ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 березня 2025 року м.Тернопіль Справа № 921/598/24
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Мисліцькій Д.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом керівника Бережанської окружної прокуратури, м.Бережани Тернопільського району Тернопільської області

в інтересах держави в особі Бережанської міської ради, м.Бережани Тернопільського району Тернопільської області

до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, місто Київ в особі філії Бережанське лісомисливське господарство, місто Підгайці Тернопільського району Тернопільської області

про стягнення 260 280,51грн шкоди,

за участю представників:

прокуратури: Куліковська Л.Б., довіреність №12-7вих-25 від 01.01.2025;

позивача: Венчур О.Л., начальник юридичного відділу, довіреність №03-12/192 від 16.01.2025;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог, позиція прокуратури.

Керівник Бережанської окружної прокуратури, м.Бережани Тернопільського району Тернопільської області звернувся 23.10.2024 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Бережанської міської ради, м.Бережани Тернопільського району Тернопільської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, м. Київ в собі філії Бережанське лісомисливське господарство, м. Підгайці Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення 260280,51грн шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

В обґрунтування позову прокурор вказує, що в ході реалізації представницьких повноважень в порядку ст.131-1 Конституції України та ст.23,24 Закону України Про прокуратуру прокуратурою опрацьовано матеріали кримінального провадження №0000213 від 27.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, в ході розгляду якого виявлено порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища. Зокрема, зазначає, що відповідачем не забезпечено охорону і збереження лісових насаджень на земельній ділянці, внаслідок чого на відповідній земельній ділянці за кадастровим номером :01:001:0049 було проведено незаконну рубку 33 дерев, відтак, навколишньому природному середовищу завдано шкоди в розмірі 260 280,51грн.

Прокурором зазначено, що оскільки у кримінальному провадженні №0000213 не встановлено особи, якою завдано шкоди, тому відповідальність покладається на відповідача, як постійного лісокористувача ділянки, на якій виявлено факт незаконної рубки дерев.

Позиція позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений прокуратурою позов з визначених ним підстав та з посиланням на наявні у справі докази.

Заперечення відповідача.

Відповідач позовні вимоги заперечив, вказуючи, що площа лише одного лісового обходу №2 Козівського лісництва, становить 1194 га, що є значним обсягом лісового масиву який потребує постійної охорони, тому працівники лісогосподарського підприємства не в змозі перебувати одночасно на всіх ділянках, що є об`єктом охорони, однак, незважаючи на складність роботи щодо охорони лісів підприємством необхідні заходи вживаються з метою збереження лісового фонду, у даному випадку після виявлення незаконної рубки дерев негайно повідомлено правоохоронні органи з метою притягнення винних осіб до відповідальності.

Зокрема зазначає, що Слідчим відділенням ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області повідомлено, що в ході досудового розслідування встановлено особу, яка здійснила незаконну порубку деревини у кварталі 26 виділу 8 Козівського лісництва, а саме ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що в ході судової інженерно-екологічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні №0000213 від 27.11.2021 (на висновок якої посилається прокуратура в обґрунтування розміру шкоди) не виявлено зв`язку між діями чи бездіяльністю працівників лісогосподарського підприємства та настанням збитків. Окрім того, вважає, що експерт не уповноважений надавати відповіді на запитання, що стосуються визначення розміру шкоди, оскільки такі питання не є об`єктом інженерно-технічної експертизи, виходять за сферу знань експерта; судовий експерт не має відповідної кваліфікації та спеціальності, яка б дозволила провести обрахунок розміру шкоди (економічна, товарознавча експертиза тощо) в сфері охорони навколишнього середовища.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.12.2024.

Ухвалою суду від 17.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 15.01.2025, яке відкладалося на 28.01.2025, а згодом оголошувалася перерва до 18.02.2025 та 20.03.2025.

Присутні у судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали доводи, наведені у підготовчому засіданні з посиланням на докази, долучені до справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом доставлення судової кореспонденції до електронного кабінету, зареєстрованого в підсистемі "Електронний суд" ЄСІКС.

Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути спір у даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до ст.240 ГПК України у судовому засіданні 20.03.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №399939069 від 18.10.2024 земельну ділянку, площею 190,5815 га за кадастровим номером :01:001:0049 передано у постійне користування Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" (ідентифікаційний код 00993018) на підставі розпорядження голови Тернопільської обласної адміністрації №1045/01.02-01 від 24.12.2021. Державну реєстрацію речового права за відповдіачем здійснено 11.01.2022 із внесенням запису за №46159879. В подальшому, 07.02.2023 здійснено державну реєстрацію зміни правокористувача на Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України.

Відповідно до Акту контрольної ревізії №2 від 17.09.2021, затвердженого директором ДП "Бережанське лісомисливське господарство" Левчуком О.П., на території лісового обходу №2 Козівського лісництва не було виявлено самовільних рубок дерев.

27.11.2021 лісником ДП "Бережанське лісомисливське господарство" ОСОБА_2 у кварталі 26 виділу 8 Козівського лісництва виявлено факт порубки дерев та викликано на місце працівників поліції.

Того ж дня, 27.11.2021 інженером охорони захисту лісу ОСОБА_3 за участю лісничого ОСОБА_4 , лісника ОСОБА_2 о 15:30год. складено Акт огляду місця вчинення лісо порушення, відповідно до якого зафіксовано факт самовільної рубки 33-х дерев у кварталі 26 виділу 8 Козівського лісництва; на місці огляду вилучено 2 бензопили марки Stihl; на місці вирубки дерев виявлено групу людей, зокрема ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які надали пояснення з приводу даної події працівникам поліції.

До акту долучено копію Планшету №7 лісовпорядкування, на якому відображено картографічний план земельної ділянки, на території якої виявлено дане правопорушення.

Окрім того, згідно Рапорту лісника ОСОБА_2 від 27.11.2021, поданого керівнику підприємства, вбачається, що лісником повідомлено про даний факт лісничого ОСОБА_8 та інженера ОСОБА_3 . Інженером Кустовим В.М. 27.11.2021 подано Рапорт, згідно з яким отримавши повідомлення про рубку дерев, він спільно з працівниками ВП №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області прибув на місце події, де виявлено групу людей з бензопилами під керівництвом ОСОБА_1 , які здійснювали рубку дерев.

За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2021 внесено відомості та 29.11.2021 розпочато досудове розслідування в межах кримінального провадження №0000213 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

З Протоколів допиту свідків від 28 листопада 2021, року, 29 травня 2024 року, 5 червня 2024 року 14 липня 2023 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , свідки підтвердили, що на момент погрузки деревини на прохання ОСОБА_1 27.11.2021 дерева були зрізані невідомими особами.

Відповідно до Протоколу огляду місця події від 27.11.2021, який проведено за участю інженера охорони і захисту лісу ДП «Бережанське ЛМГ» ОСОБА_3 , встановлено, що у кварталі 26 виділу 8 лісових насаджень Козівського лісництва ДП «Бережанське ЛМГ» без будь яких дозвільних документів здійснено рубку 19 дерев породи клен, верба, тополя. До Протоколу долучено фотоматеріали фіксації виявленого факту рубки дерев.

02.12.2021 за участі спеціалістів Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та 02.12.2021 проведено огляд кварталу 26 виділу 8 лісових насаджень Козівського лісництва ДП «Бережанське ЛМГ», внаслідок якого зафіксовано факт незаконної рубки 33 дерев, з них 27 дерев породи клен, в тому числі діаметрами зрізу пнів 12 см -2 шт., 16 см 3 шт., 18 см 1 шт., 20 см 2 шт., 22 см 2 шт., 26 см 3 шт., 28 см 3 шт., 30 см 2 шт., 32 см 1 шт., 34 см 1 шт., 36 см 1 шт., 40 см 1 шт., 44 см 1 шт., 50 см 1 шт., 52 см 1 шт., 54 см 1 шт., 70 см 1 шт.; 1 дерево породи клен (сухостій) з діаметром зрізу пня 36 см; 1 дерево породи черешня з діаметром зрізу 40 см та 4 дерева породи тополя з діаметрами зрізу 46 см, 50 см, 64 см та 90 см.

В подальшому органом державного контролю здійснено нарахування розміру шкоди, заподіяної лісу відповідно до Порядку індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, який становить 260280,51 грн. Розрахунок шкоди проведено відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» з врахуванням примітки 1 (плодові дерева) та примітки 2 (сухостійність).

