ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5069/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бериславської окружної прокуратури, м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 року м. Одеса, суддя першої інстанції Погребна К.Ф.

у справі №916/5069/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг», м. Київ

до відповідача: Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області

про стягнення 33 325 грн. 93 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка, Великоолександріського району Херсонської області, в якій просило суд стягнути з Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка, Великоолександріського району Херсонської області на свою користь грошові кошти у розмірі 33 325 грн. 93 коп., в тому числі: основний борг у сумі 8 401 грн. 86 коп., пеню у сумі 14 333 грн. 36 коп., 3% річних у сумі 1 470 грн. 64 коп., інфляційні втрати у сумі 9 120 грн. 07 коп., а також відшкодувати за рахунок відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позивачем позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оплату за переданий газ за період з листопада 2021 по березень 2022 відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови пункту 5.1 договору, в зв`язку з чим позивачем нараховано останньому суму основної заборгованості, пеню, 3% річних та інфляційні втрати у зазначеному вище розмірі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 року у справі №916/5069/23 (суддя Погребна К.Ф.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ до Надеждівського ліцею Хрестівської сільської ради Каховського району задоволено у повному обсязі; стягнуто з Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка, Великоолександріського району Херсонської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, м. Київ 8 401 грн. 86 коп. основного боргу, 14 333 грн.36 коп., пені, 1470 грн. 64 коп. 3 % річних, 9 120 грн. 07 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 147 грн. 20 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем у справі належними та допустимими доказами підтверджено наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат, пені у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Бериславська окружна прокуратура, м.Миколаїв з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 5 859 грн. 45 коп., 3% річних у розмірі 212 грн. 38 коп., інфляційних втрат у розмірі 919 грн. 14 коп., пені у розмірі 14 333 грн. 36 коп., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ не погодилась, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 року у справі №916/5069/23 в цій частині скасувати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини справи, зазначив, що всі підписані Товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ у справі акти приймання-передачі природного газу в період з 10 березня по 31 березня 2022 року та коригуючий акт приймання-передачі природного газу від 25.04.2022, складені у порушення ч. 2 ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а тому, на думку позивача, вони не створюють жодних правових наслідків та не є належними доказами, що підтверджують виконання останнім своїх зобов`язань за договором.

Отже, прокурор наголошує, що приймаючи до уваги відсутність у позивача права на отримання заявлених до стягнення у період з 10.03.2022 грошових коштів та відсутність у відповідача кореспондованого зобов`язання їх сплачувати, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за постачання у період з 10.03.2022 по 31.03.2022 природного газу обсягом 354,38 куб.м. на загальну суму 5 859,45 грн, відсутні.

Прокурор вказує на те, що під час режиму тимчасової окупації норми регуляторного законодавства на тимчасово окупованій території не застосовуються (ч. 8 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ» здійснювало постачання природного газу споживачу, який знаходився на тимчасово окупованій території в умовах існування заборони на такі дії, в той час як положення підзаконних актів з ознаками регуляторних актів не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах.

Прокурор зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні не взяв до уваги відповідні норми закону, якими встановлено пряму заборону на переміщення послуг трубопровідним транспортом на тимчасово окуповану територію та не врахував неможливість застосування на тимчасово окупованій території системи електронних платежів НБУ.

Прокурор стверджує, що матеріали справи не містять доказів постачання постачальником вказаного обсягу природного газу саме споживачу, починаючи з 10.03.2022, тобто, з моменту військової агресії російської федерації та окупації території Великоолександрівської селищної територіальної громади Бериславського району.

Разом з тим, прокурор стверджує, що оскільки станом на 10.03.2022 строк на оплату заборгованості за поставлений у лютому-березні 2022 року Новодмитрівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів природний газ не настав, неможливо стверджувати про прострочення грошового зобов`язання з вини дошкільного закладу та несвоєчасну його оплату, а тому і відсутні підстави для стягнення пені, 3% та інфляційних втрат у зв`язку із відсутністю вини відповідача щодо порушення зобов`язання. Тому вважає, що наявні підстави для його самостійного звернення з апеляційною скаргою до апеляційного суду на захист порушеного права держави

Також, Бериславська окружна прокуратура, м.Миколаїв просить суд апеляційної інстанції залучити Великоолександрівську селищну військову адміністрацію Бериславського району Херсонської області до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Колегія суддів відмовляє у його задоволенні в зв`язку з безпідставністю, оскільки застосування судом норми ст.50 Господарського процесуального кодексу України можливо до моменту ухвалення рішення суду по справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Бериславської окружної прокуратури, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 року у справі №916/5069/23, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Позивач та відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

24.02.2022 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг», м. Київ надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх№818/25) до закінчення розгляду Великою палатою Верховного Суду справи №908/1162/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду, яке колегія суддів залишає без задоволення, оскільки Верховним судом вже неодноразово була викладена правова позиція з подібних обставин та правовідносин до тих, які розглядаються у даній справі, а тому колегія суддів вважає, що наразі відсутній факт об`єктивної неможливості розгляду справи №916/5069/23.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму на 01 січня відповідного року (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/5069/23 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 33 325 грн.93 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Бериславської окружної прокуратури, м. Миколаїв потребує часткового задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.10.2024 року у справі №916/5069/2 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

09.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг», м.Київ (постачальник) та Новодмитрівською загальноосвітньою школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області (споживач) укладено договір про постачання природного газу № 20-1088/21-БО-Т, згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб (п.1.2 договору).

Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року, в кількості 25,81 тис.куб.метрів. (п.2.1 договору).

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.5 договору).

Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ (п.3.5.1 договору).

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також акт), підписані уповноваженим представником постачальника (п.3.5.2 договору).

Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.3.5.3 договору).

У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору (п.3.5.4 договору).

Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ 13658,42 грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді нарівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576 грн, крім того ПДВ 20% , всього з ПДВ 163,89 грн за 1000 куб. м. Всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16554,00 грн (п.4.1 договору).

Оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду (п.5.1 договору).

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків згідно з цим договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення договору, і сторони не могли передбачити їх (п.10.1 договору).

Сторони зобов`язані негайно повідомити про виникнення форс-мажорних обставин та протягом 14 днів з дати їх виникнення подати підтвердні документи відповідно до законодавства (п.10.3 договору).

Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику вартості природного газу, поставленого до їх настання (п.10.5 договору).

Даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2022 р. включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (п.13.1 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками контрагентів.

На виконання договору постачальником в листопаді 2021 березні 2022 поставлено споживачу природний газ на загальну суму 236 794 грн.67 коп. з ПДВ, а саме у листопаді 2021 2,16084 тис. куб.м на суму 35 770 грн.53 коп., у грудні 2021 3,69700 тис. куб.м на суму 61 200 грн.12 коп., у січні 2022 4,41200 тис. куб.м на суму 73 036 грн. 22 коп., у лютому 2022 3,52700 тис. куб.м на суму 58 385 грн. 94 коп., у березні 2022 0,50800 тис. куб.м на суму 8 409 грн. 43 коп. (на підставі коригуючого акту приймання-передачі природного газу від 25.04.2022 відбулось коригування на суму 7 грн. 57 коп., а, відтак в березні 2022 поставлено природного газу на суму 8 401 грн. 86 коп.), про що свідчать: відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» від 09.11.2023 р. № ТОВВИХ-23-16056 на адвокатський запит постачальника, додатком до якої є інформація щодо остаточної алокації відборів відповідача; акти приймання-передачі природного газу від 30.11.2021 на суму 35 770 грн. 53 коп., від 31.12.2021 на суму 61 200 грн. 12 коп., від 31.01.2022 на суму 73 036 грн. 22 коп., від 28.02.2022 суму 58 385 грн. 94 коп., від 31.03.2022 на суму 8 409 грн. 43 коп. (з урахуванням коригуючого акту приймання-передачі природного газу від 25.04.2022) на суму 8 401 грн. 86 коп.

Новодмитрівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 229 154 грн. 27 коп. вартості спожитого природного газу, з яких 35 770 грн. 53 коп., сплачено 17.12.2021, 61 580 грн.85 грн. 30.12.2021, 73 036 грн. 22 коп. 17.02.2022, 58 385 грн.94 коп.-15.12.2022, 380 грн.73 коп.-07.04.2022, що підтверджується довідкою АТ Ощадбанк про надходження коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» за період з 19.11.2021 року по 31.07.2023 року.

Отже, згідно інформації про надходження коштів на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» від Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області за період з листопада 2021 по березень 2022 року, заборгованість відповідача складає 8 401 грн. 86 коп.

Докази оплати відповідача за вказаним рахунком у матеріалах справи відсутні.

Інших належних та допустимих письмових доказів матеріали господарської справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують або спростовують підстави для стягнення з Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ грошових коштів у загальному розмірі 33 325 грн. 93 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції частково погодився з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі, та частково не погодився з висновком суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно пункту 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ за відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь- якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Відповідно до п. 4 гл. 5 розділу VI Кодексу ГРМ за результатами споживання природного газу у період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника (несанкціонований відбір природного газу) Оператор ГТС при забезпеченні заходів балансування за підсумками газового місяця за процедурою, визначеною Кодексом ГТС, віднесе такі обсяги (неврегульований небаланс) на Оператора ГРМ, тоді споживач має компенсувати Оператору ГРМ вартість таких обсягів, що розраховується за формулою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони належним чином виконували умови укладеного договору, позивач поставляв газ, а відповідач розраховувався за його отримання. Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути оплату за спожитий газ та нараховані санкції в розмірі 128 527 грн. 58 коп.

Задовольняючи позивачу позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем у справі належними та допустимими доказами підтверджено наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат у повному обсязі та пені, розмір якої при стягненні зменшив.

Проте, як вже зазначалось вище, з таким висновком суду першої інстанції не погодився прокурор.

Щодо підстав для подання прокурором апеляційної скарги в інтересах держави у даній справі, судова колегія зазначає наступне.

За змістом ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Так, відповідно до частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед уповноважені органи.

В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, останній зазначає, що оскаржуваним рішенням суду від 09.02.2024 задоволено вимоги до Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області. Вказана юридична особа перебуває у комунальній власності Великоолександрівська селищна рада та її засновником є Великоолександрівська селищна рада (п. 1.2, 1.6 Статуту Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, затвердженого рішенням 3 сесії Великоолександрівської селищної ради від 31.12.2020 № 127. Навчальний заклад є неприбуткованою організацією, джерелами фінансування якої є, зокрема, кошти бюджету засновника (п. п. 1.5., 7.5. Статуту). Засновник закладу або орган управління освітою здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти (п. 9.8. Статуту).

Отже, на думку прокурора, унаслідок постановлення оскаржуваного судового рішення, фактично за рахунок коштів місцевого бюджету стягнуто на користь суб`єкта господарювання

33 325 грн. 93 коп.

Пунктом 12 статті 1 Бюджетного кодексу України до бюджетних установ віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними в установленому законом порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Бюджетного кодексу України учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов`язками з управління бюджетними коштами).

В свою чергу управління бюджетними коштами сукупність дій учасника бюджетного процесу відповідно до його повноважень, пов`язаних з формуванням та використанням бюджетних коштів, здійсненням контролю за дотриманням бюджетного законодавства, які спрямовані на досягнення цілей, завдань і конкретних результатів своєї діяльності та забезпечення ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Бюджетного кодексу України на всіх стадіях бюджетного процесу його учасники в межах своїх повноважень здійснюють оцінку ефективності бюджетних програм, що передбачає заходи з моніторингу, аналізу та контролю за цільовим та ефективним використанням бюджетних коштів.

Таким чином, Новодмитрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, як бюджетна установа, що фінансується за рахунок бюджетних коштів, немає власних коштів. Розпорядником коштів місцевого бюджету та коштів виділених з державного бюджету є Великоолександрівська селищна рада.

Враховуючи вказане та з огляду на те, що Новодмитрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області підпорядкована Великоолександрівська селищна рада, повноваження якої виконує на даний час Великоолександрівська селищна військова адміністрація Бериславського району Херсонської області, остання є органом, уповноваженим на захист порушених інтересів у даних правовідносинах.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 79 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020).

Разом із цим, Бериславська окружна прокуратура Херсонської області на виконання вимог, установлених абз. 4 ч. 4 ст. 23 указаного Закону, листом 14.11.2024 за № 50- 4179вих-24 звернулась з запитом до Великоолександрівської селищної військової адміністрації про надання інформації та документів з метою вирішення питання щодо наявності підстав для вжиття прокурором заходів представництва інтересів держави.

Зазначеним листом також витребувано відомості щодо запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави, чим надано можливість для застосування процесуальних повноважень, а саме: оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 у справі № 916/5069/23.

Однак, уповноваженим органом належні заходи не вжито, внаслідок чого порушення продовжує існувати, а також інтереси держави залишаються незахищеними.

Так, листом від 21.11.2024 № 3136 Великоолександрівська селищна військова адміністрація повідомила окружну прокуратуру про те, що на вказане судове рішення подання апеляційної скарги не планується.

Отже, вказане свідчить, що орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, неналежним чином здійснює захист інтересів держави.

Зважаючи на викладене, виходячи із підстав подання апеляційної скарги, сформульованих прокурором, та враховуючи, що Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією не здійснено необхідних заходів до захисту державних інтересів шляхом самостійного оскарження рішення суду від 09.02.2024 у справі № 916/5069/23, що підтверджує бездіяльність компетентного органу, колегія суддів вважає, що прокурор реалізував процесуальне право на вступ у справу, розглянуту без його участі, шляхом подання апеляційної скарги у чіткій відповідності до норм чинного законодавства та існуючої практики Великої Палати Верховного Суду.

Отже, як зазначалось вище, задовольняючи позивачу позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем у справі належними та допустимими доказами підтверджено наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат у повному обсязі та пені.

Проте, судова колегія частково не погоджується із зазначеним вище висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим, а доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, такими, що частково заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на час виникнення спірних правовідносин є: Україна, 74115, Херсонська обл., Бериславський р-н, с. Новодмитрівка, вулиця Шкільна, будинок 27.

Згідно із наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», а також із наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» визначено дату початку тимчасової окупації території Великоолександрівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області з 1.03.2022.

Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. При цьому, загальновідомість факту військової агресії підтверджується цілеспрямованими діями органів влади РФ, спрямованими на незаконну анексію території України - Автономної республіки Крим, прямої військової агресії та підтримки незаконних збройних формувань в межах окремих територій держави України.

Отже, факт військової агресії є загальновідомою обставиною, а отже, в силу приписів ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування. При цьому ця обставина була відома обом сторонам за договором постачання природного газу, починаючи з 24.02.2022 року.

За визначенням ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому дослідженні, є також факт окупації Російською Федерацією м. Херсона з 01.03.2022 по 11.11.2022.

Тобто, у період, за який позивач просить суд стягнути заборгованість за поставлений ним природний газ відповідачу (за березень 2022 року), місцезнаходженням відповідача була тимчасово окупована територія України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Згідно п. 7 ч. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб (ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним.

На такі правочини не поширюється дія положення абз. 2 ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 131 Закону п. 7 ч. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено.

Враховуючи викладене та приписи ст. 2 Закону, колегія суддів зазначає, що його дія розповсюджується на спірні правовідносини у даній справі.

Отже, позивач з 10.03.2022 по 31.03.2022 не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання природного газу відповідачу.

Враховуючи відсутність у позивача права на отримання заявлених до стягнення грошових коштів та відсутність у відповідача кореспондованого зобов`язання їх сплачувати, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23, обставини та правовідносини якої є подібними до тих, які розглядаються у даній справі.

Враховуючи, що вимоги Закону розповсюджуються на спірні правовідносини саме з дати тимчасової окупації відповідної території, колегія суддів зазначає, що необхідним є встановлення наявності/відсутності підстав для задоволення/відмову у задоволенні вимог позивача в частині стягнення заборгованості за березень 2022 року, який був періодом тимчасової окупації відповідної території України.

Як вбачається з матеріалів справи, за поставлений позивачем природний газ у період з листопада 2021 року по лютий 2022 року на суму 228 392 грн.81 коп. відповідач розрахувався вчасно - 25.11.2022.

Досліджуючи можливість визначення розміру заборгованості за період березня місяця, колегія суддів зазначає, що в матеріалах цієї справи містяться надана позивачем інформаційна довідка щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС кодом 56XS0000OL0IN000 за період з 12.11.2021 по 31.03.2022 (а.с.63), з якої вбачається що за березень 2022 року позивачем поставлено відповідачу 508 куб.м. природного газу на загальну суму 8 401 грн.86 коп. Так, за поставлений позивачем природний газ об`ємом 2 160, 84 тис.куб.м. за період листопад 2021 по березень 2022 року на суму 236 794 грн.67 коп., відповідач розрахувався частково, а саме на 228 392 грн.81 коп., тобто за відповідачем залишається заборгованість за березень 2022 року на загальну суму 8 401 грн.86 коп.

Отже, з огляду на те, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 село Новодмитрівка, Великоолександрівського району, Херсонської області, починаючи з 10.03.2022 року та по 09.11.2022 перебувало у тимчасовій окупації, колегія суддів вважає, що відповідач повинен був сплатити позивачу заборгованість за поставлений природний газ на загальну суму 2 542 грн. 41 коп. за період з 01.03.2022 по 09.03.2022 року.

Враховуючи вищевказане, апеляційний господарський суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність та необґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 8 401 грн. 86 коп., а доводи, викладені позивачем в позові в цій частині, колегією суддів відхиляються, як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо вимог позивача про стягнення пені в розмірі 14 333 грн.36 коп., трьох процентів річних у розмірі 1 470 грн.64 коп., та інфляційних втрат у розмірі 9 120 грн. 07 коп., колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 549, 611 Цивільного кодексу України, ст.230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 1 і 2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання господарською організацією (ч.ч.6, 7 ст.231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2 договору, у разі прострочення відповідачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Вказаний пункт типового договору узгоджується із положеннями статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Як встановлено судом, за відповідачем залишається несплачена вартість спожитого газу на користь позивача за березень 2022 рік, у строки, визначені договором то останній зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу за отриманий природний газ 2 542 грн. 41 коп. Одночасно з цим, застосувавши межі періодів прострочення виконання відповідачем його договірного грошового зобов`язання, що визначені позивачем у розрахунку до позовної заяви, здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, пені, апеляційний суд встановив, що належними до стягнення з відповідача на користь позивача за період прострочки виконання останнім свого грошового договірного зобов`язання є інфляційні втрати в розмірі 395 грн. 77 коп. (з 01.06.2022 по 31.07.2023) та 3% річних в розмірі 92 грн. 15 коп. (з 17.05.2022 по 31.07.2023) та пеня в розмірі 1498 грн.70 коп.

При цьому, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність в частині стягнення 1 498 грн. 70 коп. пені, апеляційний господарський суд вбачає наявність правових підстав для зменшення її розміру на 90 % ( 149 грн.87 коп.), з огляду на наступне.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Крім того, при застосуванні положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Отже, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України та частини першої статті 233 Господарського Кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій) до їх розумного розміру (постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 09.08.2023 у справі №921/100/22, від 09.08.2023 у справі №921/100/22 та від 20.04.2023 у справі №904/124/22).

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому колегія суддів наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.

З огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання, ступінь виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та поведінку останнього, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшла висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми пені на 95 % (з 1498 грн.70 коп. до 149 грн.87 коп.), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності, враховуючи ще й те, що позов перенасичений грошовими вимогами.

Отже, вимоги позивача в цій частині також підлягають частковому задоволенню у розмірі, встановленому судом апеляційної інстанції з відмовою у їх задоволенні в іншій частині.

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені обставини, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення в повному обсязі позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ про стягнення грошових коштів у розмірі 33 325 грн.93коп., з Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області, а доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції встановлено обставини, які є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Бериславської окружної прокуратури, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 у справі № 916/5069/23 потребує часткового задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 у справі №916/5069/23, підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ до Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області про стягнення грошових коштів.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бериславської окружної прокуратури, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 у справі № 916/5069/23 задовольнити частково.

Скасувати частково рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 у справі № 916/5069/23.

Викласти мотивувальну частину рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 у справі № 916/5069/23 в редакції постанови суду апеляційної інстанції, резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2024 у справі № 916/5069/23 викласти наступним чином:

«Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ до Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області про стягнення 33 325 грн. 93 коп.

Стягнути з Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (74115, Херсонська область, Великоолександрівський район, село Новодмитрівка, вул. Шкільна, буд. 27,) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ ( 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1, ) основний борг в сумі 2 542 грн. 41 коп., інфляційні в розмірі 395 грн. 77 коп., 3% річних в розмірі 92 грн. 15 коп., пеню в розмірі 149 грн.87 коп., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 292 грн.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ у задоволенні позовних вимог до Новодмитрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, с.Новодмитрівка Великоолександріського району, Херсонської області про стягнення суми основного боргу 5 859 грн. 45 коп., пені у розмірі 14 183 грн. 49 коп., інфляційних в розмірі 8 724 грн. 30 коп., 3% річних в розмірі 1378 грн. 49 коп.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ (вул. Шолуденка, буд.1, м. Київ, ) на користь Херсонської обласної прокуратури (м. Херсон, Херсонська область, вул. Михайлівська, буд.33 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 226 грн. 22 коп.

Доручити Господарському суду Одеської області видати накази.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2025 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді С.І.Колоколов
Я.Ф.Савицький