ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2025 р. Справа№ 910/1540/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Сибіги О.М.

секретар судового засідання: Романенко К.О.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 25.03.2025,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 14.02.2025

у справі №910/1540/25 (суддя Олександр Мандриченко)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірайгруп»

про стягнення 648 967, 16 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірайгруп» про стягнення штрафних санкцій в сумі 648 967, 16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням/частковим невиконанням зобов`язань за договорами поставки від 15.07.2024 №ЦЗВ-02-03924-01 та від 01.08.2024 №ЦЗВ-02-04424-01.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та її мотиви

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2025 у справі №910/1540/25 позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» і додані до неї документи повернуто, на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала мотивована тим, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог значно ускладнить судовий розгляд та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України, оскільки позовні вимоги позивача виникли з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законності інтересів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання 25.03.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки кореспонденція направлялась за адресою, а саме: 03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40, офіс 212, що підтверджується реєстром поштових відправлень суду.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У лютому 2025 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірайгруп» про стягнення штрафних санкцій в сумі 648 967, 16 грн за неналежне виконання/часткове невиконання зобов`язань за договорами поставки від 15.07.2024 № ЦЗВ-02-03924-01 та від 01.08.2024 № ЦЗВ-02-04424-01.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем у поданій до суду позовній заяві об`єднано декілька позовних вимог, та зазначано, що фактично підлягають вирішенню декілька окремих спорів між сторонами, які виникли внаслідок правовідносин за двома різними договорами, а саме:

- договором поставки від 15.07.2024 № ЦЗВ-02-03924-01;

- договором поставки від 01.08.2024 № ЦЗВ-02-04424-01.

Оскільки має бути надана правова оцінка кожному договору окремо, їх відповідність вимогам закону, мають бути встановлені обставини щодо виконання/невиконання сторонами зобов`язань за кожним договором; наявність/відсутність підстав для стягнення заборгованості за кожним договором; встановлення сум заборгованості тощо, суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог значно ускладнить судовий розгляд та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2025 у справі №910/1540/25 позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» і додані до неї документи повернуто, на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Частиною 1 статті 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Таким чином, нормою процесуального права закріплювалося право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо порушення правил об`єднання вимог в позовній заяві, пославшись на те, що позивач об`єднав вимоги, які витікають з двох окремих підстав (двох господарських угод).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, позивач просив стягнути штрафні санкції за двома договорами на поставку продукції. При цьому, договорами поставки передбачено аналогічні умови щодо відповідальності сторін, а саме при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. цих договорів, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому, постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не.

Враховуючи, що вимоги позивача випливають з одних і тих самих правовідносин та доданих до позовної заяви доказів; беручи до уваги те, що кількість договорів поставки у даному спорі не впливає на суть розгляду справи, колегія суддів вважає, що об`єднання позовних вимог забезпечить реалізацію принципу процесуальної економії.

Також слід зазначити, що на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Крім того, місцевим господарським судом зазначаючи, що позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог, не було враховано положення частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України, яка надає суду право за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставне застосування судом першої інстанції норм п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України та, як наслідок, неправомірне повернення позовної заяви позивачу.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню, а матеріали справи - переданню на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» і додані до неї документи передчасними.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справа направленню до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 280, 282, 284, Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2025 у справі №910/1540/25 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2025 у справі №910/1540/25 скасувати.

Матеріали справи №910/1540/25 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 01.04.2025.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

О.М. Сибіга