ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"04" квітня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1059/25

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарттендер» (03037, місто Київ, вулиця Петра Радченка, будинок 27, офіс 102, код 41817392) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Медлогістик» (08205, Київська обл., Бучанський р-н, місто Ірпінь, вул. Грибоєдова, будинок 2, код 35463564) 3230,00 грн за договором приєднання № SO-2015-003 про надання доступу до онлайн-сервісу під час проведення процедур публічних закупівель Prozorro

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарттендер» звернулось до господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Медлогістик» 3230,00 грн за договором приєднання № SO-2015-003 про надання доступу до онлайн-сервісу під час проведення процедур публічних закупівель Prozorro.

За змістом статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

Згідно з п. 2 ч. 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

В заяві про видачу судового наказу місцезнаходження заявника вказано як: м. Київ, вулиця Петра Радченка, будинок 27, офіс 102. Однак як вбачається з відомостей, що містяться у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарттендер» є 03037, місто Київ, вулиця Петра Радченка, будинок 27, офіс 102.

Отже заявником при поданні до суду заяви про видачу судового наказу зазначено неповну адресу заявника.

Таким чином, заявником не дотримано вимог п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 4 ч. 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У заяві про видачу судового наказу заявник посилається на те, що ним на виконання положень договору приєднання № SО-2015-003 про надання доступу до онлайн-сервісу під час проведення процедур публічних закупівель Prozorro надавались боржнику послуги із доступу до онлайн-сервісу для подання тендерної пропозиції та/або пропозиції учасника закупівлі під час проведення процедур публічних закупівель. Заявник також, зазначає, що вказаний договір є договором приєднання в розумінні статті ст. 634 Цивільного кодексу України, тому сторони не підписують паперовий договір, оскільки він вважається укладеним в письмовій (електронній) формі з моменту його акцептування замовником.

Проте, заявником взагалі не надано доказів акцептування договору приєднання № SО-2015-003 про надання доступу до онлайн-сервісу під час проведення процедур публічних закупівель Prozorro Приватним підприємством «Медлогістик».

Таким чином, заявником не дотримано вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9, частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Керуючись ст. 148, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 152, ст.ст. 153, 234 Господарського процесуального кодексу України

постановив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Смарттендер» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Медлогістик» 3230,00 грн за договором приєднання № SO-2015-003 про надання доступу до онлайн-сервісу під час проведення процедур публічних закупівель Prozorro.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Рябцева