До розрахунку долучено Польову перелікову відомість пнів незаконно зрізаних дерев та картографічні матеріали щодо розташування земельної ділянки, на якій виявлено незаконну порубку дерев.

Листом №1/1-105-48 07 від 19 грудня 2021 року Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області повідомлено, що оглядом кварталу 26 виділу 8 лісових насаджень Козівського лісництва виявлено факт незаконної рубки 33 дерев, здійсненої громадянином ОСОБА_1 , жителем села Потутори Тернопільського району.

Бережанською міською радою у листі №3784/03-12 від 30 грудня 2021 року повідомлено, що дозвіл на проведення вирубки дерев на території Жовнівського старостинського округу Бережанської МТГ громадянину ОСОБА_1 радою не видавався; земельна ділянка, на якій здійснено вирубку дерев, за кадастровим номером :01:001:0049, належить до земель державної власності для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, а її користувачем є Державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство".

За змісту Протоколу про адміністративне правопорушення від 2 грудня 2021 року за №006422 слідує, що дане адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_1 , що є порушеннямст.103 Закону України "Про рослинний світ", ст.69 Лісового кодексу; 06.12.2021 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Онищуком М.В. винесено Постанову №73 про закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки у даному правопорушенні вбачаються ознаки злочину, відповідальність за який передбачено частиною четвертою статті 246 Кримінального кодексу України, оскільки порушення природоохоронного законодавства спричинило тяжкі наслідки, а тому матеріали справи передано до Відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області. Дана Постанова набрала чинності 16 грудня 2021 року (а.с.35-36, том 3).

На підставі постанови старшого слідчого відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, капітана поліції Ширіна О.М. від 28.12.2021 у кримінальному провадженні №0000213 від 27.11.2021 було призначено судову інженерно-екологічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1) чи завдані збитки внаслідок незаконної порубки ОСОБА_1 33 дерев (27 дерев породи клен, 1 сухостійне дерево породи клен, 1 дерево породи черешня, 4 дерева породи тополя) у кварталі 26 виділу 8 Козівського лісництва ДП «Бережанське ЛМГ»?; 2) якщо так, то на яку суму? (а.с.65-71, том 1).

Згідно з Висновком експерта №235/22-22 від 09.02.2022, з урахуванням наданих для проведення експертизи матеріалів сума збитків, заподіяних довкіллю внаслідок незаконної, як встановлено слідством спільно з представниками Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, порубки 33 дерев (27 дерев породи клен, одне сухостійне дерево породи клен, одне дерево породи черешня, чотири дерева породи тополя) у кварталі 26 виділу 8 Козівського лісництва Державного підприємства "Бережанський лісомисливське господарство" без відповідного спеціального дозволу визначена у розмірі 260 280 грн 51 коп. За змістом Висновку, розрахунок розміру збитків проведено відповідно до такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, що є додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Прокурор зазначає, що оскільки особу, яка здійснила незаконну порубку дерев у кварталі 26 виділі 8 лісових насаджень Козівського лісництва ДП «Бережанське ЛМГ», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ДП «Ліси України» в особі філії «Бережанське лісомисливське господарство» під час досудового розслідування кримінального провадження не встановлено, постійний лісокористувач має понести відповідальність у вигляді відшкодування збитків, завданих інтересам держави, тому позов пред`явлено до Лісгоспу.

Щодо підстав здійснення прокуратурою представницьких функцій у спірних правовідносинах.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді регулюється ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", частиною 3 якої передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №906/506/18, від 11.04.2019 у справі №904/583/18, від 13.02.2019 у справі №914/225/18, від 21.05.2019 у справі №921/31/18.

Згідно висновку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

У ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Бережанської міської ради в суді відповідно до ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" суд враховує наступне.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст.142 Конституції України).

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди грунтується на приписах ст.13, 142, 145 Конституції України; ст.15, 19, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"; ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні».

Статтею 15 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст.145 Конституції України).

Відповідно до ст.47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ч.3 п.7 ст.29 та ч. 1 п. 4 ст.69-1 Бюджетного кодексу України, збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідних сільських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Як вбачається з матеріалів справи, територія кварталу 26 виділу 8 Козівського лісництва ДП «Ліси України», в межах якого виявлено факт незаконної порубки деревини, перебуває у адміністративно-територіальних межах Жовнівського старостинського округу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 724-р утворено Бережанську міську територіальну громаду, до складу якої зокрема, увійшла і Жовнівська сільська рада.

Наведене свідчить, що в даному випадку Бережанська міська рада є органом, до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, а факт невідшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу даним лісопорушенням, призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, відтак, порушує інтереси територіальної громади та не може залишатися без реагування органами прокуратури.

Як зазначає прокуратура, Бережанською міською радою належних заходів щодо судового захисту порушених інтересів територіальної громади не вжито, адже на повідомлення Бережанської окружної прокуратури від 05.04.2024 № 52/2- 1413 ВИХ-24, 29.04.2024 № 52/2-1797 ВИХ-24, 24.09.2024 № 52/2-3848 ВИХ-24 та 11.10.2024 № 52/2-4114 ВИХ-24 про встановлення факту незаконної рубки деревини на території ради із зазначенням розміру завданої шкоди та необхідністю вжиття відповідних заходів реагування Бережанська міська рада у листах-відповідях № 03- 12/1768 від 08.05.2024, № 03-12/3735 від 02.10.2024 та № 03-12/3888 від 15.10.2024 повідомила, що заходи щодо стягнення шкоди за фактом незаконної порубки дерев не нею вживались.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначила, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів.

З наведеного слідує, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що уповноваженим органом не здійснювався захист інтересів держави у цих спірних правовідносинах, а відтак, ним належним чином доведені підстави для звернення з відповідним позовом до суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 19.07.2018 у справі №822/1169/17.

Отже, оскільки всупереч покладених законодавством повноважень Бережанською міською радою своєчасних та належних заходів для усунення виявлених порушень не вжито, суд прийшов до висновку, що прокурор аргументовано навів доводи щодо бездіяльності такого органу, що в призмі приписів ст.23 Закону України «Про прокуратуру» свідчить про правомірність звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Бережанської міської ради.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Бережанською окружною прокуратурою попередньо повідомлено Бережанську міську раду листом № 52/2-4178 ВИХ-24 від 17.10.2024 про представництво інтересів держави в суді.

Мотиви, норми закону та оцінка доказів, з яких суд виходить, ухвалюючи рішення.

Підставою для звернення Бережанської окружної прокуратури з даним позовом стали матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 27.11.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, за фактом незаконної рубки лісових насаджень на території Жовнівського старостинського округу Бережанської міської територіальної громади Тернопільського району, а саме у кварталі 26 виділу 8 лісових насаджень Козівського лісництва ДП «Бережанське ЛМГ» - 33 дерев.

За приписами статті 13 Конституції України, зокрема, земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Згідно зі статтею 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Статтею 2 ЛК України передбачено, що лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.

Лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина 1 статті 3 ЛК України).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Таким чином, норми Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" у сфері спірних відносин, слід визнавати спеціальними стосовно до загальних норм Лісового або Земельного кодексів України. Ця спеціальність (особливість) визначається не обсягом нормативного регулювання загалом лісових або земельних питань, а особливістю механізму регулювання.

Приписами статей 16, 17 ЛК України визначено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Частиною другою статті 19 ЛК України передбачено, що постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

Положеннями статті 63 та пунктом 5 частини 1 статті 64 ЛК України визначено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 ЛК України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок та пошкодження. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 89 ЛК України визначено, що охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок (стаття 90 ЛК України).

За змістом пункту 5 частини 2 статті 105 ЛК України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (стаття 107 ЛК України).

Враховуючи викладені норми чинного законодавства, забезпечення охорони та захисту лісів, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів, в тому числі і на відповідача у даній справі як постійного лісокористувача.

Згідно з пунктом "е" частини 1 статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Приписами частини четвертої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення).

Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження).

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.

Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.

Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам. При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу. Враховуються і її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

При цьому за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України) передбачає презумпцію вини правопорушника.

Матеріалами справи підтверджено та не оспорюється відповідачем факт вчинення незаконної порубки дерев на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні відповідача; факт відкриття відділом поліції №1 м. Бережани Тернопільського рай управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 27.11.2021 кримінального провадження №0000213 на підставі повідомлення працівників поліції про виявлення незаконної вирубки лісу, зокрема породи дерев тополя, клен, верба в кількості 19 шт у кварталі 26 виділі 8 Козівського лісництва від 27.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України (а.с. 38 том І).

На даний час триває досудове розслідування, жодній особі у межах даного кримінального провадження про підозру не повідомлено, винних осіб у вчиненні даного правопорушення - не встановлено.

Станом на 27.11.2021, тобто на момент вчинення порубки дерев у кварталі 26 виділі 8 лісових насаджень Козівського лісництва, відповідач у справі - Державне підприємство "Бережанський лісомисливське господарство" діяв на підставі Статуту, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України №442 від 22.07.2021, відповідно до якого Підприємство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України №133 від 31 жовтня 1991 року "Про організаційну структуру управління лісового господарства України", належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Тернопільським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (пункт 1.1 Статуту).

Відповідно до пункту 3.1 Статуту, Підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; ведення мисливського господарства, охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування Підприємству; одержання прибутку від комерційної діяльності.

Відповідно до пункту 3.2 Статуту, основними напрямками діяльності Підприємства, зокрема, є:

- відтворення та підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживання інших заходів відповідно до законодавства (пункт 3.2.1 Статуту);

- забезпечення охорони лісів від незаконних рубок та іншого шкідливого впливу (пункт 3.2.2 Статуту);

- дотримання правил і норм використання лісових ресурсів (пункт 3.2.4 Статуту);

- введення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення (пункт 3.2.5 Статуту).

Згідно з пунктом 6.2.4 Статуту, Підприємство зобов`язано дотримуватися норм та вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки.

В подальшому, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 07.09.2022 "Деякі питання реформування управління лісової галузі" та наказу № 841 від 28.10.2022 Державного агентства лісових ресурсів України "Про припинення Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" та затвердження складу Комісії з припинення" Державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство" реорганізовано шляхом приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ", котре є правонаступником прав та обов`язків останнього.

Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ" діє на підставі Статуту (нова редакція), затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України №141 від 28.05.2024, відповідно до якого Підприємство засноване на державній власності, створено відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України №804 від 26 жовтня 2022 року "Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України (пункт 1.1 Статуту).

Відповідно до пункту 3.2.2 Статуту, одним з основних напрямків діяльності підприємства є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок та іншого шкідливого впливу, а також запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, використання лісових ресурсів і мисливських тварин (пункт 3.2.3 Статуту).

Згідно з пункту 3.2.4 Статуту, одним з напрямків діяльності підприємства також є ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Підприємство в порядку, встановленому законодавством, цим статутом та внутрішніми документами, має право утворювати на території України та за її межами філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами (пункт 4.8 Статуту).

Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" №89 від 16.12.2022 затверджено Положення про філію "Бережанське лісомисливське господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" (далі - Положення), відповідно до п.3.1 якого Філія є відокремленим підрозділом Підприємства без права статусу юридичної особи.

Пунктом п.2.1 положення визначено, що Філія створена з метою одержання Підприємством прибутку від здійснення на промисловій та комерційній основі господарської діяльності, яка направлена на ведення лісового господарства, охорону, захист, раціональне використання та відтворення лісів, ведення мисливського господарства, як спеціалізований підрозділ для ведення мисливського господарства, охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування Підприємству.

Предметом діяльності Філії є, зокрема, відтворення та підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживання інших заходів відповідно до законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів (п. п. 2.2.1 - 2.2.4. Положення).

Відповідно до Наказу Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" №177 від 02.01.2023 за філією "Бережанське лісомисливське господарство" закріплено майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №7 від 02.01.2023 "Про затвердження передавального акту Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство".

Таким чином, ДП «Ліси України» в особі філії «Бережанське лісомисливське господарство» є спеціалізованим лісогосподарським підприємством, уповноваженим на реалізацію правомочностей щодо володіння та користування спірними об`єктами права державної власності з метою забезпечення у процесі лісокористування збереження життєздатності лісового середовища та його біологічного різноманіття, збереження лісів, що становлять природоохоронну цінність, постійне, невиснажливе лісокористування, раціональне та ефективне використання лісових ресурсів.

Здійснюючи вищевказану діяльність з охорони та захисту лісів, ДСГП «Ліси України», не лише повинно забезпечувати попередження погіршення стану та виникнення небезпеки для здоров`я людей, а й сприяти реалізації прав громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля, закріплених у статті 50 Конституції України.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №399939069 від 18.10.2024 земельну ділянку, площею 190,5815 га за кадастровим номером :01:001:0049 передано у постійне користування Державному підприємству "Бережанське лісомисливське господарство" (ідентифікаційний код 00993018) на підставі розпорядження голови Тернопільської обласної адміністрації №1045/01.02-01 від 24.12.2021. Державну реєстрацію цього речового права здійснено 11.01.2022 із внесенням запису до Реєстру за №46159879. В подальшому, 07.02.2023 здійснено державну реєстрацію зміни особи правокристувача, а саме на Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України.

Матеріалами справи підтверджено, що на вказаній земельній ділянці, в межах кварталу 26 виділу 8 Козівського лісництва ДП «Ліси України» у листопаді 2021 року виявлено рубку 33 дерев, з них 27 дерев породи клен, з них діаметрами зрізу 12 см -2 шт., 16 см 3 шт., 18 см 1 шт., 20 см 2 шт., 22 см 2 шт., 26 см 3 шт., 28 см 3 шт., 30 см 2 шт., 32 см 1 шт., 34 см 1 шт., 36 см 1 шт., 40 см 1 шт., 44 см 1 шт., 50 см 1 шт., 52 см 1 шт., 54 см 1 шт., 70 см 1 шт.; 1 дерево породи клен (сухостій) з діаметром зрізу 36 см; 1 дерево породи черешня з діаметром зрізу 40 см , а також 4 дерева породи тополя з діаметрами зрізу 46 см, 50 см, 64 см та 90 см, що підтверджено протоколом огляду місця події від 27.11.2021 з додатками таблиць ілюстрацій до протоколу (а.с.41-55, том 1), протоколом огляду місця події (а.с.56-58, том 1).

Тобто, порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, виявлено у лісових насадженнях, користування якими здійснює ДП «Ліси України» в особі філії Бережанське лісомисливське господарство, яке у розумінні статті 17 ЛК України є постійним лісокористувачем.

Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України в особі філії Бережанське лісомисливське господарство, як постійний лісокористувач має обов`язок попередити, припинити та/або зафіксувати незаконну порубку дерев на підвідомчій території, водночас належних та достатніх заходів не вжив.

Факт незаконної порубки 33 дерев в кварталі 26 виділу 8 лісових насаджень Козівського лісництва свідчить, що відповідний комплекс заходів щодо збереження таких дерев не здійснено.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів та встановлено судом, відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства. Однак, факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.

Таким чином, наведені обставини у сукупності свідчать про належне підтвердження протиправної поведінки відповідача у формі бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території.

Доводи відповідача про те, що факт самовільної порубки дерев було виявлено безпосередньо його працівниками саме під час здійснення заходів з охорони і захисту лісів від незаконних порубок, про що самостійно повідомлено правоохоронні органи; активну участь у документальному оформленні даного правопорушення природоохоронного законодавства, що свідчить про належне виконання відповідачем своїх посадових обов`язків, - відхиляються як необґрунтовані, оскільки такі не спростовують факт наявності вини відповідача та його бездіяльності щодо незабезпечення належної охорони лісу.

У п.88 постанови від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно вимог частини другої ст.19, ст.63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2018 року та 19 вересня 2018 року у справах №909/976/17, №925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень.

Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.

Наведеним спростовуються доводи відповідача стосовно відсутності у нього обов`язку нести відповідальність за шкоду, завдану діяннями осіб, які вчинили незаконну порубку лісу.

Щодо розрахунку шкоди, завданої державі внаслідок незаконної вирубки дерев та порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, суд відзначає наступне.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Завдану шкоду від незаконної порубки підтверджено наявними у справі належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- протоколом огляду місця події від 27.11.2021, складеним між населеними пунктами Жовнівка та Літятин старшим слідчим СВ ВП №1 (м.Бережани)Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області Ширіним О.М. за участю представника відповідача- інженера охорони і захисту лісу Кустова В.М., гр.. Пендзюр І І., жителя с. Потутори Бережанської ОТГ,

- протоколом огляду місця події від 02.12.2021, складеним між населеними пунктами Жовнівка та Літятин старшим слідчим СВ ВП №1 (м.Бережани)Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області Ширіним О.М. за участю старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Онищук М.В., державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Дуди В.І.; в яких відображено кількість виявлених пнів зрубаних дерев породи «тополя», «верба», «ясен», «клен», «черешня», визначено діаметр пнів біля шийки кореня, вказано чи дерево є плодовим, чи є сухостоєм і його вид, визначено чи дерево незаконно зрубане тощо;

- матеріалами досудового розслідування;

- розрахунком розміру шкоди, здійсненим Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області, заподіяної лісу внаслідок незаконної рубки дерев, виявлених у кварталі 26 виділу 8 лісових насаджень Козівського лісництва ДП «Бережанське лісомисливське господарство», відповідно до якого сума збитків, з урахуванням Порядку індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу становить 260280,51грн.

Розрахунок розміру шкоди проведено відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» з врахуванням примітки 1 (плодові дерева) та примітки 2 (сухостійність).

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", починаючи з 1 січня 2009 року проводиться індексація затверджених цією постановою такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.

Зазначений розрахунок проведено Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області як контролюючим органом, у відповідності до приписів ст. 202 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" на підставі Такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 та відомостей польової перелікової відомості пнів незаконно зрізаних дерев у кварталі 26 виділі 8 від 02.12.2021 (з урахуванням діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев, видів дерев та коефіцієнтів індексації такс).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №925/382/17 від 19.09.2018 розрахунок збитків, проведений Державною екологічною інспекцією, визнано належним та достатнім доказом розміру заподіяних збитків.

Даний розмір шкоди підтверджено додатково Висновком експерта №235/22-22 від 09.02.2022, виконаним у межах кримінального провадження №0000213.

Щодо заперечень відповідача про те, що зазначений висновок експерта не може вважатись належним доказом, то суд відзначає, що такий висновок не є єдиним доказом, що підтверджує розмір завданих збитків внаслідок незаконної порубки дерев. При цьому, судом береться до уваги розрахунок розміру шкоди, здійснений Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області, який є належним та достатнім доказом розміру заподіяних збитків і відповідачем не оспорюється.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев (нанесення збитків).

Отже, саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулось вирубування дерев та заподіяна шкода.

Виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Зважаючи на усвідомлення відповідачем ризику здійснення незаконної вирубки дерев, суд вважає, що відповідач передбачав можливість настання шкідливих наслідків, здійснюючи заходи по організації охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду лісгоспу, однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить як зазначалося вище, про недостатність таких заходів щодо забезпечення збереження лісу відповідачем та про наявність відповідної вини.

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд звертає увагу, що нормами чинного законодавства, зокрема Лісовим кодексом та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16 та постанові від 24.02.2021 у справі № 906/366/20).

Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 09.08.2018 у справі № 909/976/17, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується, що філія «Чортківське лісове господарство» ДП «Ліси України» є постійним лісокористувачем обстежуваних лісових ділянок, а тому обов`язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на зазначене підприємство.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження, що ним здійснюються заходи з організації охорони лісу в достатній мірі, заходи з недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства. Посилання на значну площу лісового обходу № 2 Козівського лісництва (площа складає 1194га) та неможливість здійснення постійної охорони даного лісового масиву фізично працівниками підприємства не спростовують обставин щодо недостатності вжиття підприємством заходів по охороні лісів та не звільняють відповідача, котре є державним підприємством, від відповідальності, завданої таким порушенням.

Юридична відповідальність є важливим елементом правового регулювання суспільних відносин, суть якого полягає в цілеспрямованому впливі на поведінку індивідів за допомогою юридичних засобів з метою впорядкування суспільних відносин, надання їм системності і стабільності, уникнення різких загострень соціальних конфліктів, втілення принципів соціальної справедливості тощо. Саме існування права як регулятора суспільних відносин обумовлене необхідністю підтримувати соціальний порядок у неоднорідному суспільстві, попереджаючи будь-які відхилення від встановлених правил поведінки.

За допомогою юридичної відповідальності встановлюються дієві механізми охорони і захисту суспільних відносин від неправомірних посягань шляхом покарання діянь, які порушують умови нормального розвитку суспільства, суперечать інтересам держави, суспільства в цілому. Розгляд юридичної відповідальності саме в цьому контексті дозволяє з`ясувати її роль і значення в системі забезпечення і гарантування прав і свобод особи, їх охорони і захисту від незаконних порушень.

Юридична відповідальність є важливим засобом забезпечення законності та правопорядку, належної реалізації чинного законодавства. З іншого боку, вона стимулює правомірну поведінку суб`єктів суспільних відносин, сприяє формуванню в населення поваги до права та закону, а отже, виступає істотним фактором побудови правової держави в Україні.

А тому, суд констатує, що покладення відповідальності виключно на осіб, що безпосередньо здійснюють незаконне вирубування, та звільнення від юридичної відповідальності, як засобу державного примусу, лісокористувачів знівелює принцип невідворотності покарання за неналежну охорону ввіреного в їх користування лісового фонду та призведе до втрати найбільш дієвого механізму стимулювання стосовно самих лісокористувачів до належного виконання покладених на них обов`язків з охорони лісу.

За таких обставин, враховуючи, що згідно з ст. 19, 64, 86, 90 Лісового кодексу України обов`язок щодо охорони лісу прямо покладено на лісокористувача - безпосередньо відповідача, то суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а зроблені в процесі розгляду даного господарського спору заяви не спростовують обставин, встановлених на підставі наявних у справі доказів.

Висновки господарського суду.

Частинами ч.1-3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою позову у даній справі є наявність складу цивільного правопорушення у діях (бездіяльності) ДП "Бережанське лісомисливське господарство" (правонаступником якого є ДСГП "Ліси України" в особі Філії Бережанське лісомисливське господарство), яке, як лісокористувач, не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допустило самовільну вирубку дерев.

Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства, статутних завдань, а також про відсутність його вини у протиправній бездіяльності. Між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок, відсутність вини відповідачем не доведено.

Не можуть свідчити про відсутність вини дії, вчинені ДП "Бережанське лісомисливське господарство" внаслідок виявлення незаконної вирубки лісів, оскільки законом покладено на лісокористувача, в тому числі, і обов`язок вжиття заходів для недопущення/охорони лісу від незаконної вирубки, проте не лише вчинення усіх можливих дій з метою виявлення правопорушника.

На підставі поданих доказів суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі, судом визнаються встановленими, позовні вимоги прокурора до відповідача є обґрунтованими та неспростованими, підтвердженими належними доказами, а тому шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в розмірі 260280,51грн підлягає відшкодуванню.

Щодо розподілу стягуваної шкоди, то суд враховує наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), зокрема, є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України (чинному на момент виникнення спірних правовідносин), до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Главою 11 Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державної казначейської служби України №128 від 09.08.2013 (у редакції наказу Державної казначейської служби України від 05.12.2019 №342) передбачено, що платежі (кошти), які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України розподіляються між державним та місцевими бюджетами, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Казначействі на ім`я відповідного органу Казначейства за балансовим рахунком 3311 «Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами» Плану рахунків (далі - рахунок 3311) у розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету. Після розподілу, кошти у відповідних обсягах засобами програмного забезпечення шляхом формування меморіальних документів перераховуються за призначенням на відповідні рахунки.

Таким чином, стягнення шкоди має здійснюватись у відповідності до вищевказаних норм Бюджетного кодексу України та зараховуватись до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища міської ради, на території якої вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, що складаються із сплаченого прокуратурою судового збору, згідно зі ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 53, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 195, 216, 219, 220, 222, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул. Руставелі Шота, 9А, м.Київ, ідентифікаційний код 44768034) в особі філії «Бережанське лісомисливське господарство» (вул. Шевченка, 44А, м.Підгайці Тернопільського району Тернопільської області, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44911987) в користь держави в особі Бережанської міської ради (вул. Банкова, 3, м.Бережани Тернопільського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 04058491) 260 280грн 51коп. шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища на розрахунковий рахунок UA0019749; одержувач коштів Казначейство України (ЕАП), код одержувача (ЄДРПОУ) 37977599, МФО 899998, код платежу 24060300, з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів.

3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул. Руставелі Шота, 9А, м.Київ, ідентифікаційний код 44768034) в особі філії «Бережанське лісомисливське господарство» (вул. Шевченка, 44А, м.Підгайці Тернопільського району Тернопільської області, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44911987) на користь Тернопільської обласної прокуратури (м.Тернопіль, вул.Листопадова, 4, ідентифікаційний код 02910098) 3 123грн 37коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Повне судове рішення складено 31.03.2025.

Суддя Н.О. Андрусик