ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м.Дніпро Справа № 904/501/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський дослідний завод "Енергоавтоматика" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року

у справі № 904/501/23

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ"

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 19.03.2024 скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023, якою було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Укрсплав" та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2023, справу № 904/501/23 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду від 13.05.2024 року (суддя Мартинюк С.В.) відкрито провадження у справі №904/501/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОВІ" (07333, Київська область, Вишгородський район, село Глібівка, Урочище "Лугове", будинок 1а; ідентифікаційний номер юридичної особи 37626177) про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ" (49051, м. Дніпро, вул. Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224).

Визнано грошові вимоги ТОВ "КОВІ" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ" у розмірі 87 140, 00 грн. витрат на сплату судового збору та авансування винагороди арбітражному керуючому - 1 черга, 11 075 596, 44 грн. основної заборгованості 4 черга.

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію) згідно ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства.

З метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ" (49051, м. Дніпро, вул. Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224).

Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 30.10.2024 року.

Призначено розпорядником майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ" (49051, м. Дніпро, вул. Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224) арбітражного керуючого Зубка Андрія Миколайовича (адреса для листування: 04082, м. Київ, а/с 39; який діє на підставі свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №798 від 23.04.2013).

Встановлено розмір грошової винагороди розпоряднику майна Зубку Андрію Миколайовичу у розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ" за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ" та власникам майна (органу, уповноваженому управляти майном) Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ" приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЛАВ".

Зобов`язано розпорядника майна Зубка Андрія Миколайовича надати господарському суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів, письмовий звіт про надіслання всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог в порядку ч.3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, скласти реєстр вимог кредиторів та подати на затвердження господарському суду реєстр вимог кредиторів в строк до 21.06.2024.

АТ Міжнародний Інвестиційний Банк звернулось з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі № 904/501/23 про відкриття провадження у справі про банкрутство.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- в порушення вимог договору постачання всі акти приймання брухту та відходів кольорових металів, які містяться в матеріалах справи не містять посилання на договір постачання, тому такі акти не можуть бути доказом постачання металобрухту на підставі саме договору постачання №01У від 01.12.2021. У зв`язку із зазначеним, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів постачання металобрухту відповідно до умов договору постачання;

- під час повторного розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ «Кові» не надало до суду першої інстанції відомості щодо здійснених ТОВ «Укрсплав» платежів за договором постачання. Проте, в порушення вказівок суду касаційної інстанції, судом першої інстанції не була досліджена виписка по рахунках ТОВ «Укрсплав», відкритих у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Дніпрі. Зазначена виписка спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність доказів погашення боржником заборгованості за договором постачання. Так, відповідно до наявних в матеріалах справи виписок по рахунках ТОВ «Укрсплав», відкритих у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Дніпрі, ТОВ «Укрсплав» сплатило на користь ТОВ «КОВІ» за період з 01.09.2022 по 30.11.2022 за договором постачання №01У-22 від 01.12.2021 грошові кошти в сумі 27 811 000,00 грн., при цьому у листопаді 2022 року ТОВ «Укрсплав» сплатило на ТОВ «Кові» за договором постачання грошові кошти в сумі 7 180 000,00 грн;

- в матеріалах справи наявний лише акт звіряння взаємних розрахунків за договором постачання за період грудень 2022. При цьому у колонці із назвою «Документ» відсутнє посилання на документ на підставі якого відбувався продаж, тому зазначений акт є неналежним доказом факту здійснення господарських операцій за договором постачання та не є первинним документом бухгалтерського обліку;

- від імені ТОВ «Укрсплав» видаткові накладні підписував старший комірник Стельмащук О.О. на підставі довіреності. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують повноваження Стельмащука О.О. щодо підписання видаткових накладних. Від імені ТОВ «Кові» видаткові накладні підписував начальник відділу заготівлі сировини Горевий Ю.В. Проте, в матеріалах справи також відсутні документи, що підтверджують повноваження Горевого Ю.В. щодо підписання видаткових накладних. Враховуючи викладене, наявні в матеріалах справи видаткові накладні підписані неуповноваженими представниками, тому такі документи не можуть бути віднесені до первинних бухгалтерських документів;

- враховуючи те, що в матеріалах справи № 904/501/23 про банкрутство ТОВ «Укрсплав» відсутні належним чином складені первинні документи, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст та які підтверджують грошові вимоги ТОВ «Кові», тому наявні податкові накладні не підтверджують факт реальності операцій з придбання ТОВ «Укрсплав» у ТОВ «Кові» металобрухту.

Також, не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський дослідний завод "Енергоавтоматика" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 у справі № 904/501/23, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ТОВ "Кові".

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала прийнята при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- на підтвердження виконання вимог п. 2.11 Договору № 01У-22 від 01.12.2022, та з урахуванням висновків наведених у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 19.03.2024, ТОВ "КОВІ" також було надано суду паспорти-посвідчення та податкові накладні до видаткових накладних, однак рахунок-фактуру під кожну поставку товару надано не було. Водночас лише факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Однак, на виконання умов Договору № 01У-22 від 01.12.2022 ТОВ КОВІ не було виставлено рахунок-фактуру (як і не надано суду першої інстанції відповідні підтверджуючи документи), що в свою чергу впливає на достовірність відображення відповідних господарських операцій у фінансовій звітності Заявника (питання дійсності кредиторських вимог), та наявність зустрічного зобов`язання ТОВ «Укрсплав» з проведення оплати за Товар з урахуванням положень п. 2.11 Договору № 01У-22 (перелік необхідних документів на оплату). Таким чином вважаємо, що строк виконання зобов`язання у ТОВ Укрсплав є таким, що не настав та існує спір про право між даними суб`єктами господарювання;

- акти приймання брухту та відходів кольорових металів, які були надані ТОВ «Кові» на підтвердження заявлених кредиторських вимог, не містять жодного посилання на реквізити договору № 01У-22 (питання належності доказів), що в сукупності з іншими обставинами свідчить про те, що дані кредиторські вимоги не підтверджені первинними документами, та суд першої інстанції зобов`язаний був відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ «Укрсплав»;

- суд першої інстанції в порушення ст.ст. 86, 234, 236 ГПК України належним чином не дослідив наявні докази, надані ТОВ «Кові» на підтвердження заявлених кредиторських вимог до ТОВ «Укрсплав», що в свою чергу стало підставою необґрунтованого відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2024 об`єднано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський дослідний завод "Енергоавтоматика" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі № 904/501/23 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі №904/501/23.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

11.12.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від боржника ТОВ "Укрсплав" надійшли пояснення по справі, в яких останній просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

11.12.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від кредитора ТОВ "Дніпровський дослідний завод "Енергоавтоматика" надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій він підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 19.02.2025 брав участь представник кредитора ТОВ "Дніпровський дослідний завод "Енергоавтоматика" (апелянта). Інші учасники провадження, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданих сторонами апеляційних скарг, в межах їх доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Жодних доповнень до апеляційної скарги протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків провадження, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без представників учасників справи, які не з`явилися.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник апелянта в судовому засіданні 19.02.2025 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ «Укрсплав».

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника апелянта, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 9 КУзПБ).

За положеннями ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кові" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсплав".

Ухвалою господарського суду (суддя Суховаров А.В.) від 09.02.2023 відкрито провадження у справі № 904/501/23 за заявою ТОВ "Кові" до ТОВ "Укрсплав" про визнання банкрутом. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 29.07.2023. Призначено розпорядником майна ТОВ "Укрсплав" арбітражного керуючого Зубка Андрія Миколайовича (свідоцтво №798 від 23.04.2013).

10.02.2023 на офіційному сайті Верховного Суду опубліковано оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "УКРСПЛАВ", №70051.

За результатами розгляду касаційної скарги АТ "Міжнародний Інвестиційний Банк" Касаційним господарським судом в складі Верховного Суду прийнято постанову від 19.03.2024 касаційну скаргу АТ "Міжнародний Інвестиційний Банк" задоволено частково; скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2023 у справі № 904/501/23; справу № 904/501/23 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 16.04.2023, справу передано для розгляду судді Мартинюку С.В.

Ухвалою господарського суду від 22.04.2024 прийнято справу № 904/501/23 про банкрутство ТОВ "УКРСПЛАВ" до провадження та призначено підготовче засідання на 30.04.2024.

03.05.2024 через систему "Електронний суд" від ТОВ "КОВІ" надійшла заява про зменшення кредиторських вимог.

Подана ініціюючим кредитором заяв обґрунтована наступними обставинами.

03.01.2017 між ТОВ "Кові" (Продавець) та ТОВ "Укрсплав" (Покупець) було укладено Договір №П 01/17 купівлі-продажу (Договір-1), відповідно до п. 1.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець - прийняти та оплатити полімерні відходи, що іменуються надалі Товар, в асортименті та за цінами вказаними в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Право власності на Товар від Продавця до Покупця за цим Договором переходить на підставі видаткової накладної, що підтверджує факт передачі Товару (п.1.2 Договору-1).

Згідно п. 3.2, п. 4.1, п. 4.4 Договору-1, ціна на Товар вказується в Специфікації, яка являється невід`ємною частиною даного Договору.

Сторони погодили в п.4.1 Договору-1, що Покупець здійснює оплату за поставлений Товар протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту приймання Товару згідно видаткової накладної на Товар.

Відповідно до п.4.4 Договору-1 оплата здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок Продавця або в іншій формі, по узгодженню сторін. У випадку зміни форми оплати, Сторонами буде підписана додаткова угода.

Згідно з п.8.1 Договору-1 термін дії цього Договору встановлюється з дати його підписання по 31 грудня 2017, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по Договору.

Відповідно до п. 8.2 Договору-1 (з урахуванням положень додаткової угоди від 31.12.2018), якщо жодна зі сторін за 20 (двадцять) днів до завершення терміну дії Договору в письмовій формі не попередить іншу сторону про розірвання Договору, то термін його дії автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік.

До матеріалів справи долучено видаткові накладні, яким підтверджується поставка товару Покупцеві на загальну суму 664 331,07 грн. за період з 20.09.2022 по 31.12.2022.

Сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2022, яким підтверджено наявність заборгованості за Договором №П 01/17 купівлі-продажу від 03.01.2017 року у розмірі 664 331,07грн.

01.12.2021 між ТОВ "Кові" ("Постачальник") та ТОВ "Укрсплав" ("Покупець") був укладений Договір постачання №01У-22 (Договір-2), відповідно до п.1.1 Постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити брухт та відходи кольорових металів - далі Товар.

Товарна номенклатура, ціна Товару узгоджується в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1 Договору-2).

Згідно з п.1.3. Договору-2, право власності на товар від постачальника до покупця за цим договором переходить на підставі акта приймання брухту та відходів кольорових металів та видаткових накладних.

Відповідно до п.4.1, п.4.3, п.4.4 Договору-2, ціна товару вказується у Специфікаціях, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна вартість цього Договору є договірною та визначається на підставі всіх видаткових накладних на Товар, що мали місце протягом строку його дії.

Оплата за Товар, поставлений на умовах даного Договору, здійснюється покупцем в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в українській гривні, шляхом попередньої оплати або протягом 1-го (одного) банківського дня після прийняття Товару на підставі акта приймання брухту та відходів кольорових металів та видаткових накладних (п.4.3 Договору-2).

Сторони погодили в п.4.4 Договору-2, що датою оплати Товару вважається дата зарахування коштів, сплачених Покупцем за поставлену партію Товару, на розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно з п.7.1 Договору-2 передбачає, що термін дії цього Договору встановлюється з дати його підписання по 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань згідно Договору. У випадку, якщо за 30 календарних днів до настання дати закінчення Договору жодна із Сторін договору не виявить бажання його розірвати, Договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік. У випадку, якщо за 30 календарних днів до настання дати закінчення Договору жодна із Сторін договору не виявить бажання його розірвати, Договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік.

До матеріалів справи долучено видаткові накладні, яким підтверджується поставка товару Покупцеві на загальну суму 11 075 596,44 грн. за період з 30.10.2022 по 31.12.2022 (а.с.76-103) та акти приймання брухту та відходів кольорових металів.

Сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2022, яким підтверджено наявність заборгованості за Договором постачання №01У-22 від 01.12.2021 року у розмірі 11 075 596,44грн.

Докази погашення боржником заборгованості за Договором купівлі-продажу №П 01/17 від 03.01.2017 та Договором постачання №01У-22 від 01.12.2021 відсутні.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду (суддя Суховаров А.В.) від 09.02.2023 відкрито провадження у справі №904/501/23 за заявою ТОВ "Кові" до ТОВ "Укрсплав" про визнання банкрутом. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів. Призначено розпорядником майна ТОВ "Укрсплав" арбітражного керуючого Зубка Андрія Миколайовича (свідоцтво №798 від 23.04.2013).

За результатами розгляду касаційної скарги АТ "Міжнародний Інвестиційний Банк" Касаційним господарським судом в складі Верховного Суду прийнято постанову від 19.03.2024 касаційну скаргу АТ "Міжнародний Інвестиційний Банк" задоволено частково; скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2023 у справі № 904/501/23; справу № 904/501/23 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Колегія суддів у вищевказаній постанові звернула увагу на правову позицію Верховного Суду, зокрема викладену у постанові від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, щодо використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника.

Також Верховний Суд у вказаній постанові виснував, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

Колегія суддів вважала висновки судів попередніх інстанцій передчасними та ухваленими за неповного встановлення обставини справи, всупереч наведеним правовим висновкам Верховного Суду щодо неприпустимості формального підходу при розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, суди першої та апеляційної інстанції під час розгляду заяви ТОВ "Кові" обмежилися викладенням змісту наданих Заявником на підтвердження його вимог документів, не здійснивши детальної перевірки підстав виникнення відповідних грошових вимог з огляду на наявність чи відсутність обставин, які свідчать про реальні господарські правовідносини між ТОВ "Кові" та ТОВ "Укрсплав".

Верховним Судом у вищевказаній постанові від 19.03.2024 зазначено, що при новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати викладене та вищенаведені правові висновки, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, за результатом чого дати належну правову оцінку доказам, доводам та запереченням учасників судового процесу, і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

03.05.2024 за змістом поданої до суду заяви про зменшення кредиторських вимог ТОВ "КОВІ" до ТОВ "УКРСПЛАВ" вбачається, що заявник ТОВ «КОВІ» зменшує розмір заявлених вимог до ТОВ "УКРСПЛАВ" на суму 664 331,07 грн. за договором № П01/17 купівлі-продажу від 03.01.2017 (купівля полімерних відходів), укладений між ТОВ «КОВІ» та ТОВ «Укрсплав».

Таким чином, розмір грошових вимог складає сума у розмірі 11 075 596,44 грн., тобто заборгованість, яка виникла за Договором постачання № 01У-22 від 01.12.2022 (брухт та відходи кольорових металів), укладений між ТОВ «КОВІ» та ТОВ «Укрсплав».

На підтвердження виконання вимог Договору №01У-22 від 01.12.2022 та з урахуванням виконання вимог постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 19.03.2024 заявником ТОВ "КОВІ" також надано:

- Паспорт, посвідчення №30/10/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №209 від 30.10.2022;

- Паспорт, посвідчення №31/10/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №201 від 31.10.2022;

- Паспорт, посвідчення №01(1)/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №213 від 01.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №01(1)/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №214 від 01.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №02/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №216 від 02.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №03/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №218 від 03.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №№ 04(1)/11/22, 04(2)/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №220 від 04.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №06/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №222 від 06.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №08/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №224 від 30.10.2022;

- Паспорт, посвідчення №09/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №226 від 09.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №10/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №228 від 10.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №11/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №230 від 11.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №13/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №232 від 13.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №14/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №234 від 14.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №15/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №236 від 15.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №16/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №238 від 16.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №17/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №240 від 17.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №18/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №242 від 18.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №19/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №243 від 19.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №21/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №244 від 21.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №22/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №246 від 22.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №23/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №248 від 23.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №24/11/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №250 від 24.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №28/12/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №251 від 28.11.2022;

- Паспорт, посвідчення №30(1)/12/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №253 від 30.12.2022;

- Паспорт, посвідчення №30(2)/12/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №254 від 30.12.2022;

- Паспорт, посвідчення №30(3)/12/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №256 від 30.12.2022;

- Паспорт, посвідчення №31/12/22 та податкову накладну до Видаткової накладної №257 від 31.12.2022.

Також, заявником надано податкові декларації з Податку на додану вартість до контролюючих органів, а саме:

- Податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2022 із додатками №1, №2 та №5;

- Податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2022 із додатками №1, №2 та №5;

- Податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2022 із додатками №1, №2 та №5;

- Податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2022 із додатками №1, №5 та №6.

Крім того, ТОВ "КОВІ" у додаткових поясненнях (поданих до Господарського суду Дніпропетровської області 09.05.2024) окремо зазначає, що відповідно до п. 1.1., п. 1.2. Договору №01У-22, постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити брухт та відходи кольорових металів далі Товар.

Товарна номенклатура, ціна Товару узгоджується в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.11 Договору №01У-22, при відправці Товару на адресу «Покупця» «Постачальник» повинен надати такі документи:

- документ про якість (паспорт);

- посвідчення про радіаційну і вибухову безпеку;

- видаткова накладна;

- податкова накладна;

- акт приймання брухту та відходів кольорових металів;

- рахунок-фактура.

Відповідно до специфікацій №№ 17, 18, 19 та 20 (подані разом з заявою) Покупцем робилось замовлення Відходів та брухт свинцеві, а брухт свинцю з вмістом металу за масою не менше 55%.

Згідно з наданими до матеріалів справи документами про якість Товару (паспорти), на виконання Договору №01У-22 за період з 30.10.2022 по 31.12.2022 Постачальником було поставлено Товару Покупцю на загальну суму 11 075 596,44 грн (з урахуванням часткової сплати) із вмістом свинцю до 95% (перелік накладних із зведеними даними по паспортам).

Поміж іншого, на виконання норм податкового законодавства під кожну поставку Товару ТОВ «КОВІ» виставлялась податкова накладна (копії наявні в матеріалах справи).

За результатом розгляду заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що безспірні вимоги ініціюючого кредитора ТОВ "КОВІ" до боржника складають 11 075 596,44 грн, а підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство відсутні. Відтак, наявні підстави для відкриття провадження у справі про банкрутство, визнання грошових вимог ТОВ "КОВІ" до боржника, які складають 11 075 596,44 грн, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, встановлення процедури розпорядження майном боржника, та призначення розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Зубка Андрія Миколайовича.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що:

- кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

- грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

- неплатоспроможність неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства справи про банкрутство розглядаються господарськими судами за місцезнаходженням боржника - юридичної особи, фізичної особи або фізичної особи - підприємця. Право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи; ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів. Заява кредитора, крім відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, повинна містити відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. Заява кредитора може ґрунтуватися на об`єднаній заборгованості боржника за сукупністю його різних зобов`язань перед цим кредитором.

За приписами ч. 1-3 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

Згідно правового висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20, кредитор, звертаючись до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, має підтвердити наявність боргу (у т.ч. неустойки) належними доказами, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарській правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Все це подається кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20.

Грошові вимоги у справі про банкрутство можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правові висновки, зроблені в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 13.10.2021 у справі № 904/2104/19).

Аналіз приписів статей 34, 39 КУзПБ дає можливість дійти висновку, що при поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не встановлюється обов`язку для кредитора заявника (ініціюючого кредитора) додавати до такої заяви докази вжиття заходів щодо стягнення з боржника суми боргу. У разі неналежного виконання грошового зобов`язання кредитор має можливість, крім звернення до суду з позовом до боржника, застосувати щодо такого боржника встановлені КУзПБ процедури для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження (правова позиція, наведена в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 905/2030/19).

Колегія суддів також зауважує, що вимоги ст. 34 КУзПБ, які ставляться до змісту заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, не вимагають надання ініціюючим кредитором доказів неможливості виконання боржником своїх майнових зобов`язань, строк яких настав.

Водночас, у будь-якому випадку на момент подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржник повинен надати документи (первинні документи, договори, бухгалтерський баланс, аудиторський висновок, судові рішення тощо), які підтверджують наявність ознак неплатоспроможності або її загрози. Інакше таке банкрутство матиме ознаки фіктивного, тобто ініційованого з метою невиконання зобов`язань (правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 915/36/20).

Якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє відповідність його вимог до боржника розміру, встановленому законом, обґрунтованість цих вимог, їх безспірність, реальну, а не формальну неспроможність їх виконати протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено Законом, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Завдання підготовчого засідання господарського суду у справі про банкрутство полягає у перевірці обґрунтованості заяви кредитора або боржника щодо наявності ознак неплатоспроможності, а заяви боржника - також і загрози його неплатоспроможності. Крім того, господарський суд перевіряє правовий статус боржника та відсутність перешкод для порушення провадження у справі про банкрутство.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що завданням підготовчого засідання господарського суду в розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є:

перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю грошового зобов`язання боржника перед ініціюючим кредитором;

встановлення наявності або відсутності спору про право;

встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (п. 68 постанови Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, п. 48 постанови Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/16413/19).

Предметом підготовчого засідання є з`ясування наявності підстав, які надають кредитору чи боржнику можливість ініціювати порушення провадження у справі про банкрутство, тобто ознак загрози неплатоспроможності та виникнення обставин неплатоспроможності боржника (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 910/11946/18).

При цьому відповідно до ч. 6 ст. 39 КУзПБ господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відсутність спору про право в межах процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у вирішенні питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, щодо перебування на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора із зазначених питань.

Установлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника (правові висновки Верховного Суду в постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20).

Варто зазначити, що виходячи з положень Кодексу України з процедур банкрутства обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредитора до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений саме на господарський суд, при цьому заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги.

Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом та самостійно розглядає заявлені грошові вимоги, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду приймає процесуальне рішення про відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідно визнавши частково чи повністю грошові вимоги кредитора або відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство, встановивши, до прикладу, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заява ТОВ "КОВІ" обґрунтована існуванням прострочених невиконаних зобов`язань ТОВ "УКРСПЛАВ" на загальну суму 11 075 596,44 грн.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2021 у справі № 814/803/17 зазначила, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 14 ГПК України до принципів господарського судочинства також належить диспозитивність господарського судочинства, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В свою чергу, як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).

З огляду на правовий висновок Верховного Суду у постановах від 29.03.2018 у справі № 916/4644/15 та від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18 обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено на кредитора.

У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі № 904/2394/18, наведено правовий висновок, що на стадії звернення кредитора з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

Верховний Суд у постанові від 26.07.2022 у справі № 904/4608/21 зауважив, що заяви з кредиторськими вимогами судам слід розглядати із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Зазначена правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 11.02.2020 у справі № 904/8484/16, від 07.08.2019 у справі №922/1014/18.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи №910/4994/18).

Грошові вимоги у справі про банкрутство можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правові висновки, зроблені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 13.10.2021 у справі № 904/2104/19).

Аналізуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що саме первинними документами підтверджується заборгованість суб`єкта господарювання, її розмір (або ж рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору - тобто про заборгованість боржника перед кредитором); саме ці докази мають подаватися кредитором для встановлення судом невиконаного зобов`язання боржника та для визнання грошових вимог цього кредитора.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Наведені висновки кореспондуються із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 27.03.2018 у справі № 909/453/16, а також у постановах від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15, від 27.07.2020 у справі № 904/2104/19 (п. 21) про те, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора.

У даній справі заявником на підтвердження своїх кредиторських вимог представлено суду специфікації, видаткові накладні, яким підтверджується поставка товару Покупцеві на загальну суму 11 075 596,44 грн. за період з 30.10.2022 по 31.12.2022 (а.с.76-103) та акти приймання брухту та відходів кольорових металів.

Кредитором надано у матеріали справи паспорти, посвідчення та податкові накладні, а також подані до контролюючих органів податкові декларації з податку на додану вартість, в яких відображено показники з постачання товарів на означену спірну суму.

