ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/6509/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

ТОВ "Санта Софія": не з`явився,

ТОВ "Маніфесто": не з`явився,

ТОВ "Стар Інвестмент Ван": Нечипорук О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван"

постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 (колегія суддів у складі: Пантелієнко В.О. - головуючий, Сітайло Л.Г., Євсіков О.О.)

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 (суддя Івченко А.М.)

у справі №910/6509/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Санта Софія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маніфесто"

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маніфесто" (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном Боржника.

2. Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 визнано кредиторами у справі по відношенню до Боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю "Санта Софія" з грошовими вимогами на суму 1154420,00 грн (з яких 17620,00 - вимоги першої черги, 1136800,00 грн - вимоги четвертої черги) та Публічне акціонерне товариство "Фортуна-Банк" з грошовими вимогами на суму 99759898,46 грн (з яких 3524,00 грн - вимоги першої черги, 87835023,76 грн - вимоги четвертої черги, 11921350,70 грн - вимоги шостої черги задоволення), затверджено реєстр вимог кредиторів Боржника.

3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 визнано кредитором по відношенню до Боржника у цій справі Головне управління ДФС у м. Києві на суму 1214896,80 грн боргу (з яких 3524,00 грн - вимоги першої черги, 1211372,80 грн - вимоги шостої черги), зобов`язано ліквідатора банкрута внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів.

4. Постановою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 припинено процедуру розпорядження майном Боржника, визнано Боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру тощо.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 залишено зазначену постанову місцевого господарського суду без змін, а також замінено кредитора ПАТ "Фортуна-Банк" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕйПіЕс Україна".

6. Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 скасовано постанови господарських судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання Боржника банкрутом, справу в скасованій частині передано на розгляд на стадію розпорядження майном до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

7. Постановою Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 припинено процедуру розпорядження майном Боржника, визнано Боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру тощо.

8. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2024 відмовлено у задоволенні заяв ліквідатора банкрута про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

9. Ліквідатор Боржника розробив і здійснив заходи з розшуку, виявлення та повернення майна Боржника, в ході яких встановлено, що діяльність Боржника завершена, протягом тривалого часу Боржник не знаходиться за адресою державної реєстрації, не вносить змін до установчих документів, не подає фінансову звітність до контролюючих органів.

10. Можливостей для погашення вимог кредиторів у процедурі банкрутства немає, оскільки відсутні майнові активи, за рахунок реалізації яких можливо було б погасили борги перед кредитором.

11. Окружний адміністративний суд міста Києва при розгляді судових справ №826/11266/15 і №826/16569/15 на підставі поданої відповідачем довідки від 15.06.2015 за №31 встановив факт відсутності на балансі Боржника необоротних і оборотних активів.

12. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/18417/17 стягнуто з Боржника на користь ТОВ "Санта Софія" заборгованість у розмірі 1120000,00 і судовий збір у розмірі 16800,00 грн. Видано наказ, але судове рішення не виконано в примусовому порядку (виконавче провадження НОМЕР_1), оскільки у Боржника відсутні грошові кошти та майно, за рахунок якого можна задовольнити вимоги стягувача.

Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

13. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2024, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Боржника, ліквідовано Боржника, провадження у справі закрито тощо.

14. Судові рішення мотивовано підтвердженням здійснених у ліквідаційній процедурі заходів належними доказами, вчинення ліквідатором Боржника всіх необхідних для пошуку та виявлення майна банкрута дій шляхом звернення до відповідних реєстраційних органів, а отже, наявність підстав для затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута.

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

15. Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕйПіЕс Україна") подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та ухвалу місцевого господарського суду, а справу передати для продовження розгляду до господарського суду першої інстанції.

16. Касаційну скаргу (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги) подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

17. Скаржник посилається на неправильне застосування господарськими судами положень статті 65 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) через неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №927/1191/14, від 23.05.2018 у справі №905/2727/16.

18. Скаржник наголошує, що в ліквідаційній процедурі завданням ліквідатора є не проста констатація факту відсутності майна, а дієвий і належний пошук майна банкрута. Тому ліквідатор у звіті має довести, що його дії мали саме мету пошуку та виявлення майна, майнових прав, законних очікувань банкрута під час ліквідаційної процедури. При цьому кількість запитів до відповідних органів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси шляхом реалізації ліквідатором принципу повноти дій.

19. Скаржник зауважує на необхідність перевірки господарським судом у судовому засіданні, зокрема, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, достовірності змісту ліквідаційного балансу тощо.

20. Водночас скаржник зазначає, що ліквідатор Боржника не отримав виписки по рахунках Боржника, не провів усього спектру дій, направлених на з`ясування питання про те, яким чином використовувались кредитні кошти, отримані в ПАТ "Фортуна-Банк", та на підставі яких договорів. При цьому жодний правочин Боржника не викликав сумніву ліквідатора Боржника щодо його недійсності / фраудаторності.

21. Ліквідатор Боржника не проаналізував інформації щодо можливого вчинення протиправних дій власниками Боржника, а звернувшись із заявами про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника, не додав до них будь-яких доказів, що стало підставою для відмови в задоволенні таких заяв. На переконання скаржника, проведені ліквідатором Боржника дії вказують на їх поверхневість і викликають у кредиторів сумнів щодо їх повноти.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

22. Інші учасники справи в установлений судом строк не надали відзиви на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

23. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

24. Ліквідація банкрута є однією із судових процедур, які застосовуються щодо боржника (стаття 6 КУзПБ). За своєю суттю ліквідація є припиненням існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного банкрутом. Прядок проведення цієї процедури врегульований у розділі IV КУзПБ.

25. Зокрема, положеннями статті 62 та частини 1, 2 статті 65 КУзПБ передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків до звіту ліквідатора, які подаються суду разом із зазначеним звітом та є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинно виникати обґрунтований сумнів щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).

26. Розгляд та затвердження ліквідаційного балансу судом є обов`язковим предметом судового засідання, за наслідком якого приймається рішення про ліквідацію (припинення) юридичної особи боржника. Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи.

27. Затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен надати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, в тому числі додержання порядку продажу майна банкрута, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству складеного ліквідаційного балансу та всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута, для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з`ясувати чи здійснювались ліквідатором заходи для виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута.

28. Висновки суду про встановлені обставини та їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглядаючи ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора, в судовому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість, правомірність та повноту дій ліквідатора, а також достовірність змісту ліквідаційного балансу.

29. Подібний за змістом висновок Верховний Суд неодноразово викладав у своїх постановах, зокрема, в постанові від 12.09.2019 у справі №914/3812/15 та постанові від 14.02.2018 у справі №927/1191/14, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

30. Зазначаючи про принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 02.09.2021 у справі №910/3438/13 також звернув увагу на критерій обґрунтованості сумнівів щодо повноти дій ліквідатора, з урахуванням чого на кредитора або іншу особу, яка оспорює дотримання цього принципу, покладений обов`язок обґрунтовувати, що саме не вчинив ліквідатор і як це вплинуло на результат формування ліквідаційної маси.

31. Тож згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, заперечуючи звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс боржника з підстав неналежного виконання ліквідатором боржника своїх обов`язків у ліквідаційній процедурі та неповноти здійснених ним заходів у цій процедурі, з урахуванням положень частини 6 статті 61 КУзПБ, статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, кредитор або інша особа має довести, що ці порушення з боку ліквідатора мали місце та призвели до недотримання порядку здійснення ліквідаційної процедури, і тим самим вплинули на формування ліквідаційної маси і на задоволення вимог кредиторів, відтак - на результати ліквідаційної процедури боржника, а подальше провадження у справі про банкрутство в контексті збільшення судових витрат у справі та застосування додаткових інструментів задля задоволення вимог кредиторів є виправданим.

32. Натомість ліквідатор у звіті, в силу покладених на нього КУзПБ завдань у ліквідаційні процедурі, має довести, що його дії мали саме мету пошуку і виявлення майна банкрута. Під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані та логічні дії, а також здійснювати запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності банкрута. При цьому кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси.

33. Повноваження ліквідатора визначені статтею 61 КУзПБ, зокрема, згідно з частиною 2 якої під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

34. Верховний Суд неодноразово (зокрема у постанові від 07.10.2021 у справі №914/3812/15) звертав увагу на те, що невід`ємним критерієм дотримання принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі є з`ясування усіх необхідних обставин для вирішення питання покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника через доведення його до банкрутства.

35. Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

36. Притягнення винних у доведені до банкрутства осіб до субсидіарної відповідальності є механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

37. Першочерговою метою застосування цього механізму є створення для кредиторів у межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав, законних інтересів та задоволення вимог, що відповідає загальній меті процедур банкрутства та кореспондується з обов`язком здійснення ліквідатором всієї повноти передбачених законом повноважень і заходів спрямованих на досягнення цієї мети у ліквідаційній процедурі.

38. Тобто саме детальний аналіз ліквідатором фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи (висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №906/904/16, від 02.09.2020 у справі №923/1494/15, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15 (902/579/20)).

39. Крім того, частиною 6 статті 34 КУзПБ передбачено притягнення органів управління боржника до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів у випадку, якщо вони порушили вимоги щодо зобов`язання боржника у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності. Подібні за змістом норми також містив Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинний на момент відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника) у статті 95.

40. Отже, поданий на затвердження звіт ліквідатора з додатками має включати обґрунтовані висновки щодо наявності / відсутності підстав покладення на відповідних осіб солідарної та / або субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства тощо, підтверджені як аналізом фінансового становища банкрута, так і безпосереднім дослідженням підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство та сукупності правочинів, інших юридичних дій, здійснених під впливом винних осіб, а також їх бездіяльності, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

41. Під час затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу висновки ліквідатора щодо відсутності підстав покладення субсидіарної відповідальності на пов`язаних з боржником осіб підлягають перевірці господарським судом на предмет їх правомірності, повноти та обґрунтованості, із наведенням відповідної мотивованої оцінки в ухвалі суду за результатами розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

42. Проте зі змісту оскаржуваних у цій справі судових рішень Верховний Суд вбачає, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій при їх ухваленні не врахували викладених висновків Верховного Суду щодо необхідності здійснення під час розгляду ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора ретельної перевірки повноти дій ліквідатора, зокрема щодо обґрунтованості висновків про відсутність підстав покладення субсидіарної відповідальності на керівників та засновників боржника.

43. За змістом оскаржуваної ухвали, при її ухваленні місцевий господарський суд обмежився констатацією того, що в ліквідаційному балансі Боржника відображено відсутність майнових активів, фактичне зупинення діяльності Боржника, неможливість встановлення його місцезнаходження.

44. Тобто господарський суд дійшов висновку про вжиття ліквідатором всіх встановлених КУзПБ заходів по здійсненню та завершенню ліквідаційної процедури, виходячи лише з невиявлення майна Боржника, за рахунок якого можливо було б погасити кредиторську заборгованість. При цьому господарський суд послався на те, що ліквідатор Боржника розробив і здійснив заходи з розшуку, виявлення та повернення майна Боржника, не зазначивши конкретно, в чому полягають такі заходи, та не надавши правової оцінки їх ефективності та достатності.

45. Також у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні зазначення про проведення ліквідатором аналізу фінансового становища Боржника, зокрема, щодо з`ясування підстав виникнення заборгованості перед кредиторами в цій справі, наявності чи відсутності ознак доведення до банкрутства, виведення активів, моменту виникнення обставин неплатоспроможності Боржника, дотримання вимог законодавства щодо своєчасного звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство та / або приховування банкрутства тощо.

46. Господарський суд першої інстанції з наведеного питання послався лише на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2024, якою відмовлено у задоволенні заяв ліквідатора банкрута про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута через недодання ліквідатором Боржника до заяв будь-яких доказів.

47. У резолютивній і мотивувальній частинах указаної ухвали не зазначено, щодо притягнення яких саме осіб до субсидіарної відповідальності вирішено питання господарським судом, окрім посилання на заяви, подані ліквідатором Боржника 06.09.2023 і 25.09.2023. А згідно з матеріалами справи, ліквідатор у поданій 06.09.2023 заяві просив визнати солідарним відповідачем за зобов`язаннями ТОВ "Східна агропродовольча компанія" у справі №910/22710/17 бенефіціара ОСОБА_1 , а в поданій 25.09.2023 заяві просив визнати солідарним відповідачем за зобов`язаннями ТОВ "Маніфесто" у цій справі бенефіціара ОСОБА_2 .

48. Зазначена ухвала наразі не є предметом касаційного оскарження, тому Верховний Суд не надає оцінки викладеним у ній висновкам місцевого господарського суду щодо їх обґрунтованості, однак зауважує, що з її змісту не вбачається підстав для висновку про розгляд господарським судом питання щодо притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника інших осіб, передбачених частиною 2 статті 61 КУзПБ (окрім ОСОБА_2 , що визначений як бенефіціар Боржника), зокрема, його учасників, керівника тощо.

49. Апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові наведені порушення, допущені господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали, не усунув.

50. Отже, суди як першої, так і апеляційної інстанцій не з`ясували наявність у звіті ліквідатора висновку про об`єктивну відсутність підстав для покладення солідарної та / або субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника на його керівника чи засновників тощо з огляду на: дослідження обставин щодо підстав виникнення заборгованості Боржника перед кредиторами у справі про банкрутство; аналіз правочинів, що завдали збитків Боржнику чи призвели до збільшення кредиторської заборгованості, набуття майна за відсутності активів для розрахунку за нього, а також дій суб`єктів відповідальності щодо вчинення таких правочинів та захисту майнових інтересів Боржника; перевірку дійсного відображення у первинних документах та на балансі Боржника руху коштів, майна, з урахуванням, зокрема, добросовісності поведінки зазначених осіб (керівника, органів управління, учасників), вчинення ними необхідних дій, спрямованих на передання арбітражному керуючому необхідної документації щодо діяльності Боржника тощо.

51. Тобто суди на виконання функцій судового контролю не перевірили, чи здійснив ліквідатор Боржника детальне та повне дослідження підстав та причин виникнення кризової ситуації, що призвела до його банкрутства, а також не надали оцінки повноті та обґрунтованості такого дослідження, відповідності фактичним обставинам.

52. Зважаючи на таке, Верховний Суд вважає передчасним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, ліквідацію Боржника із наступними процесуальними наслідками, закриття провадження у справі, адже він не ґрунтується на належному виконанні вимог статей 79, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки наявних у справі та додатково поданих доказів, всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, через неврахування судами усталеної правової позиції Верховного Суду щодо застосування принципів безсумнівності повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі та судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.

53. Такі порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

54. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу належить задовольнити.

55. Відповідно до положень статей 300, 310 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з переданням справи до господарського суду першої інстанції для продовження розгляду.

56. Під час розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, надати належну оцінку повноті дій ліквідатора з аналізу фінансово-господарського стану боржника та виявлення його активів, а також висновкам щодо наявності чи відсутності підстав для покладення на відповідних осіб субсидіарної та / або солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

Розподіл судових витрат

57. Оскільки справа направляється до суду першої інстанції для продовження розгляду, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 у справі №910/6509/18 скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Пєсков