ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5593/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

розглянувши справу № 916/5593/24 за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст. ст. 247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України /, адреса 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1/

до відповідача: Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора №1 Херсонської міської ради /, адреса 73032, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Вишнева, буд. 4/

про стягнення заборгованості у розмірі 119 589,74 грн

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 5736/24/ до Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора №1 Херсонської міської ради про стягнення заборгованості за лютий-квітень 2024 у загальній сумі 119 589,74 грн, у тому числі:

- основний борг у сумі 105 674,40 грн;

- пеню у сумі 9 391,75 грн;

- три проценти річних у сумі 1 064,72 грн;

- інфляційні втрати у сумі 3 458,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору від 17.11.2023 №101/ПГ-4786-Г постачання природного газу з додатком №1 та Додатковою угодою від 15.04.2024 №1, Додатковою угодою від 26.04.2024 №2. Позивач вказує, що за поставлений газ Відповідач не здійснював оплату та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 4.4 Договору. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 105 674,40 грн. Позивачем також надано детальний розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, розрахованих на підставі несплаченої суми основного боргу. Оскільки відповідач добровільно не здійснює погашення заборгованості, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 ГК України.

Ухвалою суду від 25.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5593/24; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. ст. 247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

З довідки про доставку електронного документу вбачається, що документ в електронному вигляді «Ст.176 ч. 2 Ухвала про відкриття провадження у справі (спрощене)» від 25.12.24 по справі №916/5593/24 (суддя Петренко Н.Д.) було надіслано одержувачу Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора №1» Херсонської міської ради в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 25.12.2024 о 19:40. Вих. № 916/5593/24/78145/24 від 26.12.24.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.12.2024 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач міг ознайомитися з текстом цієї ухвали.

Оскільки відповідач по справі, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі не надав суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, суд в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом при безпосередньому дослідженні доказів, 17.11.2023 між сторонами укладено Договір №101/ПГ-4786-Г постачання природного газу з додатком №1 та Додатковою угодою від 15.04.2024 №1, Додатковою угодою від 26.04.2024 №2 /а.с.19-25/, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є підприємством/установою/організацією, на балансі якого перебуває гуртожиток/-ки (та/або інші житлові будівлі, у яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі) природний газ в обсягах та для цілей забезпечення природним газом побутових споживачів такого гуртожитку/-ів (та/або інші житлові будівлі, у яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі), а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 4.4 Договору Споживач здійснює 100 % розрахунок за поставлені та спожиті обсяги природного газу відповідно до акту приймання передачі природного газу до закінчення календарного місяця наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання природного газу.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 4.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційних збитків та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На виконання умов Договору протягом лютого-квітня 2024 року Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 105 674,40 грн. згідно актів приймання передачі природного газу /а.с.26-27/, а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 29.02.2024 №3917, обсяг переданого газу: 3,75176 тис.м.куб, вартістю: 28 452,94 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2024 №5914, обсяг переданого газу: 6,63723 тис.м.куб., вартістю: 50 336,04 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2024 №7738, обсяг переданого газу: 3,54507 тис.м.куб., вартістю: 26 885,42 грн.

При цьому в позовній заяві позивач звертає увагу суду на те, що дані акти приймання-передачі підписані без претензій та зауважень Відповідачем щодо кількості та вартості поставки природного газу.

Відповідно до Розрахунку заборгованості Житлово-експлуатаційної контори №1 Суворовського району перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України» по договору постачання газу №101/ПГ-4786-Г від 17.11.2023 ТОВ «ГК «Нафтогаз України» в період з 01.02.2024 по 30.04.2024 по Договору постачання природного газу №101/ПГ-4786-Г від 17.11.2023 р. поставило ЖЕК №1 Суворовського району природного газу на загальну суму 105 674,40 грн, а ЖЕК №1 Суворовського району сплатило 0,00 грн. Природний газ спожитий Боржником на загальну суму 1 012 239,57 залишився неоплаченим. Станом на 12.09.2024 заборгованість ЖЕК №1 Суворовського району перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України» по договору постачання природного газу №101/ПГ-4786-Г від 17.11.2023 складає 1 012 239,57 грн /а.с.16/.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за лютий-квітень 2024 у загальній сумі 119 589,74 грн, у тому числі: основний борг - 105 674,40 грн; пеня - 9 391,75 грн; три проценти річних - 1 064,72 грн; інфляційні втрати - 3 458,87 грн.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог пункту 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що стороною відповідача зобов`язання відповідно до Договору постачання природного газу №101/ПГ-4786-Г від 17.11.2023 не виконуються, внаслідок чого за період з 01.02.2024 по 30.04.2024 утворилась заборгованість в розмірі 105 674,40 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема актами приймання-передачі, розрахунком заборгованості тощо.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань станом на 31.08.2024 /а.с.14/, відповідно до якого сума основного боргу до стягнення становить 105 674,00 грн, 3% річних 1 064,72 грн, пеня 9 391,75 грн, інфляційні втрати 3 458,87 грн, що разом складає 119 589,74 грн.

Перевіркою вказаного розрахунку встановлено, що пеня, 3% річних та інфляційні нарахуванні розраховані відповідно до умов договору, розрахунок є арифметично правильним.

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, на спростування доводів сторони позивача належних та допустимих доказів не надав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені,

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2422,4 грн., що вбачається із платіжної інструкції від 11.12.2024.

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2422,4 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора №1 Херсонської міської ради /, адреса 73032, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Вишнева, буд. 4/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» /, адреса 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1/ борг за лютий-квітень 2024 р. у загальній сумі 119 589,74 грн. /сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 74 копійки/, з яких: 105 674,40 грн основний борг; 9 391,75 грн пеня; 1 064,72 грн 3 % річних; 3 458,87 грн інфляційні втрати; а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн /дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З урахуванням відпустки головуючого рішення складено 31 березня 2025 р.

Суддя Н.Д. Петренко