Крім того, сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2022, яким підтверджено наявність заборгованості за Договором постачання №01У-22 від 01.12.2021 року у розмірі 11 075 596,44 грн.

Водночас, апелянти у своїх скаргах посилаються на дефектність первинних документів, недоліки їх змісту, відсутність певних реквізитів, а також відсутність рахунків-фактур, які передбачені умовами договору.

Апеляційний суд наголошує, що доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 804/15389/15, від 26.03.2019 у справі № 925/291/18).

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. №88 (далі - Положення).

У п. 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

За своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують певні факти господарської діяльності в правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 909/146/19).

Так, у відповідності до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому як передбачено нормою цієї статті Закону неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 905/993/22 зроблено висновок, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Таким чином, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 820/684/17, від 17.04.2018 у справі № 820/475/17, від 19.06.2018 у справі №826/7704/16.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції), необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, слід враховувати, що фактичне здійснення господарської операції, у випадку заперечення однією із сторін факту здійснення такої господарської операції, повинно підтверджуватися, в тому числі, і наявністю у продавця у власності товару, вибуття із власності такого товару, оприбуткування товару іншою стороною та іншими непрямими доказами (правова позиція Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 911/5309/14).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а тому окрім обставин оформлення первинних документів, підлягають доведенню обставини щодо наявності або відсутності реального руху такого товару (правовий висновок Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 920/61/19).

Судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд касаційної інстанції звертав увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (див. постанови Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).

Сама по собі відсутність первинних документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю (правова позиція Верховного Суду відображена у постанові від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19).

За приписами частин третьої, восьмої статті 19 Господарського кодексу України обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17.

Апеляційний суд зазначає, що податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте, не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі суд повинен враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.06.2020 у справі № 906/355/19.

Самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі (правова позиція Верховного Суду у постанові від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19).

З урахуванням наведеного, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, суду належить враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19 вбачається, що пов`язаний з встановленими обставинами у конкретній справі (про те, що податкові декларації підтверджують лише порядок оподаткування господарської операції, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції), але вважає за доцільне його конкретизувати: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Отже, самі по собі податкові накладні, які долучені ТОВ "КОВІ" до матеріалів справи не можуть підтверджувати здійснення господарських операцій з поставки товару, проте висновок про її реальність зроблено апеляційним судом саме при оцінці доказів: специфікацій, видаткових накладних, актів приймання брухту та відходів кольорових металів, паспортів, посвідчень у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, з урахуванням змін в структурі активів та зобов`язань сторін, у зв`язку з їх господарською діяльністю, а саме руху товарів, грошових коштів, виникнення внаслідок цього податкових зобов`язань, їх відображення в бухгалтерському обліку та податковій звітності, яка подавалася до контролюючих органів тощо, а також за умови визнання ТОВ "УКРСПЛАВ" боргу у розмірі 11 075 596,44 грн шляхом підписання сторонами Акту звірки взаємних розрахунків від 31.12.2022.

При цьому колегія суддів вважає, що певні недоліки первинних документів, як-то: відсутність в актах приймання брухту та відходів кольорових металів посилання на договір постачання, а також відсутність в акті звіряння взаємних розрахунків за договором постачання за період грудень 2022 у колонці із назвою «Документ» посилання на документ, на підставі якого відбувався продаж, рівно як і відсутність рахунків-фактур під кожну поставку товару та довіреностей, що підтверджують повноваження старшого комірника Стельмащука О.О. на підписання від імені ТОВ «Укрсплав» видаткових накладних, не можуть безумовно свідчити про відсутність заборгованості ТОВ "УКРСПЛАВ" перед ТОВ "КОВІ" на суму 11 075 596,44 грн, враховуючи інші первинні документи, що обґрунтовують дану вимогу (податкові накладні, паспорти, посвідчення), а також з огляду на визнання цієї суми боргу та обставин її виникнення самим боржником, відображення відповідних показників щодо сум поставок та здійснених часткових оплат у податковій звітності.

Щодо доводів скаржника АТ Міжнародний Інвестиційний Банк про те, що судом першої інстанції не була досліджена виписка по рахунках ТОВ «Укрсплав», відкритих у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Дніпрі, яка спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність доказів погашення боржником заборгованості за договором постачання, то судом такі визнаються безпідставними з огляду на наступне.

Так, банк зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи виписок по рахунках ТОВ «Укрсплав», відкритих у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Дніпрі, ТОВ «Укрсплав» сплатило на користь ТОВ «КОВІ» за період з 01.09.2022 по 30.11.2022 за договором постачання №01У-22 від 01.12.2021 грошові кошти в сумі 27 811 000,00 грн, а за договором №П 01/17 купівлі-продажу від 03.01.2017 в сумі 578 792,54 грн.

Натомість за змістом поданої до господарського суду заяви про зменшення заявлених вимог ТОВ "КОВІ" до ТОВ "УКРСПЛАВ" заявником було враховано оплати за договором №П 01/17 купівлі-продажу від 03.01.2017 та зменшено розмір заявлених кредиторських вимог до ТОВ "УКРСПЛАВ" на суму 664 331,07 грн. за цим договором.

Таким чином, розмір заявлених вимог склав суму у 11 075 596,44 грн., тобто заборгованість, яка виникла за Договором постачання № 01У-22 від 01.12.2022 (брухт та відходи кольорових металів), укладений між ТОВ «КОВІ» та ТОВ «Укрсплав».

Судом враховується, що господарські відносини між сторонами за вказаним правочином мали сталий характер, поставки товару здійснювалися різними партіями та не обмежувалися виключно періодом вересень-листопад 2022 року. Зокрема, спірні поставки були також й протягом грудня 2022 року.

Надані банківські виписки підтверджують оплату за Договором постачання № 01У-22 від 01.12.2022 лише на суму 7 080 000,00 грн. При цьому оплати за Договором постачання № 01У-22 від 01.12.2022, на які міститься посилання в апеляційній скарзі частково не охоплюються спірним періодом та лежать поза ним (здійснені до 30.10.2022 (першої накладної, за якою заявлена заборгованості у складі кредиторських вимог). Крім того, суми проведених оплат не співпадають з сумами поставок за видатковими накладними. Також, частина із згаданих апелянтом оплат здійснена за іншими правочинами, зокрема, за договором № 1-У/2023 від 02.01.23, № 2223 від 02.01.23, № 1407/22 від 14.07.2022 тощо.

Таким чином, згадані платежі не підтверджують оплату видаткових накладних, на підставі яких ТОВ «КОВІ» заявлено до ТОВ «Укрсплав» свої грошові вимоги.

На користь цього висновку свідчить й те, що загальна сума задекларованих кредитором показників з господарських операцій по контрагенту ТОВ «Укрсплав» у спірному періоді значно перевищує суму поставок за накладними за період 30.10.2022-31.12.2022, а 11075596,44 грн є неоплаченим залишком вартості поставлених товарів за накладними (загальна сума яких є більшою), що і складає собою заборгованість, що також визнається самим боржником та засвідчено Актом звірки взаєморозрахунків.

Як правильно встановлено судом, до матеріалів справи не надано доказів погашення боржником заборгованості (з урахуванням уточнень) за Договором постачання №01У-22 від 01.12.2021.

Отже, загальна заборгованість ТОВ "УКРСПЛАВ" на користь ТОВ "КОВІ" залишається на суму 11 075 596,44 грн.

Враховуючи матеріали, додані до заяви кредитора, встановивши відповідні обставини, господарський суд в цілому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, визнання вимог ініціюючого кредитора в розмірі 11 075 596,44 грн (основна заборгованість) 4 черга та 87 140,00 грн судових витрат, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів та процедури розпорядження майном.

За таких умов, відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали й судом відхиляються відповідні доводи апеляційних скарг як такі, що не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, та нормами законодавства, які підлягають застосуванню. Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржників, наведені ними в апеляційних скаргах, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду, викладених в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року, а тому відсутні підстави для її зміни чи скасування.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський дослідний завод "Енергоавтоматика" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі № 904/501/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі №904/501/23 без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 03.04.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко