ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025р. Справа № 904/280/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Українська Ізоляція», м. Дніпро

До: Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Жовті Води

Про: стягнення 7 913 454, 14 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

секретар судового засідання Буханець І.П.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Циганок Р.О. (адвокат);

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «НВП «Українська Ізоляція» (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП «СхідГЗК» (відповідач) про стягнення 7 913 454, 14грн. (в т.ч.: 7 662 975,84грн. - вартість неоплаченого товару та 250 478, 30грн. - інфляційні втрати). Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю товару № 507/13/234ВО від 17.07.24р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.24р. відкрито провадження у справі № 904/280/25 за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 18.02.25р.

ДП «СхідГЗК» (відповідач) у відзиві на позов просить зменшити розмір інфляційних нарахувань на 90%, посилаючись на ту обставину, що ДП «СхідГЗК» віднесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. №83; пунктом 2.1 статуту відповідача визначено, що підприємство створене з метою забезпечення потреб атомних електростанцій Україні в урані шляхом видобутку уранових руд, виробництва концентрату природного урану; згідно з наказом Міністерства енергетики України від 07.09.2022р. №1-ДСК ДП «СхідГЗК» внесено до переліку об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору, яке забезпечує потреби в ядерному паливі для атомних електростанцій, що в свою чергу створює ризики для енергетичної безпеки країни; об`єктивна неможливість здійснення своєчасної оплати це є введеним на всій території України воєнним станом, нестабільною ситуацією в країні та недостатністю на рахунку ДП «СхідГЗК» на у зв`язку скрутним матеріальним становищем. Відсутність коштів прямо пов`язана з невиконанням своїх договірних зобов`язань ДП «НАЕК «Енергоатом», який є єдиними покупцем продукції ДП «СхідГЗК» уранового оксидного концентрату згідно умов договору на поставку уранового оксидного концентрату. Продукція ДП «СхідГЗК» використовується виключно для виробництва паливних елементів для атомних електростанцій України, які є відокремленими підрозділами ДП «НАЕК «Енергоатом».

ТОВ «НВП «Українська Ізоляція» (позивач) у відповіді на відзив на позовну заяву вказав, що договір про закупівлю товару № 507/13/234ВО від 17.07.24р. було укладено між позивачем та відповідачем за результатами проведення процедури закупівлі №24379435 (Закупівля: Броня до млина МШР 40*50, UA-2024-06- 18-001095-a | SmartTender) та передбачає платне придбання товару, що свідчить про те, що на дану закупівлю було включено до річного плану закупівель відповідача. Позивач вказує, що відповідач у відзиві на позов не заперечує проти того, що у нього існує заборгованість перед позивачем. Тобто, факт порушення зобов`язань за договором про закупівлю товару № 507/13/234ВО від 17.07.24р. відповідачем не спростований.

Ухвалою суду від 13.03.25р. закрито підготовче провадження та справу №904/280/25 призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 03.04.25р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.24р. між ДП «СхідГЗК» (покупець) та ТОВ «НВП «Українська Ізоляція» (постачальник) укладено договір №507/13/234ВО про закупівлю товару, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п.1.2 договору, а покупець прийняти та оплатити такий товар (п. 1.1.) Постачальник зобов`язується поставити частини машин для обробки мінералів, код ДК 021:2015-4362 (Броня до млина МШР 40*50) за найменуванням, кількості та ціною відповідно до специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.2.) Сума (ціна) договору, відповідно до специфікації №1 становить 6 385 813,20грн., крім того податок на додану вартість 20% - 1 277 162,64грн. Загальна сума становить 7 662 975,84грн. з урахуванням ПДВ 20% (п. 3.1.) Товар, який поставляється відповідно до цього договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (п. 4.1.) Покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів (п. 4.2.). Поставка товару здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках, підписаних працівниками покупця. Термін поставки кожної партії товару протягом 60-ти календарних днів після отримання заявки. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв?язку (факс, електронна пошта, тощо) з наступним направленням оригіналів документів на адресу вказану в цьому договорі (отримання постачальником оригіналу заявки є необов?язковим) (п. 5.1.). Поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад Покупця, ГМЗ ДП «СхідГЗК», вул. Залізнична, 13, м. Жовті Води, Дніпропетровська область) відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. (п. 5.2.). При поставці партії товару постачальник надає документ, що підтверджує якість товару; рахунок фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортні документи (п. 5.3.). Датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця (п. 5.4.) Покупець зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар (п. 6.1.1). Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.12.24р., але в будь якому до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1.).

Сторонами підписано специфікацію №1 до договору №507/13/234ВО від 17.07.24р., якою погоджено поставку товару, а саме: броня №1 (МШ-40Б-001) до млина МШР 40*50 у кількості 54 шт., ціна за одиницю з ПДВ - 70 953,48грн., на суму без ПДВ 3 831 487,92грн.; броня №2 (МШ-40Б-002) до млина МШР 40*50 у кількості 54 шт., ціна за одиницю з ПДВ 47 302,32грн., на суму без ПДВ 2 554 325,28грн. Загальна сума з урахуванням ПДВ 20% - 7 662 975,84грн.

На виконання умов договору позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 7 662 975,84грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: №146 від 12.08.24р. - на суму 2 554 325,28грн., №176 від 03.09.24р. - на суму 2 412 418,32грн. , №189 від 18.09.24р. - на суму 2 696 232,24грн. та товарно-транспортними накладними №89 від 12.08.24р., №102 від 03.09.24р. та №111 від 18.09.24р.; довіреностями №24-0000003 від 12.08.24р., №24-0000004 від 03.09.24р. та №24-0000005 від 18.09.24р.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 7 66 975,84грн. Доказів сплати вказаної заборгованості сторонами не надано.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

У відповідності зі ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми матеріального закону, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за період із жовтня 2024р. по січень 2025р. у розмірі 250 478,30грн.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок здійснено арифметично правильно.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором є підставою для стягнення на користь позивача основної заборгованості у розмірі 7 662 975,84грн. та інфляційних втрат у розмірі 250 478,30грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Верховний Суд вже звертав увагу, що ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Визначені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Крім того, Верховний Суд переглядаючи судові рішення у справі №904/4334/22 у касаційному порядку, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд не може за клопотанням відповідача (боржника) зменшити розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат.

Щодо зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд виходить з того, що у законодавстві відсутні підстави для їх зменшення.

У складі судових витрат позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 70 000,00грн. Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також, в порядку ст. 86 ГПК України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла відповідні витрати, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представлені суду докази в підтвердження надання юридичних послуг не є безумовною підставою для відшкодування витрат в заявленому розмірі, адже розмір відповідних витрат має, крім іншого, відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ч. 4 ст. 126 ГПК України законодавцем надано суду право за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України. За змістом ч. 5 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, якщо їх розмір не відповідає вимогам ч. 4 даної статті. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування понесення витрат на оплату послуг адвоката позивачем подано: договір про надання правничої допомоги №320 від 05.09.24р., укладений між ТОВ «НВП «Українська Ізоляція» та Адвокатськими об`єднанням «Смарт Юрист»; додаток №3 до договору №320 від 05.09.24р.; акт №2 від 11.03.25р. приймання-передачі наданих послуг; звіт про надану правничу допомогу від 11.03.25р.; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №2392 від 07.11.2011р. та ордер АЕ №1353229 від 22.01.25р.

Згідно з п. 1.1. вищезазначеного договору, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Даний договір укладений на строк до 31.12.25р. та набирає чинності з моменту його підписання сторонами. (п. 6.1.).

Відповідно до додатку №3 від 25.12.24р. та до звіту про надану правничу допомогу від 11.03.25р. адвокатом були виконані наступні послуги:

- аналіз отриманих від клієнта документів - 1год.;

- надання правової «кваліфікації обставин справи 30хв.;

- визначення нормативно-правової підстави вимоги 30хв.;

- моніторинг судових рішень 40хв.;

- визначення судової практики застосування правових норм для визначення правової позиції 20хв.;

- підготовка позовної заяви до ДП «СхідГЗК» про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за поставлений товар 5год;

- подача до Господарського суду Дніпропетровської області позовної заяви до

ДП «СхідГЗК» про стязлення суми боргу та штрафних санкцій за поставлений товар;

- аналіз відзиву ДП «СхідГЗК» у справі №904/280/25;

- підготовка та подача до господарського суду Дніпропетровського суду відповідь на відзив у справі №904/280/25;

- участь у підготовчому засіданні 18.02.25р.

Усього витрачено часу 10год. 30хв. Сума виконаних робіт становить 70 000,00грн.

Суд погоджується із твердженнями позивача стосовно часу, який фактично витратив адвокат на: здійснення аналізу отриманих від клієнта документів 1 год.; надання правової кваліфікації обставин справи 30хв.; здійснення моніторингу судових рішень 40хв.

Не погоджується суд із твердженнями позивача стосовно часу, який фактично витратив адвокат на: визначення нормативно-правової підстави вимоги (30хв.), оскільки є тотожним до надання правової кваліфікації обставин справи, на яку адвокат витратив 30хв.; визначення судової практики застосування правових норм для визначення правової позиції (20хв.) є тотожним до здійснення моніторингу судових рішень, на який адвокат витратив 40 хв. та підготовку позовної заяви до ДП «СхідГЗК» про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за поставлений товар, яке зайняла 5 год.

Стосовно здійснення аналізу відзиву на позов та підготовки відповіді на відзив, на що було витрачено адвокатом 2год. 30хв. Суд зазначає, що процесуальні документи у вказаній справі не вимагали значних витрат часу адвоката на їх підготування.

Враховуючи встановлення судом вищезазначеної невідповідності даних, зазначених в звіті про надану правничу допомогу; судом здійснено перерахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу, які склали 35 000,00грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

З урахуванням наведених вище обставин, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на адвокатську допомогу до суми 35 000,00грн., яка на переконання суду є співмірною із часом, необхідним для виконання відповідних робіт/послуг.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 129, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з відповідача Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, м. Жовті Води, вул. Горького, 2; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Українська Ізоляція» (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 25, прим. 300; ): 7 662 975,84грн. заборгованості; 250 478,30грн. - інфляційні втрати, 118 701,81грн. - витрат на сплату судового збору та 35 000,00грн. - витрат на професійну правничу допомогу. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 03.04.25р.

Суддя Васильєв О.Ю.