ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03 квітня 2025 року Справа № 903/58/25

Суддя Господарського суду Волинської області Слободян О.Г., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про забезпечення позову

у справі №903/58/25

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Луцької міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди

встановила: позивач - ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Луцької міської ради (відповідача), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 27.11.2024 року №65/21 "Про відмову громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08) на АДРЕСА_1 ".

- визнати укладеною між Територіальною громадою міста Луцька Волинської області, від імені якої діє Луцька міська рада та ОСОБА_1 Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :22:056:0035 загальною площею 0,0472 га) від 29.10.2012 року, укладеного територіальною громадою міста Луцька Волинської області та ОСОБА_2 , поновленого рішенням Господарського суду Волинської області від 17.02.2021 року справа №903/933/20, яке набрало законної сили 18.03.2021 і Додатковою угодою №1 від 18.10.2024 року на тих самих умовах в викладеній редакції.

Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Луцької міської ради від 27.11.2024 року №65/21 відмовлено громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку площею 0,0472 га з кадастровим номером :22:056:0035, для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій), розташованої на АДРЕСА_1 .

Згідно п.7 зазначеного рішення "Це рішення може бути оскаржене в порядку господарського судочинства відповідно до статей 20, 24, 27-30 Господарського процесуального кодексу України та у строк, передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України".

На думку позивача оскаржуване рішення Луцької міської ради є протиправним, оскільки порушує законодавство про оренду землі та про заборону дискримінації.

Позивач зазначає, що посадовими особами відповідача було створено ситуацію, за якої в продовженні строку дії паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності відповідачем відмовлено в зв`язку із закінченням строку дії договору оренди, а в поновленні строку дії договору оренди відмовлено через те, що закінчився строк дії паспорту прив`язки. Таким чином, посадовими особами відповідача було створено взаємовиключні дискримінаційні умови, за яких отримати позитивний результат неможливо через їх умисні дії.

Під час вирішення питання про надання в оренду земельної ділянки не може бути підставою для відмови в укладенні договору оренди відсутність паспорта прив`язки тимчасових споруд. Зважаючи на зазначене, у відповідача не було підстав вважати, що було порушено умови використання земельної ділянки, а тому оскаржуване рішення є безпідставним.

Ухвалою суду від 15.01.2025 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

31.01.2025 представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№01-87/243/25), в якому заперечив проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.02.2025 відкладено підготовче засідання на 18.02.2025.

18.02.2025 позивач подав через відділ документального забезпечення суду відповідь на відзив (вх.№01-74/140/25), в якій заперечив щодо доводів відповідача зазначених у відзиві.

Ухвалою суду від 18.02.2025 відкладено підготовче засідання на 11 березня 2025 року.

10.03.2025 відповідач надіслав на адресу суду заперечення на відповідь позивача (вх.№01-87/904/25), в якому заперечив проти позову та доводів позивача викладених у відповіді на відзив. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження до 15.04.2025 та відкладено підготовче засідання на 02 квітня 2025 року.

01.04.2025 від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- зупинити дію рішення Луцької міської ради "Про відмову громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку для, розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08) на АДРЕСА_2 " від 27.11.2024 року №65/21;

- заборонити Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради до вступу в законну силу рішення суду вчиняти дії по виконанню пункту 4 рішення Луцької міської ради "Про відмову громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08) на АДРЕСА_1 " від 27.11.2024 року №65/21 по звільненню земельної ділянки комунальної власності від наявних тимчасових споруд на АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позивач зазначає, що згідно пункту 3 рішення Луцької міської ради від 27.11.2024 року №65/21 зобов`язано громадянку ОСОБА_1 в місячний термін з дня прийняття рішення звільнити земельну ділянку комунальної власності від тимчасових споруд. Пунктом 4 зазначеного рішення передбачено: "У разі не виконання громадянкою ОСОБА_1 пункту 3 рішення доручити департаменту муніципальної варти Луцької міської ради звільнити земельну ділянку комунальної власності від наявних тимчасових споруд в законом встановлений спосіб і метод".

10 лютого 2024 року через Електронну систему публічних закупівель "Prozorro" на замовлення Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради проведено відкриті торги з особливостями: "Демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд, гаражів, кіосків, металевих та дерев`яних конструкцій, господарських споруд (сараїв тощо), парканів, обмежувачів руху, шлагбаумів, балок, запірних планок та інших об`єктів, які розміщені без відповідних документів на території Луцької міської територіальної громади з відновленням належного та естетичного рівня благоустрою територій, транспортування". Переможцем визначено ПП "РОУДІЗ".

Позивач вважає, що є очевидна небезпека спричинення невідворотних наслідків в разі виконання Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради та ПП "РОУДІЗ" пункту 4 оскаржуваного рішення до закінчення судового розгляду у справі та вступу в законну силу рішення суду, яким може бути задоволено позов ФОП ОСОБА_1 , існує загроза незаконного знесення тимчасових споруд, які знаходяться на орендованій ділянці. Зазначені дії можуть мати імовірну загрозу непоновлення прав та інтересів позивача, у разі невжиття запобіжних заходів, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Виконання оскаржуваного рішення під час розгляду справи істотно ускладнить або взагалі унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача.

02.04.2025 від представника відповідача Луцької міської ради надійшло заперечення на заяву про забезпечення позову (вх..№01-87/1336/25), в якому останній зазначив, що подана заява про забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення відповідно до п.6 ч.1 ст.139 ГПК України, а тому підлягає поверненню. Крім того в спірному рішенні Луцької міської ради не йшлося про демонтаж споруд позивача. Оголошення Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради тендеру не свідчить про вжиття заходів щодо демонтажу тимчасових споруд, які належать позивачу. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на таке.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі N 754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі N 910/1686/24, від 26.08.2024 у справі N 922/1454/24 тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі N 753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі N 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі N 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі N 902/483/18, від 28.08.2019 у справі N 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі N 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі N 922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду від 16.08.2018 у справі N 910/1040/18, від 16.03.2020 у справі N 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі N 904/2285/19).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі N 914/970/18, від 10.11.2020 у справі N 910/1200/20).

Тим часом, обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі N 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд виходить з того, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справі. Оскільки метою вжиття заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи у якій було подано позов, в разі його задоволення, а не будь-якого рішення, ухваленого судом у іншій справі.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову за заявами у справах, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у логічно-послідовній залежності від предмета та підстав позову, правового обґрунтування вимог кожного конкретного господарського спору, видам забезпечення, доводам і аргументам сторін.

Частиною 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Оскільки, позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі N 753/22860/17).

Предметом позову у даній справі є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди.

Одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2012 між ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) (Орендар) та територіальною громадою міста Луцька Волинської області від імені якої діяла Луцька міська (Орендодавець) рада укладено договір оренди землі, згідно якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :22:056:0035 загальною площею 0,0472 га, строком на 5 років.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 17.02.2021 у справі №903/933/20 продовжено строк дії Договору оренди землі від 29.10.2012 на 5 років до 11.12.2023.

Рішенням Луцької міської ради від 29.11.2023 №53/22 "Про поновлення договору оренди землі громадянці ОСОБА_1 для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08) на АДРЕСА_1 " продовжено громадянці ОСОБА_1 термін оренди земельної ділянки, що знаходиться у АДРЕСА_1 строком на 1 рік до 11.12.2024.

Додатковою угодою №1 від 18.10.2024 "Про поновлення договору оренди землі від 29.10.2012» (право оренди на земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 11.12.2013, номер запису про інше речове право:4070565), поновленого рішенням Господарського суду Волинської області від 17.02.2021 справа №903/933/20, яке набрало законної сили 18.03.2021 (реєстрація змін до іншого речового права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.05.2021) продовжено строк дії договору на 1 рік до 11.12.2024.

Пунктом 7 додаткової угоди встановлено, що після закінчення дії договору, Орендар за умови належного виконання обов`язків за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк Орендар додає проект договору.

Бажаючи продовжити орендні відносини, 25.10.2024 позивач подала до ЦНАП Луцької міської ради заяву про укладення договору оренди землі на новий строк і додала до заяви проект договору.

Рішенням Луцької міської ради від 27.11.2024 №65/21 "Про відмову громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08) на АДРЕСА_1 » відмовлено громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку площею 0,0472 га з кадастровим номером :22:056:0035, для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій), розташованої на АДРЕСА_1 .

Згідно пунктів 2, 3 даного рішення договір оренди землі від 18.10.2024 вважається припиненим з 11.12.2024, у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено. Зобов`язано громадянку ОСОБА_1 в місячний термін з дня прийняття рішення звільнити земельну ділянку комунальної власності від тимчасових споруд.

Пунктом 4 даного рішення передбачено, що у разі невиконання громадянкою ОСОБА_1 пункту 3 рішення доручити департаменту муніципальної варти Луцької міської ради звільнити земельну ділянку комунальної власності від наявних тимчасових споруд в законом встановлений спосіб і метод.

До заяви про забезпечення позову позивачем додано копію оголошення від 10 лютого 2024 року в Електронній системі публічних закупівель "Prozorro" на замовлення Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про проведені відкриті торги з особливостями: "Демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд, гаражів, кіосків, металевих та дерев`яних конструкцій, господарських споруд (сараїв тощо), парканів, обмежувачів руху, шлагбаумів, балок, запірних планок та інших об`єктів, які розміщені без відповідних документів на території Луцької міської територіальної громади з відновленням належного та естетичного рівня благоустрою територій, транспортування". Переможцем визначено ПП "РОУДІЗ".

Суд зазначає, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при поновленні прав у випадку задоволення позову.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Питання, пов`язані з вжиттям судом заходів щодо забезпечення позову є важливим аспектом господарського судочинства. Складність їхнього застосування, насамперед, полягає у необхідності дотримання балансу прав та інтересів учасників процесу, виходячи з того, що вони є рівними перед законом і судом. Необхідність зваженого підходу в цих питаннях зумовлена тим, що вжиття заходів щодо забезпечення позову може завдати шкоди відповідачу, а невжиття таких заходів - потягнути збитки або неможливість виконання судового рішення позивачем.

Звернувшись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, позивач має на меті захистити майнові інтереси та продовжити право користування земельною ділянкою.

У випадку виконання Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради п.4 рішення Луцької міської ради від 27.11.2024 №65/21 "Про відмову громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08) на АДРЕСА_1 » щодо звільнення орендованої земельної ділянки від наявних тимчасових споруд, які належать позивачу до закінчення розгляду справи та набранням рішенням законної сили у випадку задоволення позову, є імовірна загроза спричинення невідворотних наслідків та зумовить неможливість захисту або поновлення позивачем своїх прав в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

При цьому обрані позивачем заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Луцької міської ради та заборони Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради до набрання законної сили рішення суду вчиняти дії по виконанню пункту 4 рішення Луцької міської ради по звільненню земельної ділянки комунальної власності від наявних тимчасових споруд на АДРЕСА_1 , з урахуванням визначеного предмету позову, відповідають вимогам розумності, адекватності, збалансованості інтересів та вимогам щодо наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги та є такими, що спроможні забезпечити ефективний захист або поновлення порушених прав (інтересів) позивача в разі задоволення позову.

З урахуванням фактичних обставин справи, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на можливість спричинення невідворотніх наслідків, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим поновлення права, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Також, суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Стосовно незазначення позивачем у заяві про забезпечення позову пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У постанові від 19.02.2019 у справі N 911/1695/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що законом так само не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина 1ст. 141 Господарського процесуального кодексу України); відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про допущення судом істотних процесуальних порушень, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 12.09.2022 у справі N 911/172/22.

Отже, незазначення позивачем у заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення не є порушенням вказаних положень процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1, 6 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1. Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити дію рішення Луцької міської ради "Про відмову громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08) на АДРЕСА_1 " від 27.11.2024 №65/21.

3. Заборонити Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул..Богдана Хмельницького, буд.17, ) до набрання законної сили рішення суду вчиняти дії по виконанню пункту 4 рішення Луцької міської ради "Про відмову громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку для розташування автосервісу із стоянкою автомобілів (12.08) на АДРЕСА_1 " від 27.11.2024 №65/21 по звільненню земельної ділянки комунальної власності від наявних тимчасових споруд на вул. Набережній, 29 у м. Луцьку.

Стягувач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник: Луцька міська рада (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул..Богдана Хмельницького, буд.19, ).

Боржник: Департамент муніципальної варти Луцької міської ради (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул..Богдана Хмельницького, буд.17, ).

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень та є виконавчим документом відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання становить три роки - до 04.04.2028.

Ухвала підписана та набрала законної сили 03.04.2025.

Суддя О. Г. Слободян