УХВАЛА

12 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 520/28784/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Головного управління ДПС у Харківській області - Поліщука О.В., Власенко Ю.О.,

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Зернотрейд Пром» - не з`явився,

Фермерського господарства «Первомагро» - Гончаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства «Первомагро»

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2025 (у складі колегії суддів: Істоміна О.А. (головуючий), Медуниця О.Є., Радіонова О.О.)

та рішення Господарського суду Харківської області від 18.09.2024 (суддя Пономаренко Т.О.)

у справі № 520/28784/23

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернотрейд Пром», Фермерського господарства «Первомагро»

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Головне управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернотрейд Пром» (далі - ТОВ «Зернотрейд Пром»), Фермерського господарства «Первомагро» (далі - ФГ «Первомагро»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Конопляр» (далі - ТОВ «Конопляр»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Грін Ленд» (далі - ТОВ «Агро Грін Ленд»), у якому просило суд:

- визнати недійсним договір поставки від 03.04.2023 № 0304/2023-1, укладений між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ФГ «Первомагро»;

- визнати недійсним договір поставки від 07.04.2023 № 0704-2023/1-23, укладений між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ТОВ «Конопляр»;

- визнати недійсним договір поставки від 27.02.2023 № 02-2023/1-23, укладений між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ТОВ «Агро Грін Ленд»;

- застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), та стягнути з ТОВ «Зернотрейд Пром» на користь ФГ «Первомагро» 7 509 202,80 грн.

- застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною 3 статті 228 ЦК та стягнути з ФГ «Первомагро» на користь держави 7 509 202,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано безтоварністю господарських операцій та не здійсненням розрахунків за нібито поставлений товар, зокрема за договором поставки від 03.04.2023 № 0304/2023-1; такий правочин суперечить інтересам держави та суспільства, що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 520/28784/23 адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 апеляційну скаргу ТОВ «Зернотрейд Пром» задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 520/28784/23 скасовано. Провадження в адміністративній справі за позовом ГУ ДПС у Харківській області до ТОВ «Зернотрейд Пром», ФГ «Первомагро», ТОВ «Конопляр», ТОВ «Агро Грін Ленд» про визнання договорів недійсними закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 задоволено клопотання ГУ ДПС у Харківській області, справу № 520/28784/23 передано до Господарського суду Харківської області.

У липні 2024 року ГУ ДПС у Харківській області подав заяву про зміну предмета позову, в якій просив суд:

- визнати недійсним договір поставки від 03.04.2023 № 0304/2023-1, укладений між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ФГ «Первомагро»;

- визнати недійсним договір поставки від 07.04.2023 № 0704-2023/1-23, укладений між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ТОВ «Конопляр»;

- визнати недійсним договір поставки від 27.02.2023 № 02-2023/1-23, укладений між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ТОВ «Агро Грін Ленд».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.07.2024 позовні вимоги роз`єднано і виділено в окремі провадження з наступним присвоєнням єдиного унікального номера справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.07.2024 прийнято до розгляду позовну заяву № 520/28784/23 ГУ ДПС у Харківській області до ТОВ «Зернотрейд Пром» і ФГ «Первомагро» про визнання недійсним договору поставки від 03.04.2023 № 0304/2023-1.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.09.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2025, позов задоволено. Визнано недійсним договір поставки від 03.04.2023 № 0304/2023-1, укладений між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ФГ «Первомагро»; стягнуто з ТОВ «Зернотрейд Пром» і ФГ «Первомагро» на користь ГУ ДПС у Харківській області витрати зі сплати судового збору у сумі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у січні 2025 року ФГ «Первомагро» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.02.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 520/28784/23 за касаційною скаргою ФГ «Первомагро» з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.03.2025.

ГУ ДПС у Харківській області у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

ТОВ «Зернотрейд Пром» в судове засідання свого представника не направило.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без її участі, якщо нез`явлення цього представника не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення сторонам ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв ТОВ «Зернотрейд Пром» щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника ТОВ «Зернотрейд Пром».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій установлено, що ГУ ДПС в Харківській області звернулося до суду з позовом до ТОВ «Зернотрейд Пром», ФГ «Первомагро», в якому просило визнати недійсним договір поставки від 03.04.2023 № 0304/2023-1, укладений між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ФГ «Первомагро», з огляду на те, що оспорюваний договір укладено між відповідачами без наміру його виконання з метою заниження сум податкових зобов`язань.

