РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.04.2025Справа №910/15815/24
за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення 78 700,85 грн,

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 46 163,50 грн, пені у розмірі 4051,01 грн, інфляційних втрат у розмірі 23 924,45 грн та 3% річних у розмірі 4561,89 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав в повному обсязі обов`язку зі страхового відшкодування, а тому залишок несплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 46 163,50 грн підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у матеріалах справи документами.

Через діловодство суду 31.12.2024 від Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки позивач просить стягнути саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а не оцінену шкоду із врахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Представник відповідача наголошує, що страховий акт та рахунок не є належними та допустимими доказами для оцінки шкоди, за відсутності звіту чи висновку про визначення вартості

Також представник відповідача вказав, що у звіті про визначення вартості матеріального збитку №1546, вартість матеріального збитку склала 61 301,72 грн без урахування ПДВ на запасні частини, а відтак страховик в повному обсязі виплачено страхове відшкодування у сумі 58 701,72 грн з урахуванням врахованої суми франшизи у розмірі 2600 грн.

Через систему "Електронний суд" 02.01.2025 від Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідачем самостійно долучено до відзиву звіт №1546 від 26.05.2024, в якому зазначена вартість складових, що підлягають заміні у розмірі 34 478,52 грн без застосування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки на момент ДТП строк експлуатації автомобіля не перевищував 5 років.

Також представником позивача наголошено, що у наданому відповідачем звіті №1546 від 26.05.2024 ціни на запасні частини та роботи є заниженими, у порівнянні з цінами офіційного дилера під час ремонту, а тому враховуючи відсутність законних підстав застосування коефіцієнту фізичного зносу та утримання ПДВ, з урахуванням 2600 грн франшизи, вартість відновлювального ремонту становила 104 865,22 грн, тому залишок несплаченої відповідачем суми є 46 163,50 грн.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2020 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №205/078/001421, згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Lexus RX350, д.р.н. НОМЕР_1 , 2020 року випуску, у тому числі і на випадок настання такого страхового ризику, як ДТП.

Строк страхування з 04.11.2020 по 03.11.2021. Страхова сума - 1 917 830 грн.

Відповідно до пункту 15 договору страховий знос деталей при виплаті страхового відшкодування не враховується.

Згідно пункту 16 договору страхування вартість матеріального збитку може встановлюватися за рахунком СТО.

Вигодонабувачем по договору є ОСОБА_2 , якій автомобіль Lexus RX350, д.р.н. НОМЕР_1 , 2020 року випуску, належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

10.02.2021 ОСОБА_1 подав Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" заяву-повідомлення про пошкодження застрахованого ТЗ в ДТП 08.02.2021, о 10:55 в місті Києві з вини водія ОСОБА_3 , яка керувала транспортним засобом Jeep Patriot, д.р.н. НОМЕР_3 ; ОСОБА_2 подала Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" заяву про виплату страхового відшкодування на гарантійне СТО.

10.02.2024 після первинного огляду складено акт огляду транспортного засобу.

18.02.2021 на СТО ТОВ "ВІДІ Еліт" було здійснено додатковий огляд Lexus RX350, д.р.н. НОМЕР_1 , 2020 року випуску та складено протокол огляду транспортного засобу.

17.03.2021 ТОВ "ВІДІ Еліт" склало рахунок №ЕЛюС-0006154 про вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 117 425,21 грн.

23.03.2021 Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" затверджено страховий акт та виплачено на рахунок ТОВ "ВІДІ Еліт" вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 117 425,21 грн.

Позивач наголошує, що відповідно до приписів статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування" (в редакції на момент ДТП) та статті 108 Закону України "Про страхування" (в новій редакції), до нього перейшло право зворотної вимоги до особи відповідальної за завдані збитки в порядку суброгації.

Відповідно до відповіді (довідки) від НПУ (Національної поліції України), отриманої позивачем через базу даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, 08.02.2021 о 10:55 в м. Києві, по вул. Васильківська, 42 мало місце ДТП за участі транспортних засобів: Lexus RX350, д.р.н. НОМЕР_1 , 2020 року випуску, під керуванням ОСОБА_2 та Jeep Patriot, д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Винуватцем ДТП є водій транспортного засобу Jeep Patriot, д.р.н. НОМЕР_3 - ОСОБА_3 , яка порушила п.2.3 б та 13.1 Правил дорожнього руху України і на яку було складено протокол про адміністративне порушення.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2021 у справі №752/4852/21 підтверджено, що ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, за що її було притягнуто до відповідальності по статті 1245 КУпАП.

Відповідно до інформації з бази даних МТСБУ, станом на момент ДТП Jeep Patriot, д.р.н. НОМЕР_3 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" - АР/4354682 з лімітом відшкодування за шкоду, заподіяна майну 130 000 грн та франшизою 2600 грн.

07.05.2021 Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" направило на адресу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" претензію на суму 117 425,21 грн.

07.06.2021 на рахунок позивача надійшли кошти у сумі 58 701,72 грн; 16.06.2024 позивач отримав лист відповідача, у якому зазначено про те, що страховиком прийнято рішення зі сплати страхового відшкодування лише на суму 58 701,72 грн.

Позивач вважаючи недоплату страхового відшкодування у розмірі 46 163,50 грн протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Lexus RX350, д.р.н. НОМЕР_1 , 2020 року випуску, тобто станом на дату ДТП 08.02.2021 строк експлуатації вказаного автомобіля не перевищував 5 років.

Згідно зі складеним на замовлення відповідача звітом від 26.05.2021 №1546, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу марки Lexus RX350, д.р.н. НОМЕР_1 , 2020 року випуску, становить 0.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

Так, у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Приймаючи до уваги визначену вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Lexus RX350, д.р.н. НОМЕР_1 , 2020 року випуску, на підставі виставленого ТОВ "ВІДІ Еліт" рахунку № ЕЛюС-0006154 выд 17.03.2021 на суму 117 425,21 грн, а також фактичну сплату позивачем 117 425,21 грн. на рахунок ТОВ "ВІДІ Еліт", позивачем обґрунтовано визначено розмір заподіяної шкоди в сумі 117 425,21 грн.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України «Про страхування».

Відповідно до даних полісу № АР/4354682 розмір франшизи становить 2600 грн.

Оскільки відповідачем вже сплачено на користь позивача 58 701,72 грн., вимоги позивача про стягнення залишку суми відшкодування в розмірі 46 163,50 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 4051,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 23 924,45 грн та 3% річних у розмірі 4651,89 грн., з приводу чого, судом зазначається наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п.2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до статті 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Водночас, згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Початком строку, за який нараховуються компенсаційні виплати та штрафні санкції вважається наступний день, після отримання частини страхового відшкодування, а саме 11.08.2021.

Суд, перевіривши розрахунок пені встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 4051,01 грн пені за період з 11.08.2021 по 10.02.2022.

Крім того, відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з інформаційним листом Вищого господарського суду України від 28.11.2017 №01-06/1697/17 «Про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України» формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону інфляційні втрати, нараховані на суму боргу, та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні кредитору матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові.

За висновками суду, розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, який наведений позивачем у позові, є арифметично вірними, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано Договір №1/07-2024 про надання правової допомоги від 15.07.2024, Акт про надання правової допомоги № 206 від 19.12.2024 на суму 8 000,00 грн, платіжну інструкцію №162228409 від 19.12.2024 на суму 8000 грн, ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи надані представником позивача документи на підтвердження наданих адвокатом послуг та з огляду на подані відповідачем заперечення, судом зазначається таке.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача, щодо того, що заявлена сума витрат позивачем у розмірі 8 000,00 грн на правову допомогу не відповідає критеріям реальності, з огляду на те, що даний спір є спором незначної складності, а спірні правовідносини не передбачають дослідження і застосування адвокатом великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, з огляду на те, що судом було встановлено факт неправомірного ухилення відповідача від сплати страхового відшкодування у повному обсязі, що в свою чергу призвело до звернення позивача до суду із позовом.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат у розмірі 8 000,00 грн підтверджується матеріалами справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, суд приходить до висновку про можливість покладення зазначених витрат на відповідача, стягнувши з останнього на користь позивача 8 000,00 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язань щодо відшкодування шкоди в порядку регресу заявленої позивачем суми, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати шкоду в заявленому позивачем розмірі.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 231, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ідентифікаційний код: 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ідентифікаційний код: 20602681) страхове відшкодування у розмірі 46 163 (сорок шість тисяч сто шістдесят три) грн 50 коп., пеню у розмірі 4051 (чотири тисячі п`ятдесят одну) грн. 01 коп., інфляційні втрати у розмірі 23 924 (двадцять три тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн. 45 коп., 3% річних у розмірі 4651 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят одну) грн. 89 коп., судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна