ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Справа № 925/1305/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від позивача Кемінь В.В. - адвокат,

від відповідача - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна

компанія Нафтогаз України, м. Київ

до комунального підприємства теплових мереж

Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради, м. Черкаси

про стягнення 9 837 524 грн. 03 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України до комунального підприємства теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради про стягнення з відповідача 9 837 524 грн. 03 коп. заборгованості, а саме: 8 931 970 грн. 78 коп. основного боргу, 67 355 грн. 84 коп. 3% річних, 586 923 грн. 21 коп. - пені та 251 274 грн. 20 коп. інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії, який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2501.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10 год. 00 хв. 28 листопада 2024 року.

Проте, судове засідання призначене на 10 год. 00 хв. 28 листопада 2024 року не відбулося, у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні суду.

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 10 год. 00 хв. 16 січня 2025 року.

Проте, судове засідання призначене на 10 год. 00 хв. 16 січня 2025 року не відбулося, у зв`язку з відпусткою головуючого судді по даній справі за сімейними обставинами.

Ухвалою суду від 17 січня 2025 року розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 12 год. 00 хв. 30 січня 2025 року.

30 січня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначав, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2024 №407 та постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2024 №729 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам від 19.07.2022 № 812.

Відповідно до оновлених п. 5, п. 6, п. 61 та п. 7 Положення, затвердженого зазначеною постановою № 812 (далі Положення), ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг постачає до 31 серпня 2024 р. (включно) природний газ бюджетним установам, закладам охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладам охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо) підприємствам, установам, організаціям, на балансі яких перебувають гуртожитки (та/або інші житлові будівлі, у

яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі), за пільговими цінами,

визначеними зазначеними пунктами.

У разі укладення договору постачання природного газу за цінами та на умовах згідно з додатком зобов`язання за таким договором постачання природного газу виникають з 1 числа місяця, в якому було укладено такий договір, якщо інше не передбачено самим договором між виробником теплової енергії, визначеним у підпункті 1 пункту 4 цього Положення, та ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг.

Таким чином, на думку відповідача, Уряд продовжив дію спеціальних обов`язків, покладених на Нафтогаз Трейдинг щодо постачання газу виробникам тепла та бюджетним установам на міжопалювальний період до 31.08.2024 р. та передбачив умови виникнення зобов`язань у сторін при укладенні договору.

Комунальне підприємство теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради є виробником теплової енергії, який здійснює виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору, отримують послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) в розумінні п.п.1) пункту 4 Положення, а отже у відносинах з відповідачем ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки щодо забезпечення постачання природного газу на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення, за договорами з виробниками теплової енергії.

Відповідач стверджував, що 15 квітня 2024 на адресу ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг були направлені всі необхідні для укладення договору на постачання природного газу документи.

23 квітня 2024 року договір на постачання природного газу був підписаний сторонами та проведено реєстрацію комунального підприємства теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради в реєстрі споживачів постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Тобто, ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг відповідно до умов договору на постачання природного газу та вимог Положення з урахуванням всіх змін забезпечує постачання природного газу комунальному підприємству теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради починаючи з 16 квітня 2024 року.

Враховуючи викладені обставини, керуючись постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам від 19.07.2022 № 812 зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2024 № 729 та умовами договору на постачання природнього газу, укладеного між ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг та відповідачем, останній вважає, що між комунальним підприємством теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради та ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України не виникло жодних правовідносин щодо постачання природнього газу постачальником останньої надії, відповідно, не виникло жодних зобов`язань між сторонами.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 30 січня 2025 року, керуючись ст. 50, 233, 235 ГПК України суд ухвалив клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи залишити без задоволення, оскільки відповідачем не було надано суду доказів, що підтверджують обставини викладені у клопотанні.

Також ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 30 січня 2025 року, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 11 год. 30 хв. 28 лютого 2025 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 28 лютого 2025 року суд відклав розгляд справи по суті на 10 год. 30 хв. 14 березня 2025 року.

У зв`язку з оголошенням на території Черкаської області повітряної тривоги суд оголосив перерву в судовому засіданні яке відбулося 14 березня 2025 року до 10 год. 00 хв. 28 березня 2025 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відзиву на позов відповідач не подав.

В судовому засіданні, яке відбулося 28 березня 2025 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1305/24.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Типовим договором постачання природного газу постачальником останньої надії, оскільки своєчасно не оплатив вартість спожитого природного газу у розмірі 8 931 970 грн. 78 коп. за квітень 2024 року.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 67 355 грн. 84 коп. 3% річних, 586 923 грн. 21 коп. - пені та 251 274 грн. 20 коп. інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час її розгляду, товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04 липня 2017 року №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №917-р товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України визначено постачальником останньої надії на ринку природного газу.

Відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок природного газу, постачальник останньої надії це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Закон України Про ринок природного газу визначає, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (ст. 1).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 Закону України Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постачання природного газу постачальником останньої надії здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором, а договір на постачання природного газу постачальником останньої надії є публічним.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються Законом України Про ринок природного газу, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про ринок природного газу споживач зобов`язаний, зокрема:

1) укласти договір про постачання природного газу;

2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів;

3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу;

4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу;

5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2496 від 30 вересня 2015 року (далі - Правила) врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/ газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС). Дія Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Так, відповідно до п. 1, 2 Розділу VI Правил постачання природного газу постачальник останньої надії здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником останньої надії, затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником останньої надії укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника останньої надії та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником останньої надії є публічним, не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник останньої надії зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником останньої надії не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником останньої надії.

Позивач стверджує, що між сторонами укладено типовий договір, як між постачальником останньої надії та споживачем.

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

24 грудня 2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ, на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44; ) (далі - Оператор ГТС).

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1378/27823 (даті - Кодекс ГТС).

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як постачальник та споживач природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Таким чином, позивач та відповідач, як суб`єкти ринку природного газу мають право на доступ до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Матеріали справи не містять доказів того, що станом на 16 квітня 2024 року між відповідачем та будь-якою іншою (відмінною від позивача) особою, як постачальником, був укладений договір на постачання природного газу.

Оскільки згідно з інформаційною платформою Оператора ГРМ (як споживача природного газу) у відповідача були відсутні постачальники природного газу на підставі укладеного договору (не перебував у реєстрі споживачів будь-якого із постачальників), то у відповідності до положень п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС такого споживача Оператором ГРМ було автоматично включено (зареєстровано) в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії, тобто позивача.

Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником останньої надії визначається в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії на інформаційній платформі.

Оператором ГТС об`єми природного газу, спожитого відповідачем автоматично включено до портфеля постачальника останньої надії - позивача і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС, з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

Так, відповідно до підпункту 4.2. розділу IV договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується ЕІС-код, при цьому згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код. Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними ЕІС-кодами.

Судом встановлено, що в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56XQ000022АEI00J (відповідач) був закріплений за постачальником останньої надії ТОВ ГК Нафтогаз України (ЕІС-код 56Х80В) (позивач) у т.ч. у період з 16 по 24 квітня 2024 року.

Обсяг природного газу, використаний відповідачем у вказаний період та внесений в алокацію позивача як постачальника останньої надії ТОВ ГК Нафтогаз України (ЕІС-код 56XQ000022АEI00J), становить: з 16 по 24 квітня 2024 року 395,27729 тис. м3.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача як постачальника останньої надії та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля позивача як постачальника останньої надії з наведених вище підстав підтверджується:

- листом оператора ГТС від 12 вересня 2024 року №ТОВВИХ-24-14025 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000022АEI00;

- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії (Форма №10).

Отже, матеріалами справи підтверджується факт споживання у спірний період природного газу відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що в даному випадку шляхом публічної оферти постачальника останньої надії та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника між сторонами відбулося укладання Типового договору.

Укладений між сторонами публічний Типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії (далі - договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Так, відповідно до підпункту 4.2. розділу IV публічного Типового договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30 вересня 2015 року (далі - Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 01 жовтня 2022 року ціна природного газу, що постачається постачальником останньої надії щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника останньої надії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1102.

У відповідності до п. 4.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, тож ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price (Архів ціни ПОН для непобутових споживачів додано у вигляді роздруківки на паперовому носії (а.с.23 -24).

Відповідач не надав суду свого контррозрахунку щоденної ціни природного газу, не вказав, які саме помилки в розрахунку допустив позивач, а тому відповідач не довів суду тієї обставини, що ціна природного газу суперечить формулі, наведеній в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника останньої надії, та не відповідає пункту 4.1 Типового договору.

Відповідно до пункту 4.3. публічного Типового договору, постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

На виконання вказаного пункту договору позивачем направлялись на адресу відповідача акт, рахунок на оплату поставленого природного газу (а.с.18-21), однак рахунок не був оплачений.

З розрахунку позивача вбачається, що сума боргу за спожитий природний газ у квітні 2024 року (період поставки з 16 по 24 квітня 2024 року) становить 8 931 970 грн. 78 коп.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4. публічного Типового договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до п. 4.3. цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Отже, строк оплати спожитого відповідачем газу настав 31 травня 2024 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд під час вирішення даного спору дійшов наступних висновків:

- між сторонами шляхом приєднання було укладено типовий договір постачання природного газу;

- відповідач іншого постачальника газу в спірний період не мав;

- враховуючи специфіку газотранспортної системи України, ринок газу в цілому, обов`язки та статус сторін, суд вважає, що взагалі не споживати газ у спірний період відповідач не міг;

- договір був чинним, не розірваним та в установленому законом порядку не визнавався недійсним;

- відповідач мав можливість укласти договір з іншим постачальником, у випадку незгоди з ціною за одиницю товару;

- докази, що надані позивачем в підтвердження наведених в позові обставин, зокрема, щодо обсягів поставленого газу відповідачу у квітні 2024 року та його ціни є більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем на спростування даних обставин.

- відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного та повного здійснення, на підставі умов договору, розрахунку за спожитий природний газ.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача підлягає стягненню 8 931 970 грн. 78 коп. боргу.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено вимогу про стягнення 67 355 грн. 84 коп. 3% річних та 251 274 грн. 20 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 01 червня 2024 року по 31 серпня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.5. Типового договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 586 923 грн. 21 коп. пені нарахованої за період з 01 червня 2024 року по 31 серпня 2024 року.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних, пені та 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, судом встановлено, що розмір пені, річних та інфляційних нараховано вірно, а тому заявлені вимоги також підлягають задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі Трофимчук проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене суд вважає, що у рішенні надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з комунального підприємства теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради, вул. Остафія Дашковича, 62, м. Черкаси, ідентифікаційний код 02082522 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, вул. Шолуденка, 1, м. Київ, ідентифікаційний код 40121452 - 8 931 970 грн. 78 коп. основного боргу, 67 355 грн. 84 коп. 3% річних, 586 923 грн. 21 коп. пені, 251 274 грн. 20 коп. інфляційних втрат та 118 050 грн. 29 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 02 квітня 2025 року.

Суддя А.В.Васянович