Позивач доводить обставини безтоварності, нереальності та фіктивності господарських операцій за оспорюваним договором з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди: - наданням неправдивих відомостей щодо наявності земельних ділянок для вирощування сільськогосподарських культур; - відсутністю необхідних основних засобів для здійснення такого об`єму господарських операцій та вирощування пшениці власними силами; - відсутністю факту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за господарськими операціями між ТОВ «Зернотрейд Пром» і ФГ «Первомагро»; - ненаданням документів на підтвердження виконання умов договору поставки договору №0304/2023-1 від 03.04.2023 (рахунків-фактури, документів, що посвідчують якість товару тощо); - відсутністю розрахунків ТОВ «Зернотрейд Пром» з ФГ «Первомагро» за поставлений товар за договором поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023; - відсутністю відкритого банківського рахунку у ФГ «Первомагро»; - неподанням статистичної звітності у 2022-2023 роках до Головного управління статистики у Харківській області.

Ці обставини виявлені позивачем під час перевірки реальності господарських операцій між ТОВ «Зернотрейд Пром» (постачальником) та ФГ «Первомагро» (покупцем) за договором поставки від 03.04.2024 №0304/2023-1 після складання та направлення ТОВ «Зернотрейд Пром» на реєстрацію до ЄРПН податкових накладних за такими операціями та їх подальшого зупинення,.

Правовою підставою позову позивач визначив статті 203, 215, частина 3 статі 228 ЦК.

Відповідачі проти позову заперечили та послалися на неукладення оспорюваного договору, за яким не відбулося ні постачання товару, ні його оплати, а відтак жодних правових наслідків за цим договором не настало.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, позов задовольнив та мотивував рішення таким:

- головною ознакою договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін;

- згідно з наявною в матеріалах справи копії договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023 ФГ «Первомагро» (постачальник) в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язався поставити (передати) у власність ТОВ «Зернотрейд Пром» (покупець) власну сільськогосподарську продукцію: пшениця згідно ДСТУ 3768:2019 (далі - товар), а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату; у пункті 4.3 цього договору передбачено, що строки та порядок розрахунків за кожну партію товару визначаються в специфікації; пунктом 1.9 специфікації до цього договору встановлено, що оплата партії товару здійснюється протягом 10 днів з моменту передачі товару покупцю; загальна вартість партії товару складає 5.727.500,00 грн без ПДВ +-10% (п.1.4 специфікації);

матеріали справи містять копії платіжних доручень №412 від 03.04.2023, №418 від 05.04.2023, №429 від 08.04.2023, №442 від 11.04.2023, №451 від 14.04.2023, №465 від 17.04.2023, №478 від 19.04.2023, №485 від 21.04.2023, згідно з якими ТОВ «Зернотрейд Пром» перерахувало на рахунок ФГ «Первомагро» грошові кошти на загальну суму 7 509 202,8 грн з призначенням платежу: оплата за пшеницю згідно з договором № 0304/2023-1 від 03.04.2023, тобто в межах визначеної специфікацією загальної вартості партії товару;

- оскільки надана копія договору поставки договором поставки від 03.04.2024 №0304/2023-1 не має ознак електронного документа, цей договір не підписаний електронними цифровими підписами сторін, судом зауважено, що такий правочин міг набрати чинності виключно після його фізичного підписання сторонами (в даному випадку від імені юридичної особи уповноваженими особами) у паперовому вигляді;

- у цьому випадку спір ініційовано позивачем, який не є стороною оспорюваного договору, а відтак в його розпорядженні відсутній оригінал такого договору. Відповідачами, як сторонами правочину, з огляду на їх позицію щодо неукладення договору поставки від 07.04.2023 №0704-2023/1-23, не надано суду оригіналу такого договору;

- наявна в матеріалах справи копія договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023 містить чіткі відбитки печаток та підписів, зокрема, договір зі сторони постачальника підписано директором ТОВ «Зернотрейд Пром» Мерзлікіною Ю.М. та скріплено печаткою товариства. Аналогічний підпис та відбиток печатки ТОВ «Зернотрейд Пром» міститься на кожній сторінці договору. Зі сторони покупця договір підписано головою ФГ «Первомагро» Мерзлікіною Ю.М. та скріплено печаткою; ця копія договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023 відкопійована з оригіналу такого договору, який було підписано та засвідчено печатками його сторін;

- відповідачами не спростовано наявність їх підписів та відбитків печаток на наявній в матеріалах справи копії договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023.

- за твердженням позивача, що не спростовано відповідачами, після складання та направлення ТОВ «Зернотрейд Пром» на реєстрацію до ЄРПН податкових накладних та їх подальшого зупинення, для підтвердження реальності здійснення операцій останнім було надано повідомлення, які містили пояснення та документи; зміст пояснень свідчить, що ТОВ «Зернотрейд Пром» наполягало на реальності господарських операцій з ФГ «Первомагро» та вказувало, що господарські взаємовідносини відбулись та всі договірні зобов`язання виконані у повному обсязі, на підтвердження чого підприємством були надані первинні документи та договори (підписані посадовими особами підприємств, скріплені печатками); зокрема ТОВ «Зернотрейд Пром» зазнало про придбання товариством сільськогосподарської продукції у ФГ «Первомагро» на підставі договору поставки від №0304/2023-1 від 03.04.2023 (копії первинних документів надано до пояснень, в тому числі копію договору №0304/2023-1 від 03.04.2023, який скріплений підписом керівника та засвідчений мокрою печаткою підприємства, що підтверджується повідомленням №2 від 06.06.2023 та витягом з ІКС та квитанції №1 та №2); ці пояснення та додані документи були засвідчені кваліфікованим електронним підписом Мерзлікіної Ю.М. Жодних; жодних пояснень стосовно невідповідності таких пояснень та поданих до них документів, щодо відсутності повноважень у зазначеної особи на подання цих документів від імені юридичної особи матеріали справи не містять;

- рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі №520/17623/23, яке набрало законної сили, встановлено обставини, за якими, звертаючись до суду з позовною заявою про скасування рішення комісії ГУ ДПС у Харківській області про відмову в реєстрації податкових накладних та зобов`язання вчинити певні дії, ТОВ «Зернотрейд Пром» у позовній заяві наголошувало на тому, що на вимогу контролюючого органу ним було надано письмові пояснення від 06.06.2023 №0606/23-1 з відповідними додатками, у томі числі договір поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023; також ТОВ «Зернотрейд Пром» стверджувало про придбання сільськогосподарської продукцію, зокрема, у ФГ «Первомагро» на підставі договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023; у переліку доданих до позовної заяви додатків, поданих суду, є такий договір; наявна в матеріалах справи № 520/ 28784/23 копія цієї позовної заяви ТОВ «Зернотрейд Пром» свідчить, що остання подана за допомогою системи «Електронний суд» 08.07.2023;

- доводів на спростування цих обставин відповідачами не наведено, доказів невідповідності змісту наданої в межах даної справи копії договору поставки № 0304/2023-1 від 03.04.2023 тому договору, що було надано ТОВ «Зернотрейд Пром» до контролюючого органу та адміністративного суду, не надано;

- наявність судового рішення у справі №520/17623/23 не повинна впливати на виконання завдання господарського судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення судом спору про визнання недійсним договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023, укладеного між відповідачами, проте, розглядаючи такий спір, суди не можуть ігнорувати обставини, що встановлені у тій справі, позицію сторін щодо таких обставин, позаяк визнання в одній справі факту укладання договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023 та реальності проведених операцій за цим договором з подальшим запереченням таких подій в іншій справі, є нічим іншим як суперечливою поведінкою сторони, яка у господарських правовідносинах заборонена; при цьому сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки;

- з цих підстав суди відхилили доводи ТОВ «Зернотрейд Пром» щодо неукладеності договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023 як такі, що не узгоджуються з принципом venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), оскільки така поведінка сторони є непослідовною та недобросовісною;

- матеріали справи не містять доказів звернення ФГ «Первомагро» до правоохоронних органів стосовно підроблення документів (з огляду на наявність на копії договору та специфікації до нього відтиску печатки товариства та підпису директора) або ж з відповідними претензіями до ТОВ «Зернотрейд Пром» стосовно неукладення товариством цього договору; відповідні обставини також не наведено під час розгляду даної справи;

- з огляду на принцип змагальності сторін та стандарту доказування «вірогідності доказів», вирішуючи спір у цій справі, оцінивши належність та допустимість кожного доказу окремо і у сукупності, суди дійшли висновку про недоведеність відповідачами факту неукладення договору поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023, оскільки більш вірогідними є обставини щодо його укладення сторонами та їх обізнаності з таким договором;

- щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору поставки внаслідок недодержання сторонами вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, суди виходили із встановлених обставин відсутності відомостей про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, в інформаційних базах даних ДПС щодо наявності у ФГ «Первомагро» основних засобів, які необхідні для вирощування пшениці, що була поставлені на адресу ТОВ «Зернотрейд Пром»;

- основним видом діяльності ФГ «Первомагро» за КВЕД є 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур», а ТОВ «Зернотрейд Пром» - 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля»; серед неосновних видів економічної діяльності ТОВ «Зернотрейд Пром» відсутній КВЕД 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур», що у свою чергу позбавляє останнього можливості реалізовувати власну сільськогосподарську продукцію та вирощену власними силами;

- ГУ ДПС у Харківській області неодноразово зверталось до уповноважених органів з метою встановлення факту здійснення спірних господарських операцій, а саме: до ГУ національної поліції в Одеській області із запитом про надання інформації про пересування автомобілів з відповідними державними номерними знаками у період з 02.04.2023 по 02.05.2023, у відповідь на яке встановлено, що транспортні засоби з вказаними номерними знаками на території Одеської області у період з 02.04.2023 по 02.05.2023 не перебували;

- на звернення до Головного сервісного центру МВС щодо надання відомостей про транспортні засоби, якими здійснювались перевезення згідно товарно-транспортних накладних від 03.04.2023 №030401, від 03.04.2023 №030402, від 03.04.2023 №030403, від 05.04.2023 №050401, від 05.04.2023 №050402, від 05.04.2023 №050403, від 08.04.2023 №080401, від 08.04.2023 №080402, від 08.04.2023 №080403, від 11.04.2023 №110401, від 11.04.2023 №110402, від 11.04.2023 №110403, від 14.04.2023 №140401, від 14.04.2023 №140402, від 14.04.2023 №140403, від 17.04.2023 №170401, від 17.04.2023 №170402, від 17.04.2023 №170403, від 19.04.2023 №190401, від 19.04.2023 №190402, від 19.04.2023 №190403, від 21.04.2023 №210401, від 21.04.2023 №210402, наданих на підтвердження транспортування пшениці за договором поставки, надано відповідь, за якою згідно Єдиного реєстру транспортних засобів за ФГ «Первомагро», яке виступає автомобільним перевізником за цими товарно-транспортних накладними, не зареєстровано транспортних засобів з відповідними державними номерними знаками. Щодо транспортного засобу «Камаз 5511» з відповідними державним номерним знаком, то встановлено, що такий зареєстровано за ТОВ «Квадро» на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2016; інший транспортний засіб «Камаз 5511» зареєстровано за ТОВ «Агрофірма «Лани Слобожанщини» на підставі договору від 14.07.2021; транспортний засіб «DAF 95 XF» зареєстровано за ТОВ «Бріллет» на підставі договору від 21.01.2021;

- за даними ІКС «Єдине вікно подання електронної звітності» Єдиного реєстру податкових накладних послуги оренди транспортного засобу з відповідними державним номерними знаками ФГ «Первомагро» у цих товариств за весь період діяльності не придбавало;

- будь-яких доказів того, що ФГ «Первомагро» мало право користуватися цими транспортними засобами матеріали справи не містять; ТОВ «Агрофірма «Лани Слобожанщини» як власник відповідного транспортного засобу не зареєстровано ні платником податку на додану вартість, ні платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, що підтверджується витягом з ІКС «Податковий блок»; не здійснює господарську діяльність та не надавало транспортний засіб в оренду ФГ «Первомагро»;

- Головне управлінні Держпродспоживслужби в Харківській області у відповідь на звернення зазначило, що за ТОВ «Зернотрейд Пром» не обліковується сільськогосподарська техніка, самохідні машини та механізми;

- на звернення до АТ «Мотор-Банк» щодо надання інформації стосовно автентичності, справжності платіжних доручень, наданих ТОВ «Зернотрейд Пром», та повідомлення щодо здійснення платежів ФГ «Первомагро» (покупцем) на користь ТОВ «Зернотрейд Пром» (продавця), Банк повідомив, що по рахунку ФГ «Первомагро» () платіжні доручення №412 від 03.04.2023, №418 від 05.04.2023, №429 від 08.04.2023, №442 від 11.04.2023, №451 від 14.04.2023, №465 від 17.04.2023, №478 від 19.04.2023, №485 від 21.04.2023 відсутні, тому не можливо підтвердити справжність (оригінальність, автентичність) цих платіжних доручень;

- відомості, які зазначені в спірних товарно-транспортних накладних, містять неправдиву інформацію, ці товарно-транспортні накладні складені з порушеннями вимог до їх складення, що регламентуються Законом України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» та Правилами перевезень вантажним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (законодавство діяло в період складення товарно-транспортних накладних); відомості щодо здійснення розрахунків між відповідачами за нібито поставлений товар за договором поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023 у фінансовій установі відсутні;

- ТОВ «Зернотрейд Пром» провадило свою діяльність у Харківській області (офіс, автостоянка, склад) і при подачі письмових пояснень з додатками в порядку п.п.201.16.1 п. 201.16 Податкового кодексу України на підтвердження наявності достатньої матеріально-технічної бази надавався договір оренди об`єкта нерухомості від 02.01.2023 № 01/23, укладений з ПВП «Квадро» (). Проте, за результатами перевірки, у тому числі згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено відсутність права користування у ТОВ «Зернотрейд Пром» об`єктами нерухомого майна за договором оренди об`єкта нерухомості від 02.01.2023 №01/23, укладеним з ПВП «Квадро»; відсутність даних об`єктів нерухомості на праві власності чи користування у ТОВ «Зернотрейд Пром»; згідно витягів з Державного реєстру нерухомого майна за ТОВ «Зернотрейд Пром» не зареєстровано прав на нерухоме майно, а саме: офіс, автостоянку. Водночас згідно витягу з Державного реєстру нерухомого майна ТОВ «Зернотрейд Пром» має зареєстровані права на нерухоме майно (нежитлові приміщення) виключно за адресою: м. Харків, майдан Захисників України, 7/8, що у свою чергу не відповідає істотним умовам договору оренди об`єкта нерухомості від 02.01.2023 № 01/23;

- судом встановлено, що у спірних правовідносинах формальне укладення між відповідачами оспорюваного правочину з придбання товару (пшениці) не має розумної економічної причини (ділової мети), а відсутність у межах правочину у формі договору поставки (договору купівлі-продажу) розумної економічної причини (ділової мети) призводить до відсутності об`єкта справляння ПДВ;

- під час розгляду справи відповідачами ці обставини спростовано не було, натомість доводи останніх зводились до обставин невиконання договорів поставки (у тому числі оспорюваного в даній справі) та помилкового складення податкових накладних, та в результаті, відсутність будь-яких наслідків, у тому числі за договором поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023, що свідчить про суперечливу поведінку відповідачів, оскільки спочатку ТОВ «Зернотрейд Пром» стверджувало про реальність господарських операцій та належне підтвердження їх первинними документами, а в подальшому внаслідок певних обставин послалося на помилковість складання та направлення на реєстрацію таких податкових накладних, що само по собі не є послідовним;

- склавши первинні документи бухгалтерського обліку, в тому числі платіжні доручення, які не підтверджують рух товару та оплату такого товару, відповідачі діяли узгоджено, переслідуючи мету: створення формальних підстав виникнення права на податковий кредит з податку на додану вартість, що доведено оформленням ТОВ «Зернотрейд Пром» відповідних податкових накладних;

- отже, у цьому випадку дії відповідачів щодо документального оформлення оспорюваних правочинів, направлення першим відповідачем податкових накладних для реєстрації в ЄРПН, направлення до ГУ ДПС у Харківській області та до суду первинних документів, що містять завідомо неправдиві відомості, свідчать про наявність у діях відповідачів мети щодо створення штучних підстав для незаконного отримання права на податковий кредит і, як наслідок, для зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість;

- за встановлених обставин, у правовідносинах, що виникли за договором поставки №0304/2023-1 від 03.04.2023, між ТОВ «Зернотрейд Пром» та ФГ «Первомагро» мають місце безтоварні господарські операції з формальним складенням первинних документів з метою формування безпідставної податкової вигоди, що суперечить інтересам держави та суспільства, а відтак оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених частиною 3 статті 228 ЦК; оскільки виконання відповідачами оспорюваного правочину фактично не відбулося і податковий кредит з податку на додану вартість не був отриманий завдяки вжиттю позивачем заходів щодо перевірки реальності господарських операцій, то відповідні наслідки суд не застосовує.

У поданій касаційній скарзі ФГ «Первомагро» в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень зазначило, зокрема, що суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору неправильно застосували:

положення частини 5 статті 55 Конституції України, статей 204, 626, 638, 639 ЦК і не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладені у постановах від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 12.04.2021 у справі № 904/5480/19, від 04.07.2018 у справі № 520/10060/16-ц, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18;

положення частини 3 статті 228 ЦК і не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладені у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15;

положення статті 95 Податкового кодексу України і не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладені у постанові від 21.08.2018 у справі № 820/5980/17;

не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 щодо способу захисту порушеного права; щодо встановлення обставин справи, викладені у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення у межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, N 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому, необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

Проаналізувавши висновки, викладені у зазначених постановах Верховного Суду, на які послався скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень у справі № 520/28784/23, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними з огляду на таке.

Щодо неправильного застосування положення частини 5 статті 55 Конституції України, статей 204, 626, 638,639 ЦК у частині, що стосується висновків суду про те, до оспорюваний у справі договір є укладеним, і не врахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладених у постановах від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 (про визнання недійсними окремих пунктів кредитних договорів), від 12.04.2021 у справі № 904/5480/19 (позов про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим виконанням, проведеним належним чином, та визнання недійсним з моменту укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги), від 04.07.2018 у справі № 520/10060/16-ц (позов про визнання іпотечного договору частково недійсним), від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18 (позов про визнання протиправним та нечинним рішення ради про мораторій на публічне використання російськомовного культурного продукту на території Львівської області).

Так, у справі № 910/12787/17 суд першої інстанції визнав недоведеним товариством (позивачем) належними засобами доказування у розумінні положень статей 76-79, 91 ГПК факт порушення кредитними договорами в оспорюваній частині прав і законних інтересів позивача, які підлягали би захисту у судовому порядку, що є підставою для відмови в позові. З такими висновками погодився Верховний Суд (постанова від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

У справі № 904/5480/19 Верховний Суд постановою від 12.04.2021 відмовив у задоволенні позовної вимоги фізичної особи (набувача предмета застави) про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного між Банком і Товариством (новим кредитором), який є правочином щодо заміни кредитора у зобов`язаннях (за кредитним договором та іпотечними договорами, укладеними в забезпечення виконання боржником зобов`язань за цим договором), оскільки за встановлених у справі обставин укладення договору про відступлення права вимоги не впливає на обсяг прав та обов`язків позивача та не порушує його прав, оскільки на момент придбання земельних ділянок вони виступали предметом іпотеки за кредитним договором.

У справі № 520/10060/16-ц Верховний Суд постановою від 04.07.2018 відмовив у задоволенні позову фізичної особи (боржника за кредитним договором) про визнання іпотечного договору частково недійсним, оскільки, за встановлених у справі обставин, позивач, виступивши іпотекодавцем майнових прав за оспорюваним договором іпотеки, тим самим надав згоду на передачу в іпотеку майнових прав на незавершені будівництвом квартири, що у майбутньому стане його власністю, не довів наявності порушення свого права.

У справі № 1340/4630/18 Верховний Суд постановою від 15.08.2019 відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки доводи позивачів про порушення їхніх прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірного рішення ради на їх конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивачів з указаним рішенням, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.

Натомість у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що у правовідносинах, які виникли за договором поставки № 0304/2023-1 від 03.04.2023, між ТОВ «Зернотрейд Пром» та ФГ «Первомагро» мають місце безтоварні господарські операції з формальним складенням первинних документів з метою формування безпідставної податкової вигоди, що суперечить інтересам держави та суспільства, тому ГУ ДПС у Харківській області як орган, уповноважений діяти у спірних правовідносинах, правомірно звернулося до суду з відповідним позовом, обравши належний спосіб захисту порушеного права.

Щодо неправильного застосування судами положення частини 3 статті 228 ЦК і не врахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладених у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (позов про стягнення безпідставно одержаних коштів і за зустрічним позовом про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості за договором підряду), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (позов про зобов`язання прийняти виконання зобов`язань за договором шляхом надання актів приймання-передачі електроенергії), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (позов про визнання недійсними відкритих торгів, протоколу електронного аукціону та договору купівлі-продажу), від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 (заява про визнання банкрутом).

У справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду ухвалила нове рішення, яким зустрічну позовну заяву в частині визнання укладеним договору підряду залишила без задоволення та навела правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту.

У справі № 905/1926/16 Велика Палата Верховного Суду закрила провадження у справі, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

У справі № 910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду (постанова від 15.09.2022) навела висновки щодо способу захисту та зазначила, що позов про визнання правочину недійсним є способом захисту прав позивача, а не способом захисту інтересу у правовій визначеності, на який вказує позивач. Натомість відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду інтерес позивача у правовій визначеності може захищатися, зокрема, позовом про визнання права або позовом про визнання відсутності права.

У справі № 904/1907/15 вирішувалося питання про визнання заявника кредитором боржника.

Так, із наведених скаржником постанов не вбачається обставин того, що у цих справах спірні правовідносини вирішувалися із застосуванням положень частини 3 статті 228 ЦК.

При цьому правовідносини у справі № 520/28784/23, що розглядається, не є подібними до правовідносин, на які послався скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.

Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у зазначених ним постановах, не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених відповідачем справах істотно відмінні за змістовним критерієм, підставами позову і фактично-доказовою базою, а також встановленими судами попередніх інстанцій обставинами у кожній справі і зібраними та дослідженими в них доказами, залежно від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Наведене не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними, у тому числі з урахуванням змісту правовідносин та доводів учасників справи, якими вони обґрунтовували свої позиції.

Посилання скаржника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій у справі № 520/28784/23, що розглядається, положень статті 95 Податкового кодексу України (продаж майна, що перебуває у податковій заставі) та неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 820/5980/17 (позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення) суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки зазначені норми права не було застосовано ані при вирішенні спору у справі № 520/28784/23 ані при розгляді позову у справі № 820/5980/17.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на загальні висновки Верховного Суду у наведених ним постановах, що стосується способу захисту порушеного права, без обґрунтування подібності правовідносин у цих справах зі справою, в якій подано касаційну скаргу, не дає підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, норм матеріального права у контексті підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.

Крім того, цитування скаржником в касаційній скарзі правових висновків Верховного Суду у наведених справах щодо способів судового захисту є загальними вимогами законодавства, певним алгоритмом дій суду та мають бути дотримані судами при розгляді будь-якого судового спору. Однак у кожній з наведених справ, які переглядались Верховним Судом, ці норми та принципи застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмета доказування, тому відповідні посилання скаржника не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, а зміст зазначених скаржниками постанов не свідчить про застосування судами першої і апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.

Загалом доводи, наведені в касаційній скарзі, стосуються процесу доказування, оцінки доказів судом та фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, проте відповідно до норм статті 300 ГПК зазначене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «Первомагро» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 18.09.2024 у справі № 520/28784/23.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко