ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
ДОДАТКОВА УХВАЛА
24 березня 2025 року Справа № 915/1311/24
Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,
секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,
представника позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Енергнетична компанія ІНСОЛ б/н від 05.03.2025 (вх.№3401/25) про постановлення додаткової ухвали у справі №915/1311/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Енергнетична компанія ІНСОЛ,
до відповідача: Комунального підприємства Первомайської міської ради Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства,
про: стягнення заборгованості у розмірі 2647802,04 грн, -
Ухвалою суду від 05.03.2025 заяву Комунального підприємства Первомайської міської ради Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства б/н від 18.02.2025 (вх.№2489/25) з урахуванням заяви б/н від 27.02.2025 (вх.№3026/25) задоволено частково. Виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2025 у справі №915/1311/24 було розстрочено наступним чином: до 31.03.2025 - 529660,96 грн, до 30.04.2025 - 529660,96 грн, до 31.05.2025 - 529660,96 грн, до 30.06.2025 - 529660,96 грн, до 31.07.2025 - 529660,97 грн.
Крім того, ухвалою від 05.03.2025 суд частково задовольнив заяву позивача б/н від 27.02.2025 (вх.№3041/25) з урахуванням заяви б/н від 28.02.2025 (вх.№3086/25) про забезпечення позову та наклав арешт на нерухоме майно Комунального підприємства Первомайської міської ради Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства в межах суми заборгованості 2648304,81 грн.
Ухвалою суду від 07.03.2025 вищевказану заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 24.03.2025.
Ухвалу від 07.03.2025 була надіслано відповідачу - Комунальному підприємству Первомайської міської ради Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства в його електронний кабінет, яка була доставлена в Електронний кабінет одержувача: 11.03.2025 о 01:40, про що свідчить Довідка про доставку документа в кабінет електронного суду від 11.03.2025.
Згідно ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
За таких обставин враховуючі приписи п.2) ч.6 ст.242 ГПК України суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви.
Сторони явку повноважних представників у судове засідання 24.03.2025 не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідачем не подано до суду заперечень або пояснень щодо заяви позивача про постановлення додаткової ухвали б/н від 05.03.2025.
Згідно п.1) ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.
Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення питання про розподіл судових витрат по даній справі за відсутності представників сторін.
У судовому засіданні 24.03.2025 підписано вступну та резолютивну частини додаткової ухвали без її проголошення.
Розглянувши заяву позивача суд дійшов наступних висновків.
Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України).
Позивачем, за подання заяви б/н від 27.02.2025 (вх.№3041/25) про забезпечення позову в порядку ч.6 ст.331 ГПК України, було сплачено 1514,0 грн судового збору.
Ухвалою від 05.03.2025 суд частково задовольнив заяву позивача та наклав арешт на нерухоме майно Комунального підприємства Первомайської міської ради Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства в межах суми заборгованості 2648304,81 грн.
При цьому, питання щодо розподілу судових витрат за подання позивачем заяви про забезпечення позову судом не було вирішено.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про ухвалення додаткового рішення б/н від 05.03.2025 (вх.№3401/25) в частині покладення судових витрат у сумі 1514,0 грн на відповідача.
Згідно ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12) ч.3 ст.2 ГПК України).
У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено висновок, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).
Водночас за змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5-6 ст.126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, може з власної ініціативи не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18).
28.04.2023 між Адвокатським об`єднанням Пріус (надалі - Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енергнетична компанія ІНСОЛ (надалі - Замовник або Клієнт, позивач у справі) укладено Договір №32 про надання правової (правничої) допомоги (надалі - Договір №32) відповідно до п.2.1, якого за цим Договором Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати Замовникові за його окремими усними чи письмовими запитами правову допомогу протягом строку дії цього Договору.
Відповідно п.4.1 Договору №32 вартість послуг за надання правової допомоги за конкретними завданнями Клієнта, а також можливі уточнення порядку їх оплати, визначаються додатковими угодами до цього Договору, як невід`ємними його частинами.
01.05.2023 між Адвокатським об`єднанням Пріус (надалі - Сторона-1) та адвокатом Вавдійчик Богданом Павловичем (надалі - Сторона-2), відповідно до п.1.1, якого Сторона-2 зобов`язується надавати правову допомогу від імені та за рахунок Сторони-1 відповідно до вимог законодавства України.
В подальшому 14.08.2024 між Адвокатським об`єднанням Пріус (надалі - Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю Енергнетична компанія ІНСОЛ (надалі - Замовник або Клієнт, позивач у справі) було підписано Додаткову угоду №2 до Договору №32 про надання правової (правничої) допомоги від 28.04.2023 (надалі - Додаткова угода №2), відповідно до п.2.1, якої сторони погодили розмір оплати за надання правої (правничої) допомоги з супроводу господарської справи у суді першої інстанції (за кожною із таких справ), що включає усі види правової допомоги, визначені п.2.2 Договору.
04.03.2025 позивач подав до суду клопотання (вх..№3320/25 від 05.03.2025) про приєднання до матеріалів справи доказів витрат на правничу допомогу, які позивач має понести по справі №915/1311/24 у зв`язку з розглядом справи за заявою боржника про розстрочення виконання рішення суду від 29.01.2025, а саме: акта №2-3 від 04.03.2024 приймання передачі наданої правової допомоги за Договором від 28.04.2023 №32 про надання правової (правничої) допомоги та Додатковою угодою від 14.08.2024 №2 до нього (надалі - Акт).
В подальшому, у заяві б/н від 05.03.2025 (вх.№3401/25) позивач зазначив, що після складення та погодження Акта, а також подання його до суду, Адвокатське об`єднання «Пріус» виявило допущену технічну описку в даті Акта, про що надало позивачу лист від 05.03.2025 №426-1/5 щодо врахування правильної дати Акта - 04.03.2025.
Крім того, в матеріалах справи містяться копії наступних документів:
- Свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю №2907 від 31.05.2007;
- Ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АА №0044986 від 04.09.2024.
Судом встановлено, що представником позивача у даній справі був адвокат Вавдійчик Богдан Павлович (свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №2907 від 31.05.2007), який діяв на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АА №0044986 від 04.09.2024.
Адвокатом Вавдійчиком Б.П. при розгляді судом заяви відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2025 подавались до суду через систему Електронний суд: заперечення на заяву відповідача б/н від 27.02.2025 (вх..№3041/25 від 28.02.2025) з вміщеним до них клопотанням про забезпечення позову у разі прийняття судом рішення про розстрочення виконання рішення суду; уточнення до заяви про забезпечення позову б/н від 28.02.2025 (вх.№3086/25); заява б/н від 04.03.2025 (вх.№3320/25) про приєднання до матеріалів справи доказів понесення судових витрат та заява про ухвалення додаткового рішення б/н від 05.03.2025 (вх.№3401/25). Крім того, адвокат брав участь у двох судових засіданнях (28.02.2025 та 05.03.2025) у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. При цьому. відкладення розгляду заяви на 05.03.2025 було викликано різницею між заявленої відповідачем до розстрочення суми заборгованості та сумою боргу, на яку позивач просив накласти арешт. Враховуючи вказані обставини, судом було надано позивачу можливість уточнити свої вимоги в цій частині.
Суд, розподіляючи витрати за послуги адвоката зазначає, що наявні в матеріалах справи докази, не є безумовною підставою для відшкодування судом цих витрат у заявленому розмірі, адже розмір таких витрат має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критеріям реальності та розумної необхідності таких витрат, а також співмірності зі складністю справи.
Суд вважає, що критеріям реальності, розумності та співрозмірності у даній справі буде відповідати вартість наданих послуг правничої (правової) допомоги у сумі 5000,0 грн.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат, які підлягають покладенню на позивача до 5000,0 грн.
У відшкодуванні витрат на правничу допомогу в решті заявленої позивачем суми 5000,0 грн, - слід відмовити.
З урахуванням викладеного, заява Товариства з обмеженою відповідальністю Енергнетична компанія ІНСОЛ б/н від 05.03.2025 (вх.№3401/25) про постановлення додаткової ухвали у справі №915/1311/24 щодо відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст.126, 129, 221, 232-235, 244 ГПК України, суд, -
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Енергнетична компанія ІНСОЛ б/н від 05.03.2025 (вх.№3401/25) про постановлення додаткової ухвали у справі №915/1311/24 щодо відшкодування судових витрат, - задовольнити частково.
3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Енергнетична компанія ІНСОЛ у відшкодуванні витрат понесених на правову допомогу у сумі 5000,0 грн.
Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України та підписано суддею 28.03.2025.

Суддя М.В.Мавродієва