ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року Справа № 924/832/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В.

суддя Бучинська Г.Б.

суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Загородько Б.Ю.

за участю представників сторін:

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс" - адв. Петрик С.А.

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" - пред-к Гостинський П.В.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" - пред-к Костромін Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2025 р.

постановлене у м. Хмельницький, повний текст складено 24.01.2025 р.

у справі № 924/832/24 (суддя Димбовський В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість"

про стягнення 430389,49 грн. заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних і пені

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 17.01.2025 р. Господарський суд Хмельницької області частково задоволив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс" у справі № 924/832/24. Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс" 23380,31 грн. інфляційних втрат, 8173,42 грн. пені, 996,96 грн. 3 % річних та 2422,40 грн. витрат зі сплати судового збору. Суд відмовив у стягненні 84793,16 грн. пені та 8972,64 грн. 3 % річних і закрив провадження в частині стягнення 304073,00 грн. заборгованості.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 84793,16 грн. пені та 8972,64 грн. 3 % річних і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, а його висновки такими, що не відповідають встановленим обставинам у справі.

Стверджує, що сам факт віднесення відповідача до суб`єктів господарювання державного сектору економіки не робить для нього жодних преференцій в частині вчасного та повного виконання взятих на себе зобов`язань за господарським договором.

Вважає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів про те, що його фінансовий стан не дозволяв йому виконати свої зобов`язання до звернення позивача з позовом до суду із цим позовом.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, в мотивувальній частині рішення, безпідставно зробив висновок, що відповідач вжив всі можливі заходи до виконання зобов`язань по сплаті заборгованості і що період прострочення виконання зобов`язання є незначним. Заперечує підтвердженя доказами у справі таких обставин.

Також зазначає, що суд першої інстанції взагалі не розглянув вимогу позивача в частині відшкодування витрати на правову допомогу адвоката в сумі 20000,00 грн.

Просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області в частині позовних вимог про стягнення 84793,16 грн. пені та 8972,64 грн. 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких позовних вимог та стягнення з відповідача 84793,16 грн. пені та 8972,64 грн. 3% річних, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката, яка пов`язана з розглядом даної справи, в сумі 20000,00 грн. та судовий збір повністю.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" подав відзив на апеляційну скаргу, у якому виклав заперечення проти доводів скаржника.

Вважає, що суд першої інстанції правомірно взяв до уваги той факт, що відповідач є підприємством оборонно-промислового комплексу державної форми власності в особі АТ "Українська оборонна промисловість" і віднесений до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також є підприємством, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, оскільки провадить свою діяльність у сфері оборони згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави" № 83 від 04.03.2015 р. і задіяний у забезпеченні потреб Збройних Сил України та інших військових формувань.

Доводить, що позивач не надав жодного доказу заподіяння йому збитків унаслідок несвоєчасного виконання договірних зобов`язань.

Також вважає, що судом першої інстанції правомірно враховано ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань, зокрема, вжиття всіх можливих заходів до виконання зобов`язання сплатити заборгованість та сплату боргу під час розгляду справи і незначний період прострочення виконання зобов`язання.

Просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД Альтрекс» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2025 р. у справі № 924/832/24 залишити без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» також подав відзив на апеляційну скаргу, вважає, що скаржником не наведено жодних обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а всі його аргументи зводяться лише до незгоди із судовим рішенням.

Звертає увагу, що скаржник не надав суду жодних доказів на підтвердження власних тверджень, що він намагався владнати спір у досудовому порядку, в тому числі з урахуванням наявних процесуальних механізмів досудового врегулювання спору.

Доводить, що скаржник в своїй апеляційній скарзі не наводить жодного обґрунтованого твердження щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм законодавства, а також не наводить жодного висновку Верховного Суду, яке б спростовувало висновки Господарського суду Хмельницької області в рішенні від 17.01.2025 р., і апеляційна скарга позивача зводиться фактично до суб`єктивної незгоди із рішенням суду першої інстанції.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2025 р. - без змін.

Представник скаржника/позивача в судовому засіданні 24.03.2025 р. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.03.2025 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в судовому засіданні 24.03.2025 р. пояснив, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Підтримує позицію, викладену ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Колегією суддів встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.

23.12.2023р. Товариство з обмеженою відповідальністю ''ТД Альтрекс'' як постачальник і Товариство з обмеженою відповідальністю ''Красилівський агрегатний завод'' як покупець уклали договір поставки № 23/12 /а.с. 6 8 у т.1/, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити замовнику дизельний навантажувач LG50DT Duplex3500 в кількості 2 шт. (надалі - устаткування) на умовах, вказаних в даному договорі та технічній специфікації (додаток № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити постачальнику устаткування у розмірі, строки та порядку, що визначені умовами договору.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна устаткування (сума цього договору) становить 3040730,00 грн., в тому числі ПДВ 506788,33 грн., і включає вартість устаткування і транспортування до місця постачання, всі податки, страхові платежі, мита і збори та всі інші витрати постачальника на виконання цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору замовник зобов`язується здійснити оплату за цим договором у наступному порядку:

- попередня оплата у розмірі - 80% від ціни устаткування, що становить 2432584,00 грн., здійснюється протягом 5 робочих днів з дати укладання договору;

- 20% від ціни устаткування, що становить 608146,00 грн., протягом 5 робочих днів з дня підписання акта прийому-передачі або/та видаткової накладної.

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник здійснює поставку устаткування замовнику на умовах DDP - склад замовника відповідно до заявки замовника, згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010, з урахуванням інших вимог і особливостей постачання, передбачених даним договором. Строк поставки устаткування становить до 30 календарних днів з дня здійснення замовником попередньої оплати, визначеної в п. 2.2 даного договору (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 6.3 договору у разі порушення замовником строку оплати, вказаного в пункті 2.2 цього договору, замовник зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно сплачених грошових коштів.

Згідно з п. 9.1 договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами, скріплення печатками та діє до повного виконання зобов`язань сторін.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

27.12.2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю ''Красилівський агрегатний завод'' перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Альтрекс» 2432584,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 25.12.2023 з призначенням платежу «попередня оплата (аванс) на закупівлю обладнання зг. контракту № 117 від 18.12.23р., дог. № 23/12 від 23.12.23 р. рах-фактура № ТД-004994 від 23.12.23 р. ПДВ 405430,67 грн.» /а.с. 14 у т.1/.

Позивач виконав поставку устаткування - навантажувач дизельний LG50DT Duplex3500 в кількості 2 шт загальною вартістю 3040730,00 грн. на підставі видаткової накладної № ТД-000041 від 15.01.2024 р. /а.с. 10/10зв. у т.1/ та товарно-транспортної накладної № У-00000001 від 15.01.2024 р. /а.с. 12 у т.1/.

04.07.2024 р. Товариство з обмеженою відповідальністю ''Красилівський агрегатний завод'' оплатило на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Альтрекс» 304073,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 132139 із визначенням призначення платежу «оплата зг. дог. № 23/12 від 23.12.23 р., вид. накладна № ТД-000041 від 19.01.24 р. в. т. ч. ПДВ 50678,83 грн.» /а.с. 16 у т.1/.

Отже, на умовах договору № 23/12 від 23.12.2023 р. між сторонами відбулись правовідносини з поставки, які врегульовані нормами глави 54 ЦК України та главою 30 ГК України.

Господарський договір згідно зі ст.174 ГК України є однією із підстав виникнення господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст.1-4, 181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 265 ГК України, ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.6 ст. 265 ГК України та ч.2 ст. 712 ЦК України до відносин поставки до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ТОВ «ТД Альтрекс» звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовною заявою про стягнення з ТОВ ''Красилівський агрегатний завод'' 304073,00 грн. боргу. Одночасно посилається на несвоєчасне виконання платежів за договором і заявив про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 23380,31 грн. інфляційних втрат, розрахованих за період прострочення з лютого по липень 2024 року, 9969,60 грн. 3 % річних, розрахованих з 20.01.2024 р. по 09.09.2024 р., і на підставі п. 6.3 договору - про стягнення 92966,58 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, розрахованої за період з 20.01.2024 р. по 09.09.2024 р.

Після звернення позивачем з позовом до суду і порушення провадження у справі 12.09.2024 р. відповідач сплатив позивачеві заборгованість у сумі 304073,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 19.09.2024 р. № 132917 /а.с. 49 у т.1/, яка подана суду разом із відзивом на позов. Суд першої інстанції, врахував сплату відповідачем заборгованості, яка існувала на час звернення позивачем із позовом до суду, і закрив провадження у справі № 924/832/24 у цій частині згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У відзиві відповідач просив суд першої інстанції зменшити на 99% розмір штрафних санкцій та додатково нарахованих коштів на підставі ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції встановив обгрунтованість позовних вимог про стягнення 23380,31 грн. інфляційних втрат за період з лютого по липень 2024 року та 9969,60 грн. 3 % річних, розрахованих з 20.01.2024 р. по 09.09.2024 р. Також суд першої інстанції здійснив перевірку розрахунку пені та з урахуванням обмеження нарахування шестимісячним строком (20.01.2024 р. 19.07.2024 р.) встановив, що належною до стягнення є сума пені 81734,16 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевірив розрахунок позивача на а.с. 17-18 у т.1 і встановив помилку при обрахуванні періоду прострочення грошового зобов`язання і, відповідно, сум відсотків річних і пені.

Так, у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Більше того, з огляду на норми Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Керуючись принципом "суд знає закони", колегія суддів при перевірці розрахунку заявлених позовних вимог за конкретних обставин у справі, застосовує норму ст. 253 ЦК України, відповідно до якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до умов п. 2.2 договору замовник зобов`язується протягом 5 робочих днів з дня підписання акта прийому-передачі або/та видаткової накладної здійснити оплату 20 % від ціни устаткування, що становить 608146,00 грн. Оскільки видаткова накладна № ТД-000041 підписана сторонами 15.01.2024 р. (понеділок), строк оплати у відповідача/замовника настав наступного дня після п`ятого робочого дня з дня підписання такої видаткової накладної, яким був понеділок 22.01.2024 р. Отже датою початку прострочення грошового зобов`язання є 23.01.2024 р., а не 20.01.2024 р.

Враховуючи, що 04.07.2024 р. відповідач виконав часткову оплату на суму 304073,00 грн., період прострочення і користування відповідачем утримуваними грошовими коштами в сумі 608146,00 грн. належить обраховувати з 23.01.2024 р. по 03.07.2024 р., а рештою боргу 304073,00 грн. в період з 04.07.2024 р. по 09.09.2024 р. (дата подання позову).

Крім того, перевіривши наданий позивачем на а.с. 17 у т.1 розрахунок пені, колегія суддів встановила, що позивач нарахував пеню за період прострочення з 20.01.2024 р. по 09.09.2024 р. - більше ніж за 8 місяців, тоді як нормами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Умовами п. 6.3 договору № 23/12 від 23.12.2023 р. сторони не передбачили застосування пені понад шість місяців.

Суд першої інстанції звернув увагу на необхідність застосувати норми ч. 6 ст. 232 ГК України, але не перевірив правомірність визначенння позивачем початку періоду прострочення з 20.01.2024 р.

За таких встановлених колегією суддів обставин не підлягають задоволенню як безпідставні позовні вимоги в частині стягнення 12079,84 грн. пені та 149,54 грн. відсотків річних.

Натомість належними до стягнення є суми 3 % річних 9820,06 грн., обрахованих за період з 23.01.2024 р. по 09.09.2024 р., та 80886,74 грн. пені, обрахованої за період прострочення оплати з 23.01.2024 р. по 22.07.2024 р. (з урахуванням часткової оплати 04.07.2024 р. - 304073,00 грн.).

Суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 23380,31 грн. інфляційних втрат, 996,96 грн. 3 % річних, 8173,42 грн. пені та відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 8972,64 грн. 3 % річних та 84793,16 грн. пені, зменшивши суми належних до стягнення 3 % річних та пені на 90 %.

Ухвалюючи таке рішення про зменшення сум 3 % річних та пені на 90 %, суд першої інстанції взяв до уваги наступні обставини:

- відповідач є підприємством оборонно-промислового комплексу і віднесений до суб`єктів господарювання державного сектору економіки;

- відповідач є підприємством, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, провадить свою діяльність у сфері оборони згідно з постановою Кабінету Міністрів України ''Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави'' №83 від 04.03.2015р., оскільки задіяний у забезпеченні потреб Збройних Сил України та інших військових формувань у оборонно-військовій техніці;

- відповідач вжив всі можливі заходи до виконання зобов`язань по сплаті заборгованості;

- відповідач сплатив заборгованість в процесі розгляду справи і період прострочення грошового зобов`язання є незначним.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується із висновками Господарського суду Хмельницької області в частині зменшення відсотків річних та пені.

Судова практика щодо застосування ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України є усталеною і відповідно до ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.4 ст. 236 ГПК України судами враховуються правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18, постановах Верховного Суду, а також в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2014 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013.

Так, відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Натомість у даній справі заявлені позивачем до стягнення 3 % річних не є штрафною санкцією чи неустойкою відповідно до норм ст. 230-232 ГК України, 549 ЦК України, яку суд правомочний був зменшити, пославшись на норми ст..233 ГК України і ст..551 ЦК Украіни.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наведеної норми стягнення відсотків річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора як отримання компенсації (плати) за користування утримуваними боржником грошовими коштами, і такі кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 звернула увагу, що для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Велика Палата Верховного Суду виснувала у п.8.33 постанови, що у випадках, коли відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За конкретних обставин у даній справі колегія суддів не встановила таких обставин, які б дозволили виснувати про нерозумний чи необмежений обсяг відповідальності боржника перед кредитором в частині стягнення відсотків річних. Колегія суддів звертає увагу, що на відміну від обставин, досліджуваних Верховним Судом у справі № 902/417/18, розмір заявлених до стягнення відсотки річних встановлений не договором № 23/12 від 23.12.2023 р., а визначений і обмежений нормами закону 3 процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України. Належна до стягнення сума 9820,06 грн. відсотків річних обрахована за період прострочення оплати поставленого устаткування з 23.01.2024 р. по 09.09.2024 р. і є співмірним відшкодуванням матеріальних втрат позивача як отримання компенсації (плати) за користування грошовими протягом зазначеного періоду прострочення зобов`язання, враховуючи, що сума боргу на момент звернення з позовом становила 304073,00 грн., але у період з 20.01.2024 р. по 03.07.2024 р. (до часткової оплати) була 608146,00 грн.

Суд першої інстанції, зменшуючи на 90% від заявленого позивачем розміру відсотків річних, також не виснував про неадекватність застосування відповідальності за ст.625 ЦК України. Натомість суд першої інстанції, відмовивши у стягненні 8972,64 грн. 3% річних, обгрунтував своє рішення, посилаючись на норми статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України та обставини, які мають братися до уваги судами при застосуванні цих норм, тоді як мали б бути встановлені обставини, коли обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Підсумовуючи з урахуванням наведених норм, правової позиціїї Великої Палати Верховного Суду та за конкретних обставин у даній справі, розмір 3 % річних не є надмірним, тому колегія суддів не встановила підстав для зменшення суми відсотків річних, заявлених на підставі ст. 625 ЦК України у даній справі. Рішення суду першої інстанції в цій частині - зменшення 3 % річних на 90 % ухвалене без належного обґрунтування висновків, тому підлягає скасуванню згідно з п.3, 4 ч. 1 ст.277 ГПК України.

Щодо зменшення судом першої інстанції заявленої позивачем до стягнення 92966,58 грн. пені на 90 % колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено вище, колегія суддів встановила, що належною до стягнення сумою пені є 80886,74 грн., яка обрахована за період прострочення розрахунків з 23.01.2024 р. по 22.07.2024 р.

Право суду на зменшення належної до стягнення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Верховний Суд неодноразово вказував, що виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені, штрафу) до її розумного розміру для забезпечення дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки. При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи.

Відповідач як на підставу для зменшення штрафних санкцій посилається на наступні обставини:

- купівля устаткування за договором № 23/12 від 23.12.2023 р. відбувалась за рахунок бюджетного фінансування згідно державного замовлення на виробництво товарів військового призначення і несвоєчасний розрахунок за вказаним договором пов`язаний із затримкою бюджетного фінансування, тому оплата проводилась за рахунок власних коштів підприємства;

- ТОВ ''Красилівський агрегатний завод'' віднесено до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, провадять свою діяльність у сфері оборони згідно постанови Кабінету Міністрів України ''Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави'' № 83 від 04.03.2015 р.;

- ТОВ ''Красилівський агрегатний завод'' визначено таким, що має важливе значення для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу та критично важливим для функціонування економіки і забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу;

- застосування неустойки здійснюється вже після виконання зобов`язання товариством, що не може бути розцінене як спонукання до виконання договірних зобов`язань, а неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором;

- відсутність збитків у позивача;

- 15.02.2024р. по території ТОВ ''Красилівський агрегатний завод'' було нанесено ракетний удар збройними силами рф, внаслідок чого відповідач зазнав значної майнової шкоди у розмірі 203246741,00 грн.

Оцінюючи надані відповідачем докази та обставини, на які посилаються сторони, у їх сукупності, колегія суддів відзначає, що запровадження обмежень воєнного часу в Україні в рівній мірі мають значення для обох сторін договору, тому мають братись судом до уваги з урахуванням балансу інтересів обох сторін договору.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до норм ч. 3 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Натомість посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування, тоді як купівля устаткування за договором № 23/12 від 23.12.2023 р. відбувалася за рахунок бюджетного фінансування, у зв`язку з чим він був вимушений розраховуватися власними коштами, - не має значення, оскільки умовами договору не передбачено розрахунок відповідача виключно коштами державного бюджету. Разом з тим, відповідно до норм частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року в кожному разі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому колегія суддів критично оцінює доводи відповідача та висновки суду першої інстанції про те, що відповідач вживав всіх можливих заходів для сплати заборгованості та про те, що якби була досудова вимога позивача про сплату заборгованості, відповідач сплатив би таку заборгованість. Такі безпідставні, не підтверджені доказами доводи відповідача суперечать вищенаведеним нормам та умовам договору щодо порядку розрахунків.

Так само безпідставними є доводи відповідача про відсутність відомостей про збитки позивача внаслідок прострочення оплати. Необхідно при цьому враховувати, що шкода кредитору, завдана несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, презюмуються і встановлений судом факт такого несвоєчасного виконання вже є достатньою підставою для застосування штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 р. у справі № 910/8698/19.

У постанові Верховного Суду від 14.07.2021 р. у справі № 916/878/20 (у п.30-31) зазначено, що на думку скаржника, під збитками у ч.1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, перш за все, потрібно розуміти розмір невиконаного чи неналежним чином виконаного зобов`язання (тобто суму заборгованості боржника), і Верховний Суд погодився з цим доводом.

Наведені правові позиції враховується колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.4 ст. 236 ГПК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що зменшення заявленої до стягнення пені на 90 % є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, оскільки у рішенні не обґрунтовано, яким чином враховані інтереси кредитора. Тоді як належність відповідача до державного сектору економіки не може у спірних правовідносинах оцінюватись як перевага всупереч нормам ч. 4 ст. 13 Конституції України, ч. 2 ст. 318 ЦК України, якими визначено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе зменшити належну до стягнення суму пені наполовину, враховуючи встановлені обставини щодо майнового стану відповідача.

Судом звертається увага, що відповідач підтвердив доказами майнові втрати внаслідок ракетного удару збройними силами рф по території ТОВ ''Красилівський агрегатний завод'' 15.02.2024 р.

Так, відповідач надав суду висновки про вартість майна, виготовлені суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Лекстатус Груп» на замовлення відповідача 01.04.2024 р., за змістом яких вбачається, що внаслідок ракетного удару зазнали пошкоджень 19 приміщень відповідача, а саме: гараж (центральний склад), транспортна прохідна, нежитлова будівля автомийки, гараж на 4 бокси, будівля пилорами, станція другого підйому води, артезіанська свердловина (підземна глибинна частина та наземна будівля), будівля корпусу з приміщеннями для сушіння деревини, тарна дільниця, будівля складу цеху № 75, північна прохідна, склад реагентів, виробничий корпус № 230, будівля компресорної станції, будівля корпусу 208 станції нейтралізації, виробничий корпус 201, нежитлова будівля прохідна, нежитлова будівля відділ збуту, паркан/огорожа території /а.с. 130 139 у т.1/. Таким чином відповідач підтверджує факт завданих збитків і заявляє про втрати на суму 203246741,00 грн.

Колегія суддів вважає, що руйнування внаслідок ракетного удару належних відповідачеві приміщень є обставиною, яка безумовно вплинула і погіршила фінансовий стан підприємства відповідача, що береться до уваги судом в сукупності з такими обставинами.

Судом з метою зменшення належної до стягнення пені враховується, що заборгованість на час вирішення спору вже відшкодована відповідачем, і задоволення судом позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних направлене на відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві колегія суддів дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності та враховуючи баланс інтересів обох сторін спору колегія суддів вважає за можливе зменшити належну до стягнення пеню на 50 % - до суми 40443,37 грн.

В решті пені 52523,21 грн. позовні вимоги не задовольняються з мотивів, наведених у цій постанові. При цьому судовий збір за подання позовної заяви у разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача без урахування зменшення, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі № 902/339/16, від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17 та від 05.04.2018 р. у справі № 917/1006/16 і колегія суддів враховує такий висновок відповідно до ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.4 ст. 236 ГПК України.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції взагалі не розглянув його вимогу в частині відшкодування витрати на правову допомогу адвоката в сумі 20000,00 грн., колегія суддів зазначає, що нормами ст. 244 ГПК України передбачено право позивача звернутися до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки судом першої інстанції не вирішувалося питання про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу адвоката в сумі 20000,00 грн., колегія суддів позбавлена можливості переглядати рішення, яке не ухвалювалось, чи самостійно розподіляти судові витрати в цій частині.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2025 р. у справі № 924/832/24 підлягає зміні відповідно до п.3,4 ч. 1 ст.277 ГПК України.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс" задоволити частково.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2025 р. у справі № 924/832/24 змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" (31000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Красилів, вул. Щаслива, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс" (03164, м. Київ, вул.Олевська, буд. 7, офіс 349, ) 23380,31 грн. інфляційних втрат 9820,06 грн. 3 % річних, 40443,37 грн. пені та 2422,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відмовити у стягненні 40443,37 грн. пені та 149,54 грн. 3 % річних.

Провадження в частині стягнення 304073,00 грн. заборгованості закрити."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" (31000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Красилів, вул. Щаслива, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Альтрекс" (03164, м. Київ, вул. Олевська, буд. 7, офіс 349, ) 1774,28 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Хмельницької області видати накази на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 924/832/24 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений 07.04.2025 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мельник О.В.