ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р. Справа№ 910/12208/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 01.04.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-Технічний центр «Сигнал»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 (повний текст складено і підписано 24.01.2025)

у справі № 910/12208/24 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-Технічний центр «Сигнал»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

про стягнення 2 964 622,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за банківською гарантією №11781/V-0333 від 13.02.2024 коштів в сумі 2 964 622,41 грн.

Позивач зазначає про наступне:

- 15.02.2022 за результатами публічної закупівлі UA-2021-11-19-011535-а між відповідачем та позивачем було укладено договір про закупівлю послуг № зі строком дії до 15.02.2024;

- відповідно до умов тендерної документації та пунктів 12.1., 12.2. вказаного договору, з метою забезпечення виконання договірних зобов`язань позивач був зобов`язаний надати відповідачу банківську гарантію у розмірі, що становить 5% від вартості цього договору - у сумі 3 489 232,32 грн. і 11.02.2022 позивачу була надана банківська гарантія № 207639-Г-0597 з терміном дії до 17.03.2024 включно;

- в подальшому між сторонами проводились перемовини з приводу укладення додаткової угоди до договору про закупівлю послуг № від 15.02.2022 і на вимогу відповідача № 24-2093 від 13.02.2024 для підписання додаткової угоди про продовження строку дії спірного договору, позивач надав нову банківську гарантію № 117581/V-0333 від 13.02.2024 на суму 2 964 622,41 грн.;

- 29.05.2024 на вимогу відповідача про сплату гарантії, АТ «Альтбанк» виплатив грошові кошти у розмірі 2 964 622,41 грн.;

- оскільки додаткова угода про продовження строку дії договору про закупівлю послуг № від 15.02.2022 не була підписана, то починаючи з 15.02.2024 не існувало базових договірних зобов`язань позивача, які могли б бути забезпечені такою гарантією, адже вказана гарантія була видана на забезпечення саме тих зобов`язань, які б ґрунтувались на додатковій угоді;

- вказане свідчить про те, що відповідачем грошові кошти у розмірі 2 964 622,41 грн. отримані безпідставно, що є підставою для стягнення їх з відповідача на підставі положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- на виконання п. 12.2 договору про закупівлю послуг № від 15.02.2022 виконавцем було надано забезпечення виконання договору у вигляді гарантії № 207б39-Г-0597 від 11.02.2022 на суму 3 489 232, 32 грн. (5% від вартості договору) виданою AT «Банк Січ», проте у зв`язку з віднесенням банку AT «Банк Січ» до категорії неплатоспроможних, виконавцю було направлено лист № ТОВВИХ-23-11480 від 22.08.2023 з вимогою надати нову банківську гарантію для забезпечення виконання договору. Відповіді на лист та нової банківської гарантії замовник не отримав;

- станом на 14.02.2024 виконання договору про закупівлю послуг № від 15.02.2022 становило 72,4% від вартості договору. Відповідно до протоколів від 19.09.2023, № 1 від 19.01.2024, № 23-05/23 від 23.05.2023, № 01/06-2023 від 01.06.2023, № 29-01 від 29.01.2024, № 2 від 23.01.2024, № 09/11 від 09.11.2023, № 1 від 30.08.2023, № 1 від 01.11.2023, № 1 від 28.12.2023, виробничих нарад щодо виконання робіт по договору за участі представника позивача було обговорено фактичний стан виконання робіт та проблемних технічних та організаційних питань;

- за результатами виробничих нарад вирішено провести коригування договору про закупівлю послуг № від 15.02.2022 в частині виконання робіт з технічного обслуговування систем пожежогасіння згідно обсягів, які наведені в протоколах, а також доручено позивачу ініціювати укладання додаткової угоди з метою внесення необхідних змін до вказаного договору, проте позивач до завершення терміну дії такого договору (15.02.2024) не надав відповідачу належним чином оформлений та підписаний проект додаткової угоди щодо внесення змін до договору про закупівлю послуг № від 15.02.2022, зокрема щодо його предмету, строків виконання тощо;

- водночас 13.02.2024 виконавець надав нову банківську гарантію № 117581/V-0333 для забезпечення виконання договору про закупівлю послуг № 460000574;

