РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025Справа № 910/1474/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ»

до Політичної партії «Європейська солідарність»

про стягнення 3 797 695,85 грн,

Представники сторін:

Від позивача: Невмержицький В.П.,

Від відповідача: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» до Політичної партії «Європейська солідарність» про стягнення 3 797 695,85 грн неустойки за неправомірне користування нерухомим майном.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після розірвання з 03.07.2023 договору №к-132 оренди нежитлових приміщень від 25.07.2017, відповідач не виконав свого обов`язку щодо звільнення орендованого приміщення та продовжує надалі ним безпідставно користуватись.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1474/25, підготовче засідання призначено на 03.03.2025. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

24.02.2025 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення із вимогою про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів.

В підготовче засідання 03.03.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, однак відповідач про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином, заяв/клопотань, а також письмового відзиву на позовну заяву не подавав.

Розглянувши у підготовчому засіданні 03.03.2025 викладене у поданих 24.02.2025 до суду позивачем додаткових поясненнях клопотання про поновлення строку на долучення доказів до матеріалів справи, заслухавши представника позивача щодо вказаного клопотання, суд на місці постановив визнати поважними причини пропуску позивачем строку на подання доказів до матеріалів справи, поновити відповідний процесуальний строк та долучити докази до матеріалів справи.

Враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд, дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.03.2025.

В судове засідання 24.03.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином, заяв/клопотань не подавав.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки явка представника відповідача обов`язковою не визнавалась, а його неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності вказаного учасника справи.

Представник позивача в судовому засіданні 24.03.2025 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 24.03.2025 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

25.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» (надалі - орендодавець, позивач) та Партією «Блок Петра Порошенка «Солідарність» (після зміни найменування - Політична партія «Європейська солідарність») (надалі - орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлових приміщень №к-132 (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування (в оренду) нежитлові приміщення, визначені в пункті 1.2 даного договору, а орендар зобов`язується прийняти їх та сплачувати орендодавцю орендну плату (п. 1.1).

Нежитлові приміщення, що передаються в оренду за даним договором: 266 кв.м на першому поверсі будівлі (літера «М») та 35 кв.м на другому поверсі будівлі (літера «М»), загальною площею 301,0 кв.м, розташовані на першому та другому поверхах будівлі (літера «М»), яка знаходиться за адресою: вул. Лаврська, 16, м.Київ, 01015 (п. 1.2 договору).

Приміщення належать орендодавцю на праві приватної власності (п. 1.4 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що орендодавець передає орендарю приміщення у користування на підставі акту приймання-передачі нежитлових приміщень, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною договору.

Цей договір набирає чинності та вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками. Договір діє до 31.07.2018 (п. 4.1 договору).

Строк оренди приміщень за даним договором починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення та закінчується 31.07.2018 (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору протягом 3 (трьох) робочих днів по закінченню строку оренди, визначеного п. 4.1 даного договору, орендар зобов`язаний повернути позивачу приміщення, а останній - прийняти їх на підставі акту приймання-передачі, що підписується сторонами.

У п.п.6.1, 6.2 договору визначено, що орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями за даним договором, встановлюється сторонами за взаємною домовленістю у розмірі 183,06 грн з ПДВ за 1 кв.м приміщень на місяць. Загальна сума місячної орендної плати, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями, визначається шляхом множення щомісячного орендного платежу, вказаного у п. 6.1 договору на площу приміщення, що вказана у п. 1.2 договору, та становить 55 101,06 грн з ПДВ.

Пунктом 7.3.3 договору передбачено право орендодавця відмовитись від договору або вимагати дострокового розірвання договору у випадках, передбачених договором та чинним законодавством України, а п.7.4.3 договору - зобов`язання орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати оренду плату.

Орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та вимагати повернення приміщень у разі порушення орендарем строку сплати орендної плати та/або комунальних платежів, встановлених договором, більше ніж на 30 (тридцять календарних днів (незалежно від часткової сплати). У цьому випадку орендодавець надсилає на адресу орендаря письмове повідомлення про дострокове припинення цього договору у зв`язку з порушенням орендарем строків оплати орендних та інших платежів, передбачених договором (п. 9.4 договору).

Пунктом 9.9 договору визначено, що про дострокове розірвання дії договору сторона письмово повідомляє іншу сторону шляхом вручення повноважному представнику іншої сторони відповідного повідомлення особисто в руки під розпис або шляхом надсилання такого повідомлення листом з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження сторони, визначеної договором. Датою повідомлення про дострокове розірвання дії договору вважається дата вручення відповідного повідомлення під розпис представнику відповідної сторони. У випадку, коли повідомлення про дострокове розірвання договору надсилалося рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням про вручення, датою повідомлення про дострокове розірвання дії договору вважається дата його отримання одержувачем (однією із сторін).

У разі дострокового розірвання договору орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати припинення договору звільнити приміщення та повернути їх орендодавцеві (п. 9.12 договору).

Пунктом 8.8. договору визначено, що у випадку порушення орендарем строку повернення приміщень, вказаного в цьому договорі (на письмову вимогу орендодавця) орендар сплачує на користь орендодавця неустойку у розмірі подвійної орендної плати користування приміщеннями за час прострочення.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 договору всі зміни до даного договору вносяться за згодою сторін шляхом укладання додаткових угод у письмовій формі. Зміни до договору набирають чинності з моменту їх підписання та скріплення печатками сторін, якщо інше не встановлено в самій додатковій угоді.

Додатковою угодою від 19.07.2018 № 1 сторони дійшли згоди щодо продовження до 31.07.2019 включно строку оренди приміщення, вказаного в п. 4.1. договору.

Відповідно до додаткової угоди від 13.11.2018 № 02 до договору сторони дійшли взаємної згоди з 01.12.2018 зменшити загальну площу орендованих за договором приміщень з 301,0 кв.м. до 266,0 кв.м., у зв`язку з чим п. 1.2. договору викладено у новій редакції з урахуванням вказаних змін. Крім того, у зв`язку зі зменшенням площі орендованих приміщень сторони внесли зміни до п. 6.2. договору, у якому, відповідно, було зменшено загальну суму місячної орендної плати за користування приміщеннями.

Додатковою угодою № 03 від 21.12.2018 погоджено нову ціну орендної плати - 336,00 грн за 1 кв.м на місяць. Загальна сума місячної орендної плати встановлена в розмірі 89 376,00 грн.

15.10.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № 04 до договору, якою передбачено збільшення загальної площі орендованих приміщень до 450,0 кв.м., у зв`язку з чим п. 1.2. договору викладено у новій редакції.

Також у новій редакції викладено пункти 6.1., 6.2. договору, згідно з якими визначено, що орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями за даним договором, встановлюється сторонами за взаємною домовленістю у розмірі 400,00 грн з ПДВ за 1 кв.м приміщень на місяць. Загальна сума місячної орендної плати, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями, визначається шляхом множення щомісячного орендного платежу, вказаного у п. 6.1 договору на площу приміщення, що вказана у п. 1.2 договору, та становить без ПДВ - 150 000,00 грн, крім того ПДВ 20% - 30 000,00 грн, разом з ПДВ - 180 000,00 грн.

01.11.2019 між сторонами підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі нежитлових приміщень, відповідно до якого позивач додатково передав, а відповідач - прийняв у тимчасове платне користування зазначені приміщення загальною площею 184 кв.м за вказаною адресою.

Додатковою угодою від 03.12.2019 № 05/01 продовжено строк оренди до 31.12.2021 включно.

Додатковими угодами від 01.04.2020 № 06, від 30.04.2020 № 07, від 27.05.2020 № 08, від 22.06.2020 № 09, від 23.07.2020 № 10, від 31.12.2020 № 11 у період з 01.04.2020 по 31.01.2021 встановлено розмір орендної плати з 01.04.2020 - 200,00 грн за 1 кв.м, загальна сума оренди за місяць - 90 000,00 грн з ПДВ.

Додатковою угодою від 24.02.2022 № 12 сторони дійшли взаємної згоди про те, що в період з 01.03.2022 по 31.05.2022 (включно) щомісячно загальна сума орендної плати за договором становить 100,00 грн з ПДВ.

Додатковою угодою від 19.05.2022 № 13 сторони дійшли взаємної згоди про те, що в період з 01.06.2022 по 31.08.2022 (включно) щомісячно загальна сума орендної плати за договором становить 100,00 грн з ПДВ.

Додатковими угодами від 30.08.2022 № 14, від 26.09.2022 № 15, від 28.10.2022 № 16, від 28.11.2022 № 17, від 28.12.2022 № 18 сторони дійшли взаємної згоди про те, що в період з 01.09.2022 по 31.01.2023 (включно) загальна сума місячної орендної плати становить 90 000,00 грн з ПДВ.

Вказані обставини сторонами не заперечувалися.

Позивач зазначив, що з жовтня 2019 року відповідач своїх зобов`язань за договором щодо сплати орендних платежів не виконував, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до суду із відповідними позовними вимогами про стягнення з Політичної партії «Європейська солідарність» заборгованості по орендній платі та штрафних санкцій за прострочення сплати орендних платежів.

Так, суд встановив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 у справі № 910/13704/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 та постановою Верховного Суду від 22.02.2023, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі № 910/4719/23, зміненим в частині стягнення суми пені та залишеним без змін в іншій частині постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2024 та постановою Верховного Суду від 16.04.2024, а також рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі № 910/926/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025, стягнуто з відповідача на користь позивача, зокрема, заборгованість зі сплати орендної плати за вказаним договором, а також неустойки у розмірі подвійної орендної плати за неправомірне користування приміщенням за період з 07.07.2023 по 15.01.2024.

З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2023 позивач направив на адресу відповідача листа № 109, у якому із посиланням на п. 9.4. договору заявив про односторонню відмову від договору оренди з 03.07.2023 у зв`язку з порушенням відповідачем строків сплати орендних та інших платежів за договором, вимагаючи звільнити орендовані приміщення у строк до 06.07.2023 включно та повернути їх за актом приймання-передачі (повернення) приміщень шляхом його підписання.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів отримання відповідачем вище вказаного листа (опису вкладення у цінний лист, накладної поштового відділення, роздруківки трекінгу поштового відправлення) судом встановлено, що лист від 26.09.2023 № 109 отримано відповідачем 03.07.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі № 910/12350/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024, за позовом Політичної партії «Європейська солідарність» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» про визнання недійсним одностороннього правочину (повідомлення за вих.№109 від 26.06.2023) в позові відмовлено повністю. Встановлено, що умовами договору погоджено право орендодавця на односторонню відмову від договору, а враховуючи порушення відповідачем строку сплати орендної плати більше ніж на 30 календарних днів, одностороння відмова позивача від договору, що викладена у листі за вих. № 109 від 26.06.2023 є правомірною, що свідчить про те, що спірний договір оренди є розірваним в односторонньому порядку з 03.07.2023.

Водночас, факт розірвання між сторонами договору з 03.07.2023 підтверджено і при розгляді справи № 910/926/24.

Як вказано в ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми ст. 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі № 910/12350/23, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024, яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Таким чином, факт розірвання укладеного між сторонами договору оренди з 03.07.2023, підтверджується рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, за участі тих самих сторін, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягає повторному доказуванню.

Спір у справі, що розглядається, виник у зв`язку з тим, що відповідач попри вимоги позивача звільнити приміщення, продовжує ним користуватись, у зв`язку з чим позивачем здійснено нарахування неустойки за неправомірне користування нерухомим майном за період з 16.01.2024 по 04.02.2025 (включно) у розмірі 3 797 695,85 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною першою ст. 785 ЦК України регламентовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що як умови договору, так і положення законодавства встановлюють обов`язок відповідача, як орендаря, повернути майно з оренди.

Як вище вказувалось, у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі № 910/12350/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024, встановлено, що договір оренди № к-132 від 25.07.2017 є розірваним в односторонньому порядку з 03.07.2023.

Згідно з п. 9.12 договору у разі дострокового розірвання даного договору орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати припинення договору звільнити приміщення та повернути їх орендодавцеві.

Так, позивач у листі від 26.06.2023 № 109 вимагав від відповідача звільнити орендовані приміщення у строк до 06.07.2023, тобто, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати припинення договору, як це визначено у договорі.

Суд констатує, що доказів звільнення відповідачем приміщень як у визначений вище строк, так і станом на дату розгляду даної справи, матеріали справи не містять, тоді як долучені позивачем докази сплати відповідачем компенсації вартості спожитих комунальних послуг за січень 2025 року при використанні майна, отриманого у тому числі за договором оренди № к-132 від 25.07.2017, додатково підтверджують порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення майна позивачу.

Частиною другою ст. 785 ЦК України передбачено санкцію за порушення зобов`язання щодо повернення майна, а саме визначено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як вказано вище, аналогічно у п. 8.8. договору визначено, що у випадку порушення орендарем строку повернення приміщень, вказаного в цьому договорі (на письмову вимогу орендодавця) орендар сплачує на користь орендодавця неустойку у розмірі подвійної орендної плати користування приміщеннями за час прострочення.

Суд зазначає, що в розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка) яка передбачена статтею 785 ЦК України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном).

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг. Неустойка, нарахована на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19 дійшла висновку, що при розрахунку розміру неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку неустойки, останню розраховано виходячи із встановленого у п. 6.2. договору (в редакції додаткової угоди № 04 від 15.10.2019) розміру місячної орендної плати, без урахування ПДВ. При цьому, судом перевірено здійснений позивачем розрахунок неустойки та встановлено правильність визначеного розміру останньої в сумі 3 797 695,85 грн.

Зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за визначений позивачем період невиконання обов`язку з повернення майна (16.01.2024 - 04.02.2025) в розмірі подвійної орендної плати за користування майном.

Відповідач, у свою чергу, щодо викладених у позові обставин не заперечував та свого обов`язку як щодо звільнення орендованого за договором оренди № к-132 від 25.07.2017 приміщення, так і щодо сплати неустойки за час неправомірного користування ним, не спростував.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» до Політичної партії «Європейська солідарність» про стягнення 3 797 695,85 грн неустойки підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання даного позову покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Політичної партії «Європейська солідарність» (вул. Електриків, 29А, м. Київ, 04176; ідентифікаційний код 21715714) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» (вул. Лаврська, 16, м. Київ, 01015) неустойку за неправомірне користування нерухомим майном у розмірі 3 797 695,85 грн та судовий збір у розмірі 45 572,35 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 02.04.2025.

Суддя Т.Ю. Трофименко