремонту та його терміну позивачем надано повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона (форми ВУ-23М) та повідомлення про приймання вантажних вагонів з капітального ремонту (форми ВУ-36М):

- вагон №56143415 був прийнятий на ремонт 08.07.2020 та повернутий з ремонту 01.10.2020, що підтверджуєтеся повідомленням про ремонт або технічне обслуговування вагона №б/н від 08.07.2020 (форми ВУ-23М) та повідомленням №9515 від 01.10.2020 про приймання вантажних вагонів з капітального ремонту (форми ВУ-36М). Тобто вагон перебував в ремонті 86 днів.

- вагон №56138175 був прийнятий на ремонт 26.08.2020 та повернутий з ремонту 06.10.2020 (всього 42 дні), що підтверджуєтеся повідомленням про ремонт або технічне обслуговування вагона від 26.08.2020 (форми ВУ-23М) та повідомленням №9552 про приймання вантажних вагонів з капітального ремонту від 06.10.2020 (форми ВУ-36М).

- вагон №56433543 був прийнятий на ремонт 23.11.2020 та повернутий з ремонту 03.12.2020 (всього 11 днів), що підтверджуєтеся повідомленням про ремонт або технічне обслуговування вагона №8490 від 23.11.2020 (форми ВУ-23М) та повідомленням №8172 від 03.12.2020 про приймання вантажних вагонів з капітального ремонту (форми ВУ-36М).

Проте, колегія суддів звертає увагу, що:

- в повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагона №56143415 від 08.07.2020 (форми ВУ-23М) зазначено найменування несправності - «минув календарний строк капітального ремонту», вид необхідного ремонту - капітальний;

- в повідомленні про ремонт або технічне обслуговування вагона №56138175 від 26.08.2020 (форми ВУ-23М) зазначено, що вагон доставлено для планового ремонту;

- відповідно до повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №56433543 від 23.11.2020 (форми ВУ-23М) вагон доставлений для деповського ремонту.

В свою чергу, позивачем не надано суду комерційних актів або актів загальної форми на підтвердження періоду та обставин розукомплектування спірних вагонів, що не дає можливості встановити чи є перебування вагону №56143415 з 08.07.2020 по 01.10.2020, вагону №56138175 з 26.08.2020 по 06.10.2020 та вагону №56433543 з 23.11.2020 по 03.12.2020 саме наслідком розукомплектування вагонів, яке сталося з вини відповідача. Зазначені обставини також не можна встановити і з рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 у справі № 910/13443/21.

А відтак, враховуючи інформацію, наведену у повідомленнях про ремонт або технічне обслуговування вагона (форми ВУ-23М), колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факту понесення зазначених витрат внаслідок не забезпечення відповідачем схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та понесеними збитками позивача, що визначені останнім у вигляді сплати орендних платежів за вагони за період їх перебування в ремонті у відповідача у вказаний вище період.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування строку позовної давності.

За визначенням ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Оскільки, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, то дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Щодо інших аргументів скаржника колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

А тому, колегія судів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач у встановленому законом порядку не довів належними і допустимими доказами наявність тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/8432/24 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/8432/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі № 910/8432/24 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №910/8432/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту постанови 02.04.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров