ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" квітня 2025 р. Справа № 924/1071/24

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю.В., при секретарі судового засідання Жиромській А.Ю.,розглянувши матеріали справи

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії Подільський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємство Ліси України, м. Чернівці

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився ( Талалай А.С. згідно довіреності присутній в судовому засіданні 27.03.2025),

від відповідача: Сукач Р.Л. згідно довіреності від 01.01.24 ( в режимі відеоконференції),

встановив:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення заборгованості в сумі 55380,60 грн. за договором №51 від 21.03.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про невиконання відповідачем умов укладеного договору №51 від 21.03.2022, згідно якого позивач передав у власність відповідача лісоматеріали для будівництва оборонних споруд, що підтверджується видатковими накладними.

Позивач звертає увагу, що ним, як постачальником виконано всі зобов`язання за договором, а саме: в обумовлені договором строки до 25.04.2022 поставлено одержувачу лісоматеріали на суму 55380,60 грн. Натомість, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України свої зобов`язання по оплаті отриманого товару за договором поставки не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за вказаним договором в сумі 55380,60 грн., що підлягає стягненню.

У відповіді на відзив, сформованому через систему «Електронний суд» 31.12.2024, позивач зазначає, що військова частина, будучи бюджетною установою та розпорядником бюджетних коштів та узявши на себе бюджетне зобов`язання як покупець товару за договором, повинна була зареєструвати його в органах державної казначейської служби для належної оплати. Крім того, зауважує, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідач - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у поданому через систему «Електронний суд» 23.12.2024 відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що з метою термінового облаштування вогневих позицій та оборонних споруд навколо ВП Хмельницька АЕС після оголошення воєнного стану в державі, відповідачем здійснено запит до Хмельницької обласної військової адміністрації щодо забезпечення військової частини лісоматеріалами, який в подальшому скеровано до лісових господарств області задля передачі лісоматеріалів в можливих об`ємах.

У відзиві звертає увагу на принцип свободи договору, з огляду на який усі умови договору №51 від 21.03.2022, в тому числі і ті, які в силу закону є істотними, були взаємоузгодженими обома сторонами шляхом підписання їх керівниками. Умови даного договору були сформульовані виходячи з обставин, які склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації та запровадженням на території України правового режиму воєнного стану.

Зазначає, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, а погоджує свої кошторисні призначення з Головним управлінням Національної гвардії України як розпорядником бюджетних коштів, що спростовує твердження позивача про наявність обов`язку у відповідача з реєстрації бюджетних зобов`язань за придбання товару. На час повномасштабного вторгнення видатки на придбання лісоматеріалів не були погоджені, інші військові частини на той час такі ж матеріали отримували на безоплатній основі.

Крім того, враховуючи встановлений сторонами строк дії договору до 25.04.2022, вважає себе звільненим від виконання зобов`язань за вказаним договором в силу пункту 3.2 цього договору, згідно якого отримувач звільняється від зобов`язань щодо оплати за поставлений товар після закінчення терміну дії договору.

Представник позивача в судовому засіданні 27.03.2025 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

Згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України №885 від 28.10.2022 Державне підприємство "Ізяславське лісове господарство" приєднано до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яке є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства Ізяславське лісове господарство.

Відповідно до наказу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №1910 від 18.10.2024 року «Про припинення філії «Ізяславське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» філію «Ізяславське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» припинено шляхом її закриття.

Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 2325 від 31.12.2024 року «Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Подільським лісовим офісом» затверджено передавальні акти активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше по філіях, що координуються Подільським лісовим офісом, зокрема і філії «Ізяславське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

21.03.2022 між державним підприємство "Ізяславське лісове господарство" (постачальником) та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (отримувачем) укладено договір №51.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується до 25 квітня 2022 року передати у власність отримувача лісоматеріали для будівництва оборонних споруд, а отримувач зобов`язується прийняти товар на умовах даного договору.

Товар: лісоматеріали круглі та деревина дров`яна, код ДК 021:2015:03410000-7: Деревина (п.1.2. договору).

Кількість: 50 (п`ятдесят) м.куб. (п.1.3. договору).

Ціна: лісоматеріали круглі хвойних порід (сосна, ялина), діаметром 10-35 см, клас якості С-D-1100 грн/куб. м без врахування ПДВ (п.1.4. договору).

Відповідно до п.1.6 договору загальна сума договору складається з сум видаткових накладних, виписаних на підставі даного договору.

Згідно з п.2.1. договору розрахунки проводяться в національній валюті України гривні, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п.2.2. договору отримувач проводить оплату товару за наявності виділеного фінансування.

Оплата вартості товару здійснюється на підставі належним чином оформленої видаткової накладної, наданої постачальником (п.2.3 договору).

Відповідно до п.3.1. договору у разі порушення умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Отримувач звільняється від зобов`язань щодо оплати за поставлений товар після закінчення терміну дії цього договору (п.3.2 договору).

Згідно п.4.1 договору даний договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 25.04.2022 року.

Усі зміни та доповнення до даного договору будуть мати силу, лише якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін (з використанням факсимільного, телексного та електронного зв`язку) (п.7.1. договору).

Відповідно до п.7.2. договору в разі продовження строку дії воєнного стану в Україні сторони можуть продовжити термін дії цього договору до закінчення воєнного стану.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками.

На виконання умов договору, позивачем було відвантажено відповідачу товар на суму

55380,60 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними: ТТН-ліс серія ХМБ №805879 від 14.04.2022 - 12644,28 грн.; ТТН-ліс серія ХМБ №805890 від 15.04.2022 - 3978,48 грн.; ТТН-ліс серія ХМБ №805891 від 15.04.2022 - 5280,00 грн.; ТТН-ліс серія ХМВ №080663 від 15.04.2022 - 11391,60 грн.; ТТН-ліс серія ХМБ №805892 від 15.04.2022 - 2192,52 грн.; ТТН-ліс серія ХМВ №290047 від 15.04.2022 - 4142,16 грн.; ТТН-ліс серія ХМБ №805897 від 18.04.2022 - 11395,56 грн.;ТТН-ліс серія ХМБ №805898 від 18.04.2022 - 4356,00 грн.

15.09.2023 та 06.11.2024 позивачем на адресу відповідача цінними листами з описом вкладення скеровано претензії про щодо сплати грошових коштів в сумі 55380,60 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу позивача скеровано відповіді на претензії за вих.№1118 від 25.09.2023 та за вих.№2012 від 18.11.2024, за змістом яких відповідачем відмовлено у оплаті грошових коштів за договором №51 від 21.03.2022 з огляду на закінчення строку його дії та відсутністю фінансування на придбання лісоматеріалів.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплатив кошти, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення заборгованості у сумі 55380,60 грн. за договором №51 від 21.03.2022.

Дослідивши наявні в справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

У справі, що розглядається, предметом позову є вимога позивача про стягнення заборгованості за поставлену продукцію (лісоматеріали) за договором №51 від 21.03.2022.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч.1 ст.179 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.03.2022 між державним підприємством "Ізяславське лісове господарство", як постачальником, та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, як отримувачем, укладено договір № 51, відповідно п.1.1 якого постачальник зобов`язується до 25 квітня 2022 року передати у власність отримувача лісоматеріали для будівництва оборонних споруд, а отримувач зобов`язується прийняти товар на умовах даного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 ГК України).

Згідно ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Предмет,ціна та строк дії договору визначені у п.п.1.1, 1.2,1.4 та 1.6 договору.

Матеріалами справи стверджується, зокрема, товарно-транспортними накладними: ТТН-ліс серія ХМБ №805879 від 14.04.2022; ТТН-ліс серія ХМБ №805890 від 15.04.2022; ТТН-ліс серія ХМБ №805891 від 15.04.2022; ТТН-ліс серія ХМВ №080663 від 15.04.2022; ТТН-ліс серія ХМБ №805892 від 15.04.2022; ТТН-ліс серія ХМВ №290047 від 15.04.2022; ТТН-ліс серія ХМБ №805897 від 18.04.2022;ТТН-ліс серія ХМБ №805898 від 18.04.2022 здійснення позивачем у встановлений п.1.1 договору строк поставки товару (лісоматеріалів) на суму 55380,60 грн. та його прийняття військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Сторонами узгоджено і порядок здійснення розрахунків за даним договором, а саме у пунктах 2.1-2.3 договору визначено, що розрахунки проводяться в національній валюті України гривні, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника; отримувач проводить оплату товару за наявності виділеного фінансування; оплата вартості товару здійснюється на підставі належним чином оформленої видаткової накладної, наданої постачальником.

Разом з тим, у пункті 3.2 Договору сторонами узгоджено, що отримувач звільняється від зобов`язань щодо оплати за поставлений товар після закінчення терміну дії цього договору.

Суд враховує, що відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на вищенаведене, суд виходить з вільного волевиявлення та його відповідності внутрішній волі сторін, що спрямовані на настання певних наслідків.

Як вбачається зі змісту договору, волевиявлення сторін спрямоване на те, що після закінчення строку дії договору обов`язок отримувача з оплати товару вважається припиненим.

Сторонами узгоджено строк дії договору - згідно п.4.1 даний договір діє до 25.04.2022.

Суд зауважує, що скеровані на адресу відповідача претензії (від 15.09.2023 та 06.11.2024) щодо сплати грошових коштів в сумі 55380,00 грн., не породжують настання цивільних обов`язків для відповідача.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 11.08.2021 у справі №344/2483/18).

На час звернення до суду з позовом договір №51 від 21.03.2022 є дійсним, в т. ч. і положення пункту 3.2 цього договору щодо звільнення отримувача від оплати після закінчення строку дії договору. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позивачем порушення його права Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, а відтак і підстав для судового захисту такого права шляхом стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 55380,00 грн. за договором №51 від 21.03.2022, у зв`язку з чим у позові належить відмовити.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Крім того, при прийнятті рішення суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

Згідно ст.ст.123, 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя Ю.В. Гладюк

Повний текст рішення складено 03.04.2025 року.

Віддрук. 1 прим. :1 - до справи Позивачу, відповідачу направити рішення до електронного кабінету Електронного суду.