РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.03.2025Справа № 910/14042/24
За позовом Адвокатського бюро «Киченок Андрія»

до Благодійної організації «Благодійний фонд «Охматдит-здорове дитинство»

про стягнення 692 400, 00 грн,

за зустрічним позовом Благодійної організації «Благодійний фонд «Охматдит-здорове дитинство»

до Адвокатського бюро «Киченок Андрія»

про визнання договору розірваним та зобов`язання повернути документи

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом: Коноваленко Є.О.;

від відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом: Єлєнін С.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Адвокатське бюро «Киченок Андрія» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Благодійної організації «Благодійний фонд «Охматдит-здорове дитинство» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 692 400, 00 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.526, 651, 902, 903 Цивільного кодексу України, ст.188 Господарського кодексу України, ст.27, 29, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльністю», обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором №09-08/2024 про надання правничої допомоги від 09.08.2024, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Разом з позовом, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2024 заяву позивача про забезпечення позову повернуто, з підстав викладених в ухвалі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/14042/24, справу визнано малозначною та її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.11.2024 позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі позовних вимог - 700 000, 00 грн, що перебувають на рахунку відповідача НОМЕР_1 , відкритому в АТ «ОТП БАНК». Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, з підстав наведених в ухвалі.

02.12.2024 позивачем повторно було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі позовних вимог - 692 400, 00 грн, що перебувають на рахунку відповідача НОМЕР_1 , відкритому в АТ «ОТП БАНК». Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, з підстав наведених в ухвалі.

03.12.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо позову та, зокрема, зазначає, що сторонами погоджено фіксований розмір гонорару в формі щомісячної абонентської плати, будь-які інші послуги фондом не узгоджувались та погоджувались, а тому є безпідставними і оплаті не підлягають.

Крім цього, 03.12.2024 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Адвокатського бюро «Киченок Андрія» про визнання договору №09-08/2024 про надання правничої допомоги від 09.08.2024 розірваним з 07.10.2024 та зобов`язання останнього повернути отримані документи, а також документи, видані адвокату для клієнта іншим особам в ході виконання доручення.

Зустрічні позовні вимоги, з посиланням на ст.651, 907 Цивільного кодексу України, ст.188 Господарського кодексу України, ст.29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльністю», обґрунтовані порушенням адвокатським бюро зобов`язань за договором №09-08/2024 про надання правничої допомоги від 09.08.2024, в зв`язку з чим фонд відмовився від такого договору в односторонньому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 прийнято зустрічний позов Благодійної організації «Благодійний фонд «Охматдит-здорове дитинство» (надалі - відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом) до Адвокатського бюро «Киченок Андрія» (надалі - позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом) про визнання договору розірваним та зобов`язання повернути документи та постановлено вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом. Подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.01.2025.

09.12.2024 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, разом із клопотанням про поновлення строку на подання доказів та їх долучення до матеріалів справи і клопотанням про витребування у відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом доказів.

23.12.2024 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом, на виконання вимог ухвали суду, надійшли докази.

24.12.2024 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, разом із клопотанням про витребування у відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом та Міністерства оборони України доказів.

02.01.2025 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшла заява про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду.

09.01.2025 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про залишення без розгляду заяви про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду.

13.01.2025 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про винесення окремої ухвали.

14.01.2025 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

14.01.2025 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про проведення підготовчого засідання без його участі.

У підготовче засідання 15.01.2025 з`явився представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом, представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом у засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом від 07.12.2024 та від 24.12.2024 про витребування доказів у відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом та Міністерства оборони України. Крім цього, суд протокольною ухвалою поновив позивачу за первісним позовом/відповідачу за зустрічним позовом строк на подання доказів та долучив подані 07.12.2024 разом з відповіддю на відзив документи до матеріалів справи. Також суд протокольними ухвалами в порядку ст.74 ГПК України витребував у позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом докази та у відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом письмову заяву та письмові пояснення і продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів.

Крім цього, суд протокольною ухвалою повернув без розгляду заяву відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом від 02.01.2025 про залишення зустрічного позову без розгляду, що подана ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 відкладено підготовче засідання на 11.02.2025

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2025 повернуто без розгляду заяву представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 14.01.2025, з підстав зазначених в ухвалі.

03.02.2025 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про витребування в позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом документів, разом із клопотанням про поновлення строку на його подання.

03.02.2025 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом, на виконання вимог ухвали суду, надійшли додаткові пояснення в справі.

Також 03.02.2025 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом, на виконання вимог ухвали суду, надійшли докази.

10.02.2025 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відмову в прийняті доказів позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом, що подані на виконання вимог ухвали суду, а в разі їх прийняття - просить визнати їх неналежними та недопустимими.

11.02.2025 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшли додаткові пояснення та заперечення на письмові пояснення, разом із клопотанням про поновлення строку на подання доказів та долучення поданих доказів до матеріалів справи.

11.02.2025 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшли заперечення.

Також 11.02.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява свідка, суд протокольною ухвалою від 11.02.2025 відмовив у прийнятті заяви свідка, оскільки така заява, яка в розумінні ч. 1 ст. 73 ГПК України є доказом, однак подана ОСОБА_1., тобто особою, яка не є стороною по справі, іншим учасником справи або їх представником, а тому неуповноважена на подання доказів у справі.

У підготовче засідання 11.02.2025 з`явився представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом, представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом у засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольними ухвалами відмовив у задоволенні клопотання відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом в поновленні строку на подання клопотання про витребування доказів та залишив без задоволення клопотання останнього про витребування доказів. Також суд протокольною ухвалою в порядку ст.74 ГПК України витребував у сторін докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 відкладено підготовче засідання на 25.02.2025.

24.02.2025 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшли додаткові пояснення.

У підготовче засідання 25.02.2025 з`явились представники сторін, у засіданні судом здійснено огляд оригіналу доручення від 28.08.2024, а також представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом повідомила суд про відсутність копії рішення загальних зборів учасників на підставі якого ОСОБА_1 видавалось доручення від 28.08.2024 Адвокатському Бюро «Киченок Андрія».

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, учасниками справи було заявлено про надання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.03.2025.

У судовому засіданні 25.03.2025 представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним підтримала позовні вимоги за первісним позовом та заперечувала проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі, представник відповідача за первісним/позивач за зустрічним позовом заперечував проти задоволення первісного позову, а зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

У судовому засіданні 25.03.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.08.2024 між Адвокатським бюро «Киченок Андрія» (надалі - адвокатське бюро) та Благодійною організацією «Благодійний Фонд «Охматдит - здорове дитинство» (надалі - клієнт) було укладено договір №09-08/2024 про надання правничої допомоги (надалі - договір), відповідно до пункту 1 якого адвокатське бюро надаватиме юридичну допомогу та здійснюватиме представництво клієнта щодо захисту його прав і законних інтересів у господарських справах, питаннях ведення господарської діяльності.

Відповідно до пункту 4 договору визначення розміру щомісячної абонентської плати залежить від ступеню складності доручення, обсягу правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та виконання окремих доручень клієнта.

Сторони, попередньо погодили розмір гонорару (винагороди) у формі щомісячної абонентської плати, що складає 50 000, 00 гривень на місяць. Розмір гонорару включає п`ять годин роботи адвоката/адвокатів адвокатського бюро під час надання правової допомоги.

Підставою для оплати гонорару є акт приймання-передачі наданих послуг та рахунок, які надсилаються клієнту, за погодженими сторонами способами, адвокатським бюро на електронну адресу/месенджери/засобами поштового зв`язку/цінним листом з описом вкладення/новою поштою. Оплата гонорару здійснюється протягом 5 робочих днів з дня отримання акту приймання передачі та рахунку.

Клієнт додатково оплачує адвокату погоджені витрати адвокатського бюро, які останнє понесло для виконання обов`язків за цим договором (обов`язкові платежі, витрати на відрядження, тощо). Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення письмових додаткових договорів. В разі надходження від клієнта доручень, які не є предметом цього договору, клієнт відшкодовує усі понесені витрати, пов`язані з виконанням такого додаткового доручення, та окремо оплачує суму гонорару (винагороду) згідно додаткового рахунку, наданого клієнт адвокатським бюро.

Клієнт додаткового компенсує адвокатському бюро всі інші погоджені витрати на здійснення адвокатського провадження.

У пункті 6 договору сторонами погоджено, що даний договір, якщо він достроково не буде припинений з ініціативи клієнта, діє протягом невизначеного строку, а в ході кримінального процесу доти, доки не будуть вичерпані всі надані національним законодавством засоби захисту і в справі не буде прийнято остаточного рішення.

Договір може достроково припинено за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених цим договором, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правилами адвокатської етики. При цьому клієнт зобов`язаний сплатити адвокатському бюро гонорар за всю роботу, що виконана чи підготовлена до виконання, а адвокатське бюро зобов`язане повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням договору.

01.09.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору (надалі - додаткова угода), згідно з умовами якої внесено зміни до пункту 4 договору в наступній редакції:

«Визначення розміру щомісячної абонентської плати залежить від ступеню складності доручення, обсягу правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та виконання окремих доручень клієнта, гонорар сплачується адвокатському бюро в повному обсязі.

4. Виплата гонорару, винагороди (гонорару успіху) та витрат, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги:

4.1. За надану правову допомогу клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар та винагороду (бонус успіху), відповідно до окремої додаткової угоди (додаткових угод) до цього договору, тощо.

4.3. Клієнт сплачує (відшкодовує) адвокатському бюро витрати пов`язані з наданням правової допомоги, відповідно до окремої додаткової угоди (додаткових угод) до цього договору, тощо.

4.4. Виконання грошових зобов`язань з оплати гонорару, винагороди (бонусу успіху) та відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, здійснюється клієнтом згідно відповідного акту (ів) здачі-приймання адвокатських послуг (правової допомоги). При цьому окремою додатковою угодою (додатковими угодами) до цього договору може бути передбачена авансова (попередня) оплата (повна або часткова) гонорару, винагороди (бонусу успіху) та відшкодування витрат.

4.5. Сторони домовились, що передача від адвокатського бюро до клієнта відповідного акту (ів) здачі-приймання адвокатських послуг (правової допомоги) або окремої додаткової угоди (додаткових угод) вказаних в п.4.4. цього договору, відбувається шляхом направлення в письмовому вигляді на юридичну адресу клієнта та електронну адресу клієнта, не пізніше першого числа місяця наступного за звітним, якщо інший строк оплати не визначено у відповідній додатковій угоді (додаткових угодах) до цього договору.

4.6. Клієнт, отримавши в порядку, визначеному п.4.5 договору акт здачі-приймання адвокатських послуг, зобов`язаний розглянути такий акт або таку окрему угоду протягом наступних 5 робочих днів, та у разі відсутності заперечень підписати, або в строки, вказані в цьому пункті договору направити адвокатському бюро письмове обґрунтоване заперечення.

4.7. Підписаний акт здачі-приймання адвокатських послуг (правової допомоги) або окрема додаткова угода (додаткові угоди) до цього договору, чи обґрунтовані заперечення, направляються клієнтом адвокатському бюро таким чином: направлення в письмовому вигляді на юридичну адресу адвокатського бюро та повідомлення на електронну пошту адвокатського бюро.

4.8. Клієнт підписуючи цю додаткову угоду підтверджує, що він обізнаний та не заперечує щодо наступних умов договору: відповідний акт здачі-приймання наданих послуг або окрема додаткова угода до цього договору вважаються погодженими та підписаними клієнтом, якщо протягом строку, вказаного в п.4.6. договору клієнт не направив адвокатському бюро обґрунтовані письмові зауваження в порядку, встановленому п.4.7. договору.

Згідно з п.4.9. додаткової угоди сторони домовились, що вартість однієї години роботи адвоката, адвокатів адвокатського бюро під час надання правової допомоги складає 6 400, 00 грн на годину.

Сторони домовилися та погодили розмір гонорару (винагороди) у формі щомісячної абонентської плати, що дорівнює 21 годині на місяць та складає 134 400, 00 грн.

Відповідно до пунктів 4.9.1. та 4.10. розмір щомісячного гонорару за надання правової допомоги визначається в окремій додатковій угоді (додаткових угодах) про оплату, що є невід`ємною частиною цього договору. Розмір винагороди (бонусу успіху) за надання правової допомоги та строк його виплати визначаються в окремій додатковій угоді (додаткових угодах) про оплату такої винагороди, що є невід`ємною частиною цього договору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги за первісним позовом, позивач зазначає, що клієнт, у порушення умов вказаного договору, допустив прострочення виконання договірних зобов`язань в частині повної і своєчасної сплати отриманих послуг, з огляду на що позивач за первісним позовом просить суд стягнути суму боргу в загальному розмірі 692 400, 00 грн за надані в серпні-жовтні 2024 року на підставі договору послуги.

Відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом, заперечує проти первісного позову та заявляє зустрічний позов, у якому просить суд визнати договір №09-08/2024 про надання правничої допомоги від 09.08.2024 розірваним з 07.10.2024 та зобов`язати позивача за первісним/відповідача за зустріним позовом повернути отримані документи, а також документи, видані адвокату для клієнта іншим особам в ході виконання доручення. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що адвокатським бюро було надано акти наданих послуг за послуги, які фондом не погоджувались та суми в яких виходять за межі погодженого сторонами фіксованого розміру, в зв`язку з чим фонд використав своє право на розірвання договору в односторонньому порядку.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Укладений між сторонами правочин є договором про надання правової допомоги.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини першої статті 1 зазначеного Закону унормовано, що договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, у свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, предметом первісного позову є вимоги позивача за первісним позовом (адвокатського бюро) до відповідача за зустрічним позовом (клієнта) про стягнення суми боргу в загальному розмірі 692 400, 00 грн за надані в серпні-жовтні 2024 року послуги.

Відповідач за первісним позовом заперечує проти вимог первісного позову та вказує, що адвокатським бюро було надано акти наданих послуг за послуги, які фондом не погоджувались та суми в яких виходять за межі погодженого сторонами фіксованого розміру, в зв`язку з чим фонд використав своє право на розірвання договору в односторонньому порядку і розірвав укладений між сторонами договір 07.10.2024.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на ті обставини, що саме на позивача за первісним позовом, як виконавця, покладається обов`язок довести суду належними та допустимими доказами факт надання послуг відповідачу за первісним позовом, як замовнику, тоді як відповідач за первісним позовом заперечує щодо замовлення та отримання ним послуг у заявленій сумі.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст.86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Так, як установлено судом вище в пункті 4 договору сторони, попередньо погодили розмір гонорару (винагороди) у формі щомісячної абонентської плати, що складає 50 000, 00 гривень на місяць.

У подальшому, 01.09.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду згідно п.4.9. якої сторони домовилися та погодили розмір гонорару (винагороди) у формі щомісячної абонентської плати, що дорівнює 21 години на місяць та складає 134 400, 00 грн.

Одночасно, відповідно до пункту 4 договору визначення розміру щомісячної абонентської плати залежить від ступеню складності доручення, обсягу правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та виконання окремих доручень клієнта.

Клієнт додатково оплачує адвокату погоджені витрати адвокатського бюро, які останнє понесло для виконання обов`язків за цим договором (обов`язкові платежі, витрати на відрядження, тощо). Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення письмових додаткових договорів. В разі надходження від клієнта доручень, які не є предметом цього договору, клієнт відшкодовує усі понесені витрати, пов`язані з виконанням такого додаткового доручення, та окремо оплачує суму гонорару (винагороду) згідно додаткового рахунку, наданого клієнт адвокатським бюро.

Клієнт додаткового компенсує адвокатському бюро всі інші погоджені витрати на здійснення адвокатського провадження.

Згідно пунктів 4.1. та 4.3. додаткової угоди за надану правову допомогу клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар та винагороду (бонус успіху), відповідно до окремої додаткової угоди (додаткових угод) до цього договору, тощо. Клієнт сплачує (відшкодовує) адвокатському бюро витрати пов`язані з наданням правової допомоги, відповідно до окремої додаткової угоди (додаткових угод) до цього договору, тощо.

Отже, дослідивши умови договору разом з додатковою угодою суд приходить до висновку, що сторонами погоджено в серпні 2024 року фіксовану абонентську плату за надані адвокатським бюро послуги в сумі 50 000,00 грн за місяць, а починаючи з вересня 2024 року в сумі 134 000, 00 грн на місяць, тоді як усі інші витрати та послуги мають обов`язково погоджуватись з клієнтом, у тому числі шляхом укладення окремих угод.

Так, як убачається з копії акту приймання-передачі послуг №1 від 16.08.2024, позивач за первісним позовом (виконавець) виконав та надав, а відповідач за первісним позовом (замовник) прийняв юридичні послуги, передбачені договором, а саме: щомісячну абонплату згідно статті 4 договору, що складає 50 000,00 грн, тобто за серпень 2024 року. Вказаний акт підписаний обома сторонами та повністю оплачений відповідачем за первісним позовом.

Крім цього, згідно платіжної інструкції №24909563 від 11.09.2024 відповідачем за первісним позовом сплачено позивачу за первісним позовом 134 400,00 грн щомісячного гонорару за адвокатські послуги (правову допомогу) згідно договору, тобто за вересень 2024 року.

Позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи підписані з його сторони акти приймання-передачі послуг: №1-2 від 30.08.2024 на суму 270 000,00 грн, №3 від 30.09.2024 на суму 396 800,00 грн і №4 від 31.10.2024 на суму 160 000,00 грн. Зазначені акти включають в себе абонентську плату за серпень, вересень і жовтень 2024 року та інші послуги, всього на суму 826 800,00 грн. Крім цього, позивачем за первісним позовом виставлено відповідачу за первісним позовом рахунок на оплату наданих правових послуг №Р-002 від 01.11.2024 на суму 692 400,00 грн, що включає в себе вартість послуг, які вказані у зазначених актах.

Вказані акти відповідачем за первісним позовом (клієнтом) погоджені та підписані не були.

Одночасно, 07.10.2024 відповідачем за первісним позовом направлено позивачу за первісним позовом повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку та вимогу про негайне припинення представництва інтересів фонду. У вказаному повідомлені, зокрема, зазначено, що сторонами погоджено фіксовану щомісячну винагороду, будь-яких умов щодо збільшення чи зменшення фіксованого гонорару сторонами не погоджувалось, а тому фонд заперечує щодо суми визначеної в акті приймання-передачі наданих послуг №2 від 30.09.2024.

Позивачем за первісним позовом на вказане повідомлення надано відповідь від 08.10.2024, в якій, зокрема, зазначено, що договір не містить умов щодо розірвання договору в односторонньому порядку, а тому повідомлення суперечить вимогам законодавства і підстав для розірвання договору немає.

10.10.2024 відповідачем за первісним позовом направлено позивачу за первісним позовом повторне повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку та вимогу про негайне припинення представництва інтересів фонду.

15.10.2024 позивачем за первісним позовом на вказане повідомлення надано відповідь про відмову від розірвання договору, в якій, зокрема, зазначено, що в фонду відсутнє право на розірвання договору в односторонньому порядку. Також у повідомленні адвокатське бюро вимагало сплатити вартість послуг за актами №2 від 30.08.2024 та №3 від 30.09.2024 в загальній сумі 532 400,00 грн.

01.11.2024 позивачем за первісним позовом направлено відповідачу за первісним позовом листа стосовно дострокового припинення зобов`язань та розірвання договору, в якому, зокрема, зазначено, що в фонду відсутнє право на розірвання договору в односторонньому порядку, разом з тим після оплати адвокатському бюро гонорару в загальному розмірі 692 400,00 грн, бюро буде вважати за можливе розглянути питання щодо припинення договору. Разом з листом 01.11.2024 позивачем за первісним позовом направлені відповідачу за первісним позовом поштою акти наданих послуг та рахунок, що підтверджується квитанцію №1332294 «Поштової служби «Е-Пост» та описом вкладення до листа.

Так, відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Суд зазначає, що надані позивачем за первісним позовом акти приймання-передачі послуг: №1-2 від 30.08.2024 на суму 270 000,00 грн, №3 від 30.09.2024 на суму 396 800,00 грн і №4 від 31.10.2024 на суму 160 000,00 грн, не можуть бути прийнятті судом до уваги, оскільки не відповідають наведеним вище вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, оскільки не містять підпису обох сторін.

При цьому суд зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 від 07.02.2018 у справі №910/49/17, від 29.04.2020 зі справи № 915/641/19.

Так, суд повторно зазначає, що сторонами в договір та додатковій угоді до нього погоджено в серпні 2024 року фіксовану абонентську плату за надані адвокатським бюро послуги 50 000,00 грн за місяць, яка, як установлено судом вище повністю оплачена відповідачем за зустрічним позовом, а починаючи з вересня 2024 року по 134 000, 00 грн на місяць. Згідно платіжної інструкції №24909563 від 11.09.2024 відповідачем за первісним позовом сплачено позивачу за первісним позовом 134 400,00 грн щомісячного гонорару за адвокатські послуги (правову допомогу) згідно договору, тобто за вересень 2024 року.

Разом з тим, доказів погодження адвокатським бюро усіх інших витрат та послуг, які вказані в актах наданих послуг, з клієнтом чи їх замовлення останнім, у тому числі доказів укладення окремих угод матеріали справи не містять.

При цьому суд не приймає до уваги доручення від 28.08.2024, що видане від імені фонду заступником голови фонду ОСОБА_1 на виконання рішення загальних зборів учасників фонду, оскільки, по-перше, копії такого рішення загальних зборів суду надано не було, по-друге, як зазначає відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не уповноважувалась на видачу такого доручення, по-третє, керівником фонду є саме ОСОБА_2 , який підписував договір та додаткову угоду до нього, а тому суд вважає, що саме лише останній міг видавати подібні доручення за договором.

Одночасно суд зазначає, що відповідачем за первісним позовом (клієнтом) направлялись заперечення на акти наданих послуг і саме незгода з вартістю послуг в таких актах стала підставою для відмови від договору.

Також що стосується права клієнта (відповідача за первісним позовом) на розірвання договору в односторонньому порядку, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Оскільки, укладений сторонами договір є договором з надання послуг, то в силу приписів вказаної вище норми права вказаний правочин може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із частиною першою статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначені підстави для зміни або розірвання договору, які за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, допускаються лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Так, за частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок зміни та розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта).

Відповідно до частини третьої статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Позивач за зустрічним/відповідач за первісним позовом чітко висловлює свою позицію стосовно відмови від договору та в зустрічному позові просить суд визнати договір розірваним з 07.10.2024

Так, у пункті 6 договору сторонами погоджено, що даний договір, якщо він достроково не буде припинений з ініціативи клієнта, діє протягом невизначеного строку, а в ході кримінального процесу доти, доки не будуть вичерпані всі надані національним законодавством засоби захисту і в справі не буде прийнято остаточного рішення.

Договір може достроково припинено за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених цим договором, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правилами адвокатської етики. При цьому клієнт зобов`язаний сплатити адвокатському бюро гонорар за всю роботу, що виконана чи підготовлена до виконання, а адвокатське бюро зобов`язане повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням договору.

Відповідно до положень частини першої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Пунктом 8 Правил Адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09.06.2017 зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року 15.02.2019 (далі - Правила адвокатської етики), передбачено, що адвокат повинен поважати свободу вибору клієнтом захисника своїх прав (представника чи особи, яка надає йому професійну правничу (правову) допомогу), і не перешкоджати у реалізації цієї свободи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Відповідно до пункту 32 Правил адвокатської етики адвокат має право в будь-який час достроково (до завершення виконання доручення) розірвати договір з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, в односторонньому порядку на умовах, передбачених договором.

Суд зазначає, що жодним нормативним документом, враховуючи контекст даних спірних правовідносин, не передбачено можливості надання особі (клієнту) примусової правової допомоги, або допомоги без згоди такої особи, а тому договір про надання правової допомоги має бути консенсуальним і каузальним та має містити умову про право клієнта в будь-який час і з будь-яких причин (або без їх пояснення) розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку.

Слід зазначити, що договір містить умови одностороннього припинення договору клієнтом. При цьому будь-яких додаткових умов чи особливостей щодо порядку такого розірвання договір не містить.

Отже, в силу приписів статті 907 Цивільного кодексу України та статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд вважає, що позивач за зустрічним позовом як замовник має право безумовне на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, яке він використав шляхом направлення листа від 07.10.2024, тоді як у позивача за первісним/відповідача за зустрічним відсутнє право на відмову в такому розірванні, так як зазначено судом вище жодним нормативним документом не передбачено можливості надання особі (клієнту) примусової правової допомоги, або допомоги без згоди такої особи.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що договір, який був укладений між сторонами припинив свою дію 07.10.2024, внаслідок його розірвання в односторонньому порядку відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (клієнтом).

Одночасно, позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про визнання договору №09-08/2024 про надання правничої допомоги від 09.08.2024 розірваним з 07.10.2024, відносно якої суд зазначає таке.

Як установлено статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Передусім, суд зважає на сталу практику Верховного Суду щодо способів захисту прав чи законних інтересів позивача, який звертається з позовом про визнання договору розірваним.

Так, у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19 викладена правова позиція про те, що для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19 зроблено такі висновки:

"32. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

33. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

34. Разом з цим, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

35. Аналіз приписів статей 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України дає підстави стверджувати про те, що ними не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним (припиненим), позаяк реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання відповідного договору".

Оскільки предметом зустрічного позову в даній справі є конкретно сформульована вимога про визнання розірваним договору з 07.10.2024, суд приходить висновку, що позивач фактично просить встановити юридичний факт розірвання договору в минулому.

Суд звертає увагу на постанову від 13.02.2018 у справі № 916/849/17, де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що встановлення юридичного факту виходить поза межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

Суд, враховуючи наведену вище актуальну практику приходить до висновку, що в подібних спірних правовідносинах відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання договору розірваним з 07.10.2024, оскільки обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту порушеного права, щодо цієї позовної вимоги є неналежним та неефективним.

З огляду на наведені висновки Верховного Суду спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не забезпечує його поновлення, а відтак суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної вимоги позивача про визнання договору №09-08/2024 про надання правничої допомоги від 09.08.2024 розірваним з 07.10.2024.

Разом з тим, враховуючи те, що договір, який укладено сторонами розірвано 07.10.2024, а належних та допустимих доказів на підтвердження факту погодження і замовлення відповідачем за первісним позовом, як і доказів отримання останнім послуг на суму, що перевищує розмір погодженої фіксованої щомісячної плати матеріали справи не містять та позивачем за первісним позовом, у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, надано не було, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом має право на отримання вартості наданих послуг саме в погодженому сторонами розмірі, а саме за серпень 2024 року - 50 000,00 грн, вересень 2024 року - 134 000, 00 грн та враховуючи дату розірвання договору за 7 днів жовтня 2024 року, тобто в сумі 30 258,00 грн.

За таких обставин, суд відзначає, що Адвокатським бюро «Киченок Андрія» не обґрунтовано та не доведено підстав для складення актів приймання-передачі послуг: №1-2 від 30.08.2024 на суму 270 000,00 грн, №3 від 30.09.2024 на суму 396 800,00 грн і №4 від 31.102.2024 на суму 160 000,00 грн, тобто на суми, що не погоджені сторонами, а відтак і не доведено обов`язку замовника щодо їх оплати.

Отже, приймаючи до уваги, що відповідачем за первісним позовом повністю сплачено позивачу за первісним позовом погоджену договором щомісячну абонплату за серпень та вересень 2024 року (всього 184 000,00 грн), а позивачем за первісним позовом не надано суду будь-яких інших доказів на підтвердження викладених у первісній позовній заяві обставин щодо погодження та надання відповідачу за первісним позовом послуг на всю заявлену до стягнення суму, суд, керуючись принципом вірогідності доказів, дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову, а саме в сумі 30 258,00 грн, що складає вартість погодженої щомісячної абонплати за 7 днів жовтня 2024 року.

Крім того, позивач за зустрічним позовом просить суд зобов`язати відповідача за первісним позовом повернути отримані документи, а також документи, видані адвокату для клієнта іншим особам в ході виконання доручення. Одночасно, позивач за первісним позовом не конкретизує, які саме документи потрібно зобов`язати повернути та не надає доказів передання адвокату будь-яких документів.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 було витребувано в Благодійної організації «Благодійний фонд «Охматдит-здорове дитинство» (позивача за зустрічним позовом) письмову заяву із зазначенням переліку документів, які позивач за зустрічним позовом просить суд зобов`язати повернути відповідача за зустрічним позовом, а також докази передання останньому таких документів.

Однак, на виконання ухвали суду позивач за зустрічним позовом повідомив, що в нього немає точного переліку документів, які фонд просить суд зобов`язати відповідача повернути, а також доказів передання останньому таких документів, оскільки АБ «Киченок Андрія» не звітувало фонду щодо отримання таких документів в процесі надання правничої допомоги. У фонду відсутні будь-які дані про те, які саме документи, що стосуються чи можуть стосуватись діяльності фонду, його прав та обов`язків, отримувало АБ «Киченок Андрія» під час надання правничої допомоги як в судових інстанціях, так і в інших органах державної влади.

Отже, приймаючи до уваги, що позивачем не зазначено переліку документів, які суду необхідно зобов`язати відповідача за зустрічним позовом повернути, а також не надано жодного доказу про передання останньому будь-яких документів, суд приходить до висновку про необґрунтованість зустрічного позову в частині зобов`язання відповідача за первісним позовом повернути отримані документи, а також документи, видані адвокату для клієнта іншим особам в ході виконання доручення, що є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд частково задовольняє первісний позов Адвокатського бюро «Киченок Андрія» та в повному обсязі відмовляє в задоволенні зустрічного позову Благодійної організації «Благодійний фонд «Охматдит-здорове дитинство».

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати за зустрічним позовом покладаються на Благодійну організацію «Благодійний фонд «Охматдит-здорове дитинство».

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Благодійної організації «Благодійний фонд «Охматдит-здорове дитинство» (01133, місто Київ, вулиця Леоніда Первомайського, будинок 3, квартира 25, ідентифікаційний код 44751319) на користь Адвокатського бюро «Киченок Андрія» (03061, місто Київ, проспект Відрадний, будинок 103, офіс 604, ідентифікаційний код 41804540) 30 258 (тридцять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 06 коп. основного боргу та 363 (триста шістдесят три) грн 10 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 07.04.2025.

Суддя Я.А.Карабань