УХВАЛА

про задоволення самовідводу судді

м. Київ

02.04.2025Справа № 910/4887/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Оус Дістрибюшн » ( 52500, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, м. Синельникове, вул. каштанова, буд. 6 )

До Товариства з обмеженою відповідальністю « Дімед » ( 49068, м. Дніпро, вул. Миколи Хвильового, 6 )

про стягнення 200 000, 00 грн та зобов`язання вчинити дії

Суддя Бондаренко-Легких Г. П .

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю « Оус Дістрибюшн » звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Дімед », в якому просить суд з метою захисту майнових авторських прав позивача на програмне забезпечення, яке засвідчено свідоцтвом № 116869:

- Заборонити ТОВ « Дімед » ( , адреса реєстрації: вул. Миколи Хвильового, 6, м. Дніпро, 49068 ) надавати доступ до Програмного забезпечення « TD Control » для універсальних стендів з перевірки компонентів дизельних паливних систем - форсунок, насосів, рейлів, регуляторів тиску і датчиків тиску» в мережі Інтернет або в будь-який інший спосіб;

- Стягнути з ТОВ « Дімед » ( , адреса реєстрації: вул. Миколи Хвильового, 6, м. Дніпро, 49068 ) компенсацію (разового грошового стягнення) на користь ТОВ « ОУС Дістрібюшн » ( , адреса реєстрації: вул. Каштанова , 6 , м. Синельникове, Дніпропетровська область, 52500 ) у розмірі 200 000 (двісті тисяч гривень).

26.04.2024 Господарський суд міста Києва , дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 26.04.2024 для усунення недоліків позовної заяви зазначеним у ухвалі шляхом.

30.04.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло дві (2) заяви про усунення недоліків позовної заяви, якими позивач усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 26.04.2024.

03.05.2024 суд відкрив провадження у справі №910/4887/24, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначив на 25.06.2024.

25.06.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 25.06.2024 прибув представник позивача, відповідач або його уповноважений представник не прибули.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, ухвалив направити справу за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, про що постановив відповідну ухвалу від 25.06.2024.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 про направлення справи за підсудністю.

28.03.2025 матеріали справи №910/4887/24 повернулись до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду та за протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду передані на розгляд судді Бондаренко-Легких Г. П .

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 №475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді спору щодо її прав та обов`язків цивільного характеру в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Існування неупередженості повинно бути визначено за суб`єктивним та об`єктивним критеріями, як те зазначено в рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Micallef v. Malta» (Мікалефф проти Мальти).

Тобто, в кожному окремому випадку необхідно визначити чи характер та рівень стосунків у справі вказують на відсутність неупередженості з боку суду («Micallef v. Malta» (Мікалефф проти Мальти). Так, кожний суддя стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості повинен відмовитись від розгляду справи («Micallef v. Malta» (Мікалефф проти Мальти).

З метою забезпечення судом необхідної довіри, потрібно також враховувати внутрішню організацію суду. Існування процедур для забезпечення безсторонності у національному законодавстві, а саме, правил, що регулюють відсторонення суддів, є важливим фактором («Micallef v. Malta» (Мікалефф проти Мальти).

Такі правила демонструють спробу законодавства усунути всі сумніви стосовно неупередженості судді або суду у справі, і створити спробу забезпечити безсторонність шляхом ліквідації причин таких сумнівів. Більш того, для забезпечення безсторонності, законодавство спрямоване на усунення будь-яких проявів упередженості і, таким чином, сприяє довірі суспільства до суду («Meћnariж v. Croatia» (Межнаріч проти Хорватії).

Також, пунктом 28 рішення ЄСПЛ у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.10.2010 визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24.02.93, п. п. 27, 28 і 30, рішення справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 42). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10.06.96, п. 38).

Одночасно, статтею 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Положення зазначеної статті випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 у складі судді Бондаренко-Легких Г. П. про направлення справи за підсудністю була мотивована тим, що суд не вбачає підстав вважати, що порушення майнових прав позивача відбулось саме з використанням мережі Інтернет.

З огляду на те, що зазначені переконання судді залишилось не змінними та не дозволяють розглянути справу поза їх наявністю, що є суб`єктивним критерієм безсторонності судді, а отже з метою усунення сумнівів в неупередженості судді у сторін, є підставою для самовідводу судді від розгляду справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

За змістом приписів частини 1, 2 статті 39 Господарського процесуального кодексу України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно частини 8 статті 39 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно частини 9 статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.

У зв`язку з вище викладеним, з метою недопущення розгляду справи №910/4887/24 упередженим щодо правових питань складом суду, самовідвід судді Бондаренко-Легких Г. П. від розгляду справи №910/4887/24 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 32, 35, 38-40, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Самовідвід судді Бондаренко-Легких Г. П. від розгляду справи №910/4487/24 - задовольнити.

2. Матеріали справи №910/4487/24 передати уповноваженому працівнику Господарського суду міста Києва для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл справи.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г.П. Бондаренко-Легких