- з огляду на той факт, що строк дії договору про закупівлю послуг № закінчився, будь-яких додаткових угод щодо продовження строку його дії чи виконання зобов`язань між сторонами не укладено, а також з урахуванням невиконання позивачем зобов`язань за цим договором відповідачем було пред`явлено вимогу по банківській гарантії № 117581/V-0333 від 13.02.2024. Оскільки виконавець у встановлені строки не виконав належним чином свої зобов`язання, а отже настав гарантійний випадок, що свідчить про безпідставність позовних вимог позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/12208/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того, що:

- посилання позивача на те, що гарантія № 117581/V-0333 від 13.02.2024 була укладена в забезпечення виконання додаткової угоди, яка в подальшому між сторонами не була укладена, не відповідають дійсності, оскільки зі змісту вказаної гарантії вбачається, що основним договором є саме договір про закупівлю послуг № від 15.02.2022;

- за таких обставини та враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується, що позивач у встановлений договором про закупівлю послуг № від 15.02.2022 строк послуги у повному обсязі не надав, виплата грошових коштів гарантом відповідачу відбулася у зв`язку із настанням гарантійного випадку, а отже за наявності правових підстав - договору та гарантії;

- при цьому положення чинного законодавства дають підстави для висновку, що стягнення безпідставно набутих коштів у порядку, передбаченому ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України є можливим за умови обов`язкового доведення відсутності правової підстави для набуття таких коштів особою, до якої заявлено вимогу про повернення коштів;

- оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, набуті останнім за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно-Технічний центр «Сигнал» звернулось з апеляційною скаргою у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/12208/24 скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 2 964 622,41 грн., які набуті без достатньої правової підстави за рахунок позивача, також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору в судах першої та апеляційної інстанції та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і під час розгляду справи в суді першої інстанції, саме на те, що банківська гарантія № 117581/V-0333 від 13.02.2024 стосувалась іншого правочину, а не того за невиконання якого вона стягнута, додатково зауваживши на тому, що:

- відповідно до приписів ч. 4, 5 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, враховуючи неявку в судове засідання представника позивача і неповідомлення ним про причини неявки, суд першої інстанції мав залишити позовну заяву без розгляду, проте всупереч вказаним нормам процесуального права, розглянув справу;

- обставини справи свідчать про недобросовісну поведінку відповідача, який спочатку погодився продовжити з позивачем договірні відносини та вимагав від позивача нової банківської гарантії, а отримавши таку гарантію вирішив змінити свою поведінку та не підписав додаткову угоду, а згодом звернув стягнення на банківську гарантію, яка не мала відношення до основного договору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2025 апеляційна скарга у справі № 910/12208/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-Технічний центр «Сигнал» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/12208/24, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/12208/24 призначено до розгляду на 18.03.2025 об 11 год. 00 хв.

24.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

06.03.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що суд першої інстанції, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 01.04.2025 о 12:00 год.

Станом на 01.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав.

15.02.2022 позивач (виконавець) та відповідач (замовник) уклали договір про закупівлю послуг № (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги зі Зведення огорож, монтаж поручнів і захисних засобів (Технічне обслуговування систем пожежогасіння КС Золотоніського ЛВУМГ, Кременчуцького ЛВУМГ, Миколаївського ЛВМГУ) далі - послуги, а замовник зобов`язується оплатити такі послуги.

Згідно з п. 2.1 Договору його ціна становить 69 784 646,28 грн., у т.ч. ПДВ - 11 630 774,38 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 9.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 24 (двадцяти чотирьох) місяців, а в частині гарантійних зобов`язань - до їх повного виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, строк дії Договору встановлено до 15.02.2024 включно.

Згідно з п. 12.1 Договору забезпечення виконання обов`язків виконавця за цим договором є банківська гарантія.

Відповідно до п. 12.2 Договору виконавець зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді гарантії у розмірі, що становить 5% від вартості цього договору в сумі 3 489 232,32 грн.

Згідно з п. 12.3 Договору належним виконанням зобов`язання виконавця щодо надання забезпечення виконання договору є надання виконавцем замовнику не пізніше дати укладання цього договору оригіналу гарантії, яка за формою та змістом має відповідати вимогам, зазначеним в додатку № 6,2 до тендерної документації згідно предмету закупівлі послуги «Зведення огорож, монтаж поручнів і захисних засобів (Технічне обслуговування систем пожежогасіння КС Золотоніського ЛВУМГ, Кременчуцького ЛВУМГ, Миколаївського ЛВУМГ)», оголошення № UA-2021-11-19-011535-а.

У п. 12.4 Договору сторони визначили термін дії гарантії до 17.03.2024 включно.

У разі продовження терміну (строку) дії цього договору з підстав передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» та іншими законодавчими актами України, виконавець зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладання додаткової угоди про продовження терміну (строку) дії цього договору оригінал нової банківської гарантії або оригінал документу про внесення змін до наданої гарантії, що свідчить про забезпечення виконаній зобов`язань виконання за цим договором на термін (строк), на який продовжено термін (строк) дії цього договору.

На виконання вимог договору, 11.02.2022 позивач (принципал) та Акціонерне товариство «Банк Січ» (банк, гарант) уклали договір про надання банківської гарантії № 207639-Г-0597, відповідно до якого гарант бере зобов`язання надати банківську гарантію виконання, яка узгоджується з принципалом, згідно цього договору, заяви принципала та вимог бенефіціара, для забезпечення виконання зобов`язань принципала щодо надання послуг зі Зведення огорож, монтаж поручнів і захисних засобів (Технічне обслуговування систем пожежогасіння КС Золотоніського ЛВУМГ, Кременчуцького ЛВУМГ, Миколаївського ЛВМГУ) за договором про закупівлю між принципалом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (бенефіціар), сума гарантії 3 489 232,32 грн.

З огляду на вказане 11.02.2022 Акціонерним товариством «Банк Січ» (гарант) видано банківську гарантію № 207639-Г-0597, згідно якої гарант гарантував належне виконання позивачем (принципалом) зобов`язань по виконанню договору та безумовно зобов`язався протягом п`яти банківських днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара (якщо передбачена)) та/або електронного SWIFT-повідомлення через Банк бенефіціара на наш SWIFT, сплатити бенефіціару повну суму банківської гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором.

Основна угода: Договір, що укладається за результатами процедури закупівлі «Зведення огорож, монтаж поручнів і захисних засобів (Технічне обслуговування систем пожежогасіння КС Золотоніськаого ЛВУМГ, Кременчуцького ЛВУМГ, Миколаївського ЛВМГУ)», згідно оголошення про заплановану закупівлю № UA-2021-11-19-011535-а, розміщеного на веб-порталі Уповноваженого органу).

Повна (максимальна) сума банківської гарантії та валюта: 3.489.232,32 грн.

Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє до 17.04.2024 включно.

Відповідач звернувся до позивача з листом № ТОВВИХ-23-11480 від 22.08.2023, в якому повідомив, що згідно рішення № 495-рш від 06.10.2022 Правління Національного банку України «Про відкладення банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Банк Січ» останній перебуває в стадії ліквідації, у зв`язку з чим просив надати нову банківську гарантію, яка за формою та змістом має відповідати вимогам, визначеним в додатку № 6.2 до тендерної документації. Доказів надання позивачем відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами проводились перемовини щодо укладення додаткової угоди до Договору, проте відповідна додаткова угода підписана не була.

При цьому, 13.02.2024 відповідач звернувся до позивача з листом № ТОВВИХ-24-2093 від 13.02.2024, в якому для підписання додаткової угоди до Договору, згідно п. 12.4 Договору, просив надати оригінал нової банківської гарантії або оригінал документа про внесення змін до наданої гарантії, що свідчитиме про забезпечення виконання зобов`язань позивача за Договором на термін (строк), на який буде продовжено термін (строк) дії Договору.

13.02.2024 між позивачем (принципал) та Акціонерним товариством «Альтбанк» (банк, гарант) укладено договір про надання гарантії № 117581/V-0333, відповідно до якого гарант надає гарантію виконання зобов`язань принципала за укладеним між принципалом та бенефіціаром відповідно до Тендерної документації договором про закупівлю послуг № від 15.02.2022; сума гарантії 2 964 622,41 грн.; строк дії до 05.06.2024 включно.

13.02.2024 Акціонерним товариством «Альтбанк» видано банківську гарантію № 117581/V-0333, згідно якої гарант гарантував належне виконання позивачем (принципалом) зобов`язань по виконанню договору та безумовно зобов`язався протягом п`яти банківських днів з дати отримання гарантом першої вимоги бенефіціара в письмовій формі та/або в електронній формі ключованим SWIFT-повідомленням, сплатити бенефіціару визначену у вимозі суму банківської гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором.

Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє до 05.06.2024 включно.

Основна угода: Договір про закупівлю послуг № від 15.02.2022, що був укладений за результатами процедури закупівлі: «Зведення огорож, монтаж поручнів і захисних засобів (Технічне обслуговування систем пожежогасіння КС Золотоніськаого ЛВУМГ, Кременчуцького ЛВУМГ, Миколаївського ЛВМГУ)», Єдиний закупівельний словник ДК 021-2015:45340000-2 Зведення огорож, монтаж поручнів і захисних засобів, згідно оголошення про заплановану закупівлю № UA-2021-11-19-011535-а, розміщеного на веб-порталі Уповноваженого органу за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/ UA-2021-11-19-011535-а.

Повна (максимальна) сума банківської гарантії та валюта: 2.964.622,41 грн.

Відповідно до п. 12.6 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) виконавцем своїх зобов`язань за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією.

29.05.2024 відповідач звернувся до Акціонерного товариства «Альтбанк» з письмовою вимогою за банківською гарантією № 117581/V-0333 від 13.02.2024, в якій вимагав сплатити грошові кошти у сумі 2 964 622,41 грн. у зв`язку з тим, що принципал неналежним чином виконав зобов`язання за договором.

АТ «Альтбанк» листом № 23-1/2040 від 29.05.2024 повідомив позивача про надходження до нього вимоги бенефіціара, у зв`язку з чим вимагав у позивача в строк до 31.05.2024 перерахувати кошти в сумі 2 668 160,17 грн. (2 964 622,41 грн. - 296 462,24 грн. розміщеного 13.02.2024 позивачем часткового грошового забезпечення (покриття)).

Позивач у відповідь листом № 172 від 03.06.2024 просив банк відмовити у задоволенні вимоги бенефіціара щодо виконання банківської гарантії № 117581/V-0333 від 13.02.2024 з причин відсутності базових відносин.

АТ «Альтбанк» листом № 23-1/2116 від 05.06.2024 повідомив про те, що останнім сплачено на користь відповідача (бенефіціара) повну суму гарантії у розмірі 2 964 622,41 грн., у зв`язку з чим банк вимагав у позивача у строк не пізніше 06.06.2024 сплатити суму гарантійного платежу сплаченого гарантом в розмірі 2 964 622,41 грн.

З матеріалів слідує та сторонами не заперечується, що позивач сплатив на користь АБ «Альтбанк» грошові кошти в загальному розмірі 2 964 622,41 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 2352 від 13.02.2024 на суму 296 462,24 грн., № 2634 від 06.06.2024 на суму 1 000 000,00 грн. та № 3 від 06.06.2024 на суму 1 668 160,70 грн.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом якому просив стягнути з відповідача безпідставно отримані за банківською гарантією №11781/V-0333 від 13.02.2024 кошти в сумі 2 964 622,41 грн.

Правові позиції сторін детально викладені вище.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, з чим колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом положень ст. 200 ГК України:

- гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні (ч. 1);

- зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторонни (ч. 2);

- гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (ч. 3);

- до відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України (ч. 4).

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 ЦК України).

Частина 1 ст. 563 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Частиною 2 ст. 564 ЦК України встановлено, що гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 дійшла висновку, що відповідно до ст.ст. 560, 563, 565 ЦК України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Отже, для вирішення спору сторін по суті слід встановити, чи були порушені позивачем умови Договору, зокрема, в частині надання у повному обсязі у визначений договором строк всіх послуг та, у випадку такого порушення встановити, чи має право відповідач на отримання суми гарантії.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2 Договору строк надання послуг з дати укладення цього договору - 24 (двадцять чотири) місяці, тобто до 15.02.2024 включно.

У Договорі, серед іншого, сторонами погоджено наступне:

- жодна з сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської годили, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (п. 13.1);

- сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажору) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажору) та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України (п. 13.2);

- неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово-промислової палати України позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (п. 13.3);

- сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин (п. 13.4).

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Частина друга ст. 218 ГК України також містить визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Згідно з ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме, зокрема: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух.

У ст. 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 № 44 (5) (далі - Регламент), визначено, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до ст. 6.2. Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Наданим позивачем Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3100-22-0974 виданим Торгово-промисловою палатою України (№229/05-4 від 29.09.2022) (а.с. 57-58 т. 1) засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану щодо виконання зобов`язання за Договором з надання послуг. Датою настання форс-мажорних обставин є 24.02.2022 датою закінчення 17.05.2022 (тобто 82 календарних днів - примітка суду).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити і про таке.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Зі змісту Договору слідує, що його умовами встановлений строк для направлення сповіщення про початок обставин непереборної сили (форс-мажору) та те, що такі обставини підтверджуються сертифікатом Торгово-промислової палати України, проте не встановлено як строк для надання кредитору боржником сертифікату Торгово-промислової палати України (при чому відсутність такого строку фактично унеможливлює застосування наслідків його пропуску - примірка суду). При цьому отримання відповідачем такого сертифікату ним не запереться.

За таких обставин колегією суддів не досліджуються на те встановлюються обставини дати направлення позивачем та отримання відповідачем вказаного сертифікату, оскільки вказане не впливає на вирішення спору сторін по суті.

З доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву документів, листом № 10/03 від 10.03.2022 (вих. відповідача № ТОВВХ- 22-4356 від 13.03.2022) (а.с. 100 т. 2) слідує, що позивач повідомляв відповідача про настання форс-мажорних обставин, а саме введення військового стану. Вказаний лист направлений електронною поштою та отриманий відповідачем 13.03.202 (вих. відповідача № ТОВВХ- 22-4356).

Колегія суддів зазначає про те, що дату направлення вказаного листа з наявних у матеріалах справи документів не вбачається за можливе, проте враховуючи обставини, які викладені вище такий лист був направлений у період з 10.03.2022 по 13.03.2022, тобто, з пропуском визначеного п. 13.2 Договору, що відповідно до умов Договору (п. 13.3), які погоджені сторонами добровільно та є обов`язковими для них, позбавляє позивача права посилатися на такі обставини.

Водночас колегія суддів зазначає про таке.

Як встановлено вище, позивач повинен був завершити надання послуг у строк до 15.02.2024.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами проводились перемовини щодо укладення додаткової угоди до Договору, проте відповідна додаткова угода підписана не була.

При чому з листування сторін вбачається, що зміна умов Договору була наслідком збільшення строків виконання робіт та часткової заміни комплектуючих (сповіщувачі річні спеціального призначення) іноземного виробництва на комплектуючи вітчизняного виробництва, що обумовлено збільшенням вартості комплектуючих іноземного виробництва з огляду на збільшення курсу Євро та, відповідно, збільшенням вартості таких комплектуючих у порівнянні з погодженій сторонами у Договорі, тобто обумовлена тими обставинами передбачити які сторони при укладення Договору не могли.

Так, з листів відповідача № 7202ВИХ-23-1861 від 24.10.2023, № ТОВВИХ-23-16024 від 08.11.2023, № ТОВВИХ-24-2093 від 13.02.2024 (а.с. 93, 96, 121 т 2) слідує, що фактично відповідачем було надано згоду на зміну комплектуючих (сповіщувачі річні спеціального призначення) іноземного виробництва на комплектуючи вітчизняного виробництва, а також на збільшення строків виконання робіт за умови надання позивачем нової банківської гарантії для підписання додаткової угоди, проте після отримання такої гарантії за два дні до закінчення строку надання послуг, відповідач додаткову угоду не підписав, фактично власними діями створивши для позивача неможливість виконання умов Договору, оскільки останній цілком правомірно розраховував як за зміну відповідних комплектуючих, так і на збільшення троку виконання робіт

Колегія суддів окремо зауважує на тому, що наданими позивачем протоколом № 2 Виробничої наради в режимі відео конференції по виконання умов Договору складеному в м. Черкаси за участю представників позивача та відповідача (а.а. 190-191 т. 1) було погоджено план-графік закінчення робіт за Договором (додаток до вказаного протоколу (а.с. 191 зворот т. 1), що додатково підтверджує згоду відповідача із збільшенням строку виконання робіт.

Твердження відповідача про те, що нова гарантія була отримана з огляду на віднесення банку AT «Банк Січ» до категорії неплатоспроможних спростовується наявним у матеріалах справи листування сторін зміст якого наведений вище.

При цьому колегія суддів зазначає про таке.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці». По суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду у справах № 910/19179/17, № 914/2622/16, № 914/3593/15, № 237/142/16-ц, № 911/205/18).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі N 450/2286/16-ц, постанову Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №754/13893/19).

Очевидно, що дії відповідача, який погодився як із заміною комплектуючих за допомогою яких позивач мав надавати послуги, так і з збільшенням строків виконання робіт за умови надання позивачем нової банківської гарантії зі збільшенням строку її дії, проте отримавши вказану гарантію за два дні до закінчення строку виконання робіт, в подальшому таку додаткову угоду не підписав та стягнув на свою користь суму банківської гарантії суперечать його попередній поведінці (діям щодо погодження зміни умов Договору), є недобросовісними.

При цьому, як вже було встановлено вище, відмовляючись від підписання додаткової угоди після надання у листі № ТОВВИХ-24-2093 від 13.02.2024 згоди на її підписання за умови надання позивачем нової банківської гарантії для підписання додаткової угоди, відповідач власними діями створив для позивача фактичну неможливість виконання умов Договору у визначені таким Договором строки, оскільки маючи гарантії відповідача щодо згоди на зміну комплектуючих та збільшення строків виконання робіт, очевидним є те, що позивач не вчиняв дії щодо придбання попередньо погоджених комплектуючих та, відповідно, з огляду на те, що за два дні до закінчення строку дії Договору відповідач погоджувався укласти додаткову угоду, позивач за будь яких обставин не мав можливості надати всі визначені Договором послуги у погоджений у Договорі строк. З вказаного приводу колегія суддів зазначає і про те, що, з огляду на проведення між сторонами перемовин та наявність фактичної згоди відповідача на укладення додаткової угоди, позивач не мав підстав для закінчення виконання робіт з погодженими сторонами у Договорі компектуючими, оскільки таке виконання за умови підписання додаткової угоди фактично свідчило про порушення останнім умов Договору.

Слід окремо зауважити на тому, що розділом 12 Договору встановлено, що гарантія має бути надана у розмірі, що становить 5% від вартості цього договору в сумі 3 489 232,32 грн., а термін дії Гарантії до 17.03.2024 включно, а у разі продовження терміну (строку) дії Договору, позивач має надати відповідачу нову банківську гарантію, при цьому зміна предмету забезпечення виконання Договору без письмової згоди відповідач не допускається, проте банківська гарантія № 117581/V-0333 від 13.02.2024 видана на суму, яка є меншою між 5% від вартості Договору.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами у їх сукупності підтверджується, що банківська гарантія № 117581/V-0333 від 13.02.2024 Акціонерним товариством «Альтбанк» видана саме на виконання умов додаткової угоди, яка підписана не була. При цьому те, що у тексті вказаної гарантії зазначено, що основним договором є саме договір про закупівлю послуг № від 15.02.2022, вказаних вище висновків не спростовує.

Водночас вказане, з огляду на презумпцію правомірно правочину та те, що банківська гарантія № 117581/V-0333 від 13.02.2024 недійсною не визнавалась, не може свідчити про недійсність вказаного правочину.

Згідно з п. 7.1 Договору виконавець за 3 (три) календарні дні, не пізніше 25-го числа звітного місяця, інформує замовника про дату надання акту здачі-приймання наданих послуг, в іншому випадку термін приймання послуг з підписанням актів здачі-приймання наданих послуг може бутті збільшений. Обов`язковими додатком до акту здачі-приймання наданих послуг має бути довідка (розрахунок) про вартість наданих послуг та витрат.

Відповідно до п. 7.3 Договору передача наданих послуг виконавцем і прийняття їх замовником по кожному об`єкту окремо, після їх закінчення, здійснюється замовником після перевірки якості послуг і оформлюється актом здачі-приймання наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін. При складанні актів здачі-приймання наданих послуг та довідок про вартість наданих послуг та витрат використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акту здачі приймання наданих послуг.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, матеріали справи не містять жодних доказів належного надання позивачем послуг за Договором, оскільки не містять підписаного сторонами акту здачі приймання наданих послуг, що свідчить про порушення останнім умов договору, що свідчить про порушення позивачем умов Договору.

Водночас колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема і отримання суми гарантії.

Частинами першою та другою ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Як встановлено вище, у спірних правовідносинах невиконання позивачем зобов`язань за Договором з надання послуг у визначений Договором строк, було наслідком дії відповідача, що свідчить про відсутність вини позивача та, у розумінні положень законодавства України, свідчить про наявність підстав для звільнення позивача від відповідальності за порушення такого зобов`язання.

Вказане свідчить про те, що у відповідача, як бенефіціара за гарантію № 117581/V-0333 від 13.02.2024 та замовника за Договором, були відсутні підстави для звернення до гаранта для виплати суми гарантії № 117581/V-0333 від 13.02.2024, проте відповідачем такі кошти були отримані від гаранта, а позивачем останньому відшкодовані.

Таким чином, відповідачем в результаті здійснення платежу за банківською гарантією № 117581/V-0333 від 13.02.2024 були отримані грошові кошти за наявності підстав для звільнення позивача від відповідальності за порушення зобов`язань за Договором, тобто такі кошти є такими, що набуті безпідставно.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що кошти в сумі 2 964 622,41 грн. були отримані відповідачем без достатньої правової підстави, проте, як встановлено вище, виплата таких коштів гарантом відповідачу відбулася у зв`язку із настанням гарантійного випадку, а отже за наявності правових підстав - Договору та гарантії.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положення цієї глави (тобто глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

При цьому колегія суддів зауважує на тому що сама лише наявність правочину не є достатньою підставою для висновку про віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами, оскільки сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором, зокрема переплата понад визначену в договорі суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі такого договору. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 903/357/21.

Отже, у випадку, якщо перерахування гарантом грошових коштів на користь бенефіціара відбулось у зв`язку з відповідним договором та банківською гарантією, однак не на їх виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочинами (гарантійний випадок не настав), вказане свідчить саме про безпідставність набуття бенефіціаром відповідних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах від 14.11.2020 у справі №906/192/18, від 18.08.2021 у справі №910/1798/20, від 20.10.2020 у справі №910/13503/19 щодо застосування у подібних правовідносинах ст.. 1212 ЦК України.

Водночас, у спірних правовідносинах отримання відповідачем коштів відбулось на підставі дійсного правочину (гарантія № 117581/V-0333 від 13.02.2024) та з огляду на настання гарантійного випадку (порушення позивачем умов Договору), проте, враховуючи наявність підстав для звільнення позивача від відповідальності за порушення виконання зобов`язання, такі кошти є такими, які набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів в сумі 2 964 622,41 грн. Рішення суду першої інстанції в частині відмови задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/12208/24 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у позов задовольняється повністю, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають безпідставно набуті кошти в сумі 2 964 622,41 грн.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-Технічний центр «Сигнал» задовольняється у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з позовом та з цією апеляційною скаргою покладаються на відповідача (з урахуванням того, що позов був поданий через систему «Електронний суд» та встановленого ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору - примітка суду).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-Технічний центр «Сигнал» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/12208/24 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 910/12208/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-Технічний центр «Сигнал» безпідставно набуті кошти в сумі 2 964 622 (два мільйони дев`ятсот шістдесят чотири тисячі шістсот двадцять дві) грн. 41 коп., витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 35 575 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 47 коп. та витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 66 704 (шістдесят шість тисяч сімсот чотири) грн. 00 коп.

4. Видачу наказу із зазначенням реквізитів сторін доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 01.04.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко