ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Справа № 915/1826/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.

при секретарі судового засідання Шараєвої М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АСГАРД" (54025, м.Миколаїв, проспект Героїв України, 13-А, кв. 44, , адреса ел. пошти: )

до відповідача: Приватного підприємства "Фактор" (56002, Миколаївська обл., Баштанський р-н, смт. Казанка, вул. Молодіжна, 1, , адреса ел. пошти: )

про стягнення заборгованості

Представники учасників справи в судове засідання не з`явилися

У с т а н о в и в:

16.12.2021 до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АСГАРД" до Приватного підприємства "Фактор" про стягнення заборгованості за договором №01/02-20 ОП від 01.02.2020 у сумі 75312,00 грн., пені в сумі 2199,52 грн., а також 2270,00 грн. судового збору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1826/21 та визначено головуючим у справі суддю Адаховську В.С.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

У поданому до суду відзиві б/н від 23.01.2022 відповідач не визнає позовні вимоги та вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості та надання позивачем послуг, при тому, що такі послуги з червня 2021 року відповідач не отримував, оскільки він має власні ліцензії та з 01.09.2021 сторони узгодили припинення договору.

Крім того, до відзиву додано клопотання, в якому відповідач, посилаючись на ч. 7 ст. 252 ГПК України, просить постановити ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Вказане клопотання мотивоване необхідністю встановлення обставин розірвання сторонами спірного договору, що викликає потребу в наданні сторонами пояснень відносно доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

24.01.2022 від позивача надійшла до суду заява з процесуальних питань № 04/01-2021 від 21.01.2021, в якій ТОВ фірма "АСГАРД" повідомляє суд про можливість зловживання відповідачем своїми правами як сторони у справі.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зазначає, що:

- твердження відповідача про відсутність у нього обов`язку платити за послуги згідно договору внаслідок неотримання останнім рахунків, актів здачі-приймання наданих послуг, претензій, позивач розцінює як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами;

- відповідач після отримання власної ліцензії міг тільки стати до побудови власної телекомунікаційної мережі, через відсутність якої продовжує користуватись послугами мережі передачі даних позивача, але від оплати наданих послуг ухиляється;

- відповідачем не надано доказів звернення до позивача на підставі п. 8.2 договору про дострокове його розірвання, а одностороння відмова від зобов`язання не звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Також, позивач вважає безпідставним клопотання відповідача про розгляд справи у спрощеному порядку, але з викликом сторін, оскільки встановлення обставин розірвання сторонами договору, чим мотивується клопотання, не є предметом спору і призведе лише до затягування строків її розгляду.

В наданих до суду запереченнях відповідач не погоджується з доводами, викладеними у відповіді на відзив, та просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 18.02.2022, за клопотанням відповідача, постановлено здійснювати розгляд справи № 915/1826/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 17 березня 2022 року о 14:00.

17.03.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з обставинами, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022, який неодноразово було продовжено, шляхом затвердження Верховною Радою України відповідних Указів Президента України про продовження строку дії воєнного стану.

Відповідно до положень частини 7 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість Господарським судом Миколаївської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 №12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 №41 з 26 липня 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області. Господарському суду Одеської області вказано забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 25 липня 2022 року включно надійшли на розгляд цього суду відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 22 березня 2022 року №12/0/9-22.

В умовах воєнного стану, введеного в Україні 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, суд повинен забезпечити безпеку учасників судового провадження та запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист і визначених законом процесуальних прав.

05.01.2023 від відповідача надійшло клопотання, сформоване в системі "Електронний суд" 05.01.2023, в якому підприємство, посилаючись на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2022 у справі №915/1307/21, просить врахувати обставини, які були встановлені судом апеляційної інстанції та, враховуючи положення ч. 4 ст. 75 ГПК України, відмовити в задоволенні позову повністю.

17.03.2023 від відповідача на адресу електронної пошти суду надійшла письмова заява (вх. №3267/23), в якій підприємство заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу за відсутності його представника та відмовити в задоволенні позовних вимогу повному обсязі.

08.01.2024 та 22.01.2024 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, сформовані в системі "Електронний суд" 07.01.2024 та 20.01.2024, в яких товариство надає суду пояснення стосовно обставин, які були предметом розгляду у справі №915/1307/21, наполягає на фактичному наданні послуг відповідачу за спірним договором, зауважуючи про ігнорування судом апеляційної інстанції при розгляді справи №915/1307/21 доводів та обставин, наведених товариством "АСГАРД" у відзиві на апеляційну скаргу та наполягає, що факт отримання відповідачем ліцензії свідчить лише про можливість займатися таким видом діяльності, а також надає суду додаткові докази на підтвердження своїх пояснень.

22.01.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, сформовані в системі "Електронний суд" 20.01.2024, які в більшості тотожні додатковим письмовим поясненням позивача від 07.01.2024, до яких додає копії актів надання послуг, документів щодо присвоєння радіочастот, рішення про надання дозволу на експлуатацію радіочастот відповідача.

07.02.2024 від відповідача надійшли заперечення щодо долучення додаткових пояснень та доказів до матеріалів справи, сформовані в системі "Електронний суд" 06.02.2024, в якому підприємство просить залишити без розгляду додаткові пояснення позивача, а додаткові докази не приймати судом і повернути позивачу, оскільки вказані докази подані в порушення приписів ст.80 ГПК України, не були подані у встановлений законом або судом строк.

Ухвалою суду від 04.03.2025 призначено судове засідання у справі на 17.03.2025 о 10:30 та постановлено провести розгляд справи поза межами встановленого Господарського кодексу України (далі - ГПК України) строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

14.03.2025 до суду надійшло клопотання позивача про підтримання заявлених позовних вимог та про задоволення їх в повному обсязі, судове засідання 17.03.2025 просить проводити без участі позивача та його представника.

17.03.2025 від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі та додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач стверджує, що з 01.03.2021 - послуги з обслуговування в мережі передачі даних та їх вартість сторонами не узгоджувалась, а рахунки містять відомості про надання 1 телекомунікаційної послуги у сумі 18826 грн (щомісячно). Крім того, ураховуючи відсутність доступу до підмережі Провайдера, передачу останньому обладнання із створення підмережі, надання таких послуг позивачем щомісячно є неможливим, а з огляду на те, що споживачам - абонентам Провайдера - саме останнім надаються телекомунікаційні послуги, це виключає необхідність та можливість технічного супроводу доступу абонентів до точок підключення підмережі Провайдера. З червня 2021 року відповідач отримав ліцензії на користування радіочастотним ресурсом України (копії додано), що додатково спростовує факт надання позивачем та прийняття відповідачем вказаних послуг.

17.03.2025 від позивача до суду надійшли заперечення щодо долучення додаткових пояснень та доказів відповідача, мотивовані тим, що відповідач помиляється щодо спірних правовідносин та невірно застосовує до них вимоги профільного законодавства. Окрім цього позивач наполягає, що згідно наданого відповідачем додатку №2 від 01.03.2021 до спірного договору, починаючи з 01.03.2021 узгоджено вартість таких послуг за абонентське обслуговування точок підключення підмережі провайдера, послуг з технічного супроводу доступу абонентів провайдера до точок підключення під мережі провайдера та послуги з технічного супроводу доступу абонентів провайдера до точок підключення під мережі провайдера. Отримання відповідачем ліцензії на користування радіочастотним ресурсом не свідчить про фактичне ненадання послуг, тому такі доводи відповідача є сумнівними.

Учасники справи явку повноважних представників, у судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи наведене, та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, приймаючи до уваги подані сторонами клопотання та заяву про розгляд справи за відсутності їх представників, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає відсутніми підстави для подальшого відкладення розгляду цієї справи та доходить висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 17.03.2025 за відсутності представників учасників справи.

Відповідно до змісту статті 240 ГПК України, 17.03.2025 за результатами розгляду даної справи, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розгляд справи здійснено поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

01.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСГАРД" (оператор, позивач) та Приватним підприємством "Фактор" (провайдер, відповідач) укладено договір №01/02-20 ОП (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого оператор, будучи власником мережі передачі даних "Асгард", на підставі ліцензій на використання радіочастотного ресурсу, але не обмежуючись цим, здійснює діяльність у сфері телекомунікаційних послуг з передачі даних на території м. Миколаєва та Миколаївської області, надає право Провайдеру користуватись ресурсами власної мережі передачі даних "Асгард" (далі - Мережа) з метою здійснення Провайдером діяльності з надання телекомунікаційних послуг абонентам, для чого Оператор приймає на себе зобов`язання: по проводовому і безпроводовому підключенню Провайдера для забезпечення можливості цілодобового доступу Провайдера до Мережі, абонентного обслуговування в спеціально організованій для Провайдера підмережі Мережі, видачі IP-адрес (при необхідності), а також надає регулярні послуги з технічного супроводження цього доступу (надалі - "Послуги").

Відповідно до п. 1.2. Договору, за даним Договором Оператор також реєструє у власній мережі абонентські точки Провайдера за наданими Провайдером даними, а також надає реєстраційні відомості про ці точки в МФ УДЦР для отримання дозволів на експлуатацію РЕЗ.

Відповідно до п. 1.3 Договору, місця надання Послуг фіксується Сторонами у Додатку №4.

Відповідно до п. 2.1 Договору, в десятиденний термін (рахуються робочі дні) з моменту надходження на розрахунковий рахунок Оператора від Провайдера оплати вартості підключення до Мережі Оператора, Оператор виконує роботи по підключенню Провайдера до Мережі.

Відповідно до п. 2.2 Договору, дата підключення фіксується двосторонніми Актами здачі-прийняття Робіт, що готуються Оператором, та передаються Провайдеру. За відсутності впродовж двох робочих днів із моменту отримання Акта письмової заяви Провайдера, де вказано причини не підписання Акту здачі-прийняття, Роботи вважаються прийнятими без зауважень.

Відповідно до п. 2.3 Договору, датою початку користування Провайдером Послугою є дата включення кінцевого обладнання Провайдера, зафіксована у Акті здачі-прийняття Робіт.

Відповідно до п. 2.4 Договору, оперативна взаємодія Сторін на час дії Договору здійснюється представниками служб Оператора і Провайдера, які зазначені у Додатку №3 до Договору.

Відповідно до п. 3.2.8. Договору, провайдер зобов`язаний оплачувати послуги у розмірах та строки, встановлені даним Договором та Додатками до нього.

Відповідно до п. 4.1 Договору, послуги оплачуються Провайдером щомісяця Оператору авансовим платежем на умові 100% передплати за поточний місяць відповідно отриманому рахунку за послуги. Оплата здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання цього рахунку, але не пізніше 15-го числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.2 Договору, вартість Робіт та Послуг, що надаються Оператором, наведена у Додатках №1 та №2 у гривнях.

Відповідно до п. 4.3. Договору, невикористання послуг провайдером не може бути підставою для їх несплати.

Відповідно до п. 5.1 Договору, щомісяця, не пізніше останнього робочого дня місяця, за результатами робочого періоду в поточному місяці Оператор складає Акт здачі-приймання наданих Послуг у двох екземплярах, по одному для кожної зі Сторін. У випадку якщо зазначений Акт не підписаний Провайдером і Провайдер не пред`явив у письмовій формі своїх зауважень і заперечень Оператору протягом 5 (п`яти) робочих днів після закриття періоду, послуги вважаються належно виконаними й прийнятими Провайдером у повному обсязі. Претензії до Оператора за даний робочий період після цього не приймаються. При наявності зауважень І заперечень по оцінці якості й кількості зроблених послуг, Провайдер має право ознайомитися зі статистичними даними Оператора, направивши офіційний письмовий запит Операторові.

Відповідно до п. 6.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором винна Сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 6.3 Договору, у разі несплати вартості наданих послуг Оператора Провайдером у термін, зазначений у п. 4.1., на несплачену суму нараховується пеня, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 8.1 Договору, даний Договір з Додатками набуває чинності з дня підписання Сторонами, розповсюджує свою дію на відносини між Сторонами, що виникли з 01 лютого 2020 року, та діє до 31 грудня 2020 рику. Договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна із Сторін не менше ніж за 10 (десять) днів до закінчення строку дії Договору не повідомить іншу сторону письмово (рекомендованим листом або кур`єром) про своє бажання припинити дію Договору.

01.03.2021 сторонами Договору було укладено додаткову угоду №4 про зміни та доповнення до договору №01/02-20 ОП від 01.02.2020, відповідно до умов якої Оператор та Провайдер прийшли до згоди змінити та доповнити Договір, а саме: вважати таким, що втратили чинність Додатки №2 в редакції від 01.02.2021, №4 в редакції від 01.02.2021, та доповнено новими Додатком №2 в редакції від 01.03.2021 "Специфікація і вартість послуг, що надаються щомісячно згідно з договором", Додатком №4 в редакції від 01.03.2021 "Перелік точок підключення підмережі провайдера".

Згідно Договору №01/02-20 ОП від 01.02.2020 позивачем були виставлені відповідачу рахунки:

№10/09 від 01.09.2021 на суму 18828,00 грн,

№10/10 від 01.10.2021 на суму 18828,00 грн,

№10/11 від 01.11.2021 на суму 18828,00 грн,

№10/12 від 01.12.2021 на суму 18828,00 грн.

Оплата за вказаними рахунками у відповідності до п.4.1 Договору повинна була проведена в повному обсязі:

по рахунку №10/09 від 01.09.2021 не пізніше 15.09.2021,

по рахунку №10/10 від 01.10.2021 не пізніше 15.10.2021,

по рахунку №10/11 від 01.11.2021 не пізніше 15.11.2021,

по рахунку №10/12 від 01.12.2021 не пізніше 15.12.2021.

Також, позивачем були направлені відповідачу претензії про погашення заборгованості №02/09-2021 від 16.09.2021, № 01/10-2021 від 18.10.2021, № 02/11-2021 від 16.11.2021, № 01/12-2021 від 16.12.2021.

Відповідач рахунки не оплатив, відповіді на претензії не надав.

Несплата відповідачем вартості послуг стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в сумі 75312,00 грн та пені в сумі 2199,52 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

На підставі ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

При цьому, з системного аналізу наведених положень ЦК України вбачається, що оплаті підлягає лише надана послуга.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Так, відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 встановлені вимоги щодо оформлення первинних документів, згідно яких первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5 Положення).

Верховним Судом в постанові від 18.03.2020 у справі №927/986/17 було висловлено позицію щодо недостатності самого факту наявності первинних документів для підтвердження факту надання послуг. Отримання послуг повинно бути підтверджене належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б свідчили про реальну зміну майнового стану суб`єкта господарювання (використання результату отриманої послуги у господарській діяльності).

Відповідно до п. 4.1 Договору, послуги оплачуються Провайдером щомісяця Оператору авансовим платежем на умові 100% передплати за поточний місяць відповідно отриманому рахунку за послуги. Оплата здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання цього рахунку, але не пізніше 15-го числа поточного місяця.

Згідно п. 5.1 Договору, щомісяця, не пізніше останнього робочого дня місяця, за результатами робочого періоду в поточному місяці Оператор складає Акт здачі-приймання наданих Послуг у двох екземплярах, по одному для кожної зі Сторін. У випадку якщо зазначений Акт не підписаний Провайдером і Провайдер не пред`явив у письмовій формі своїх зауважень і заперечень Оператору протягом 5 (п`яти) робочих днів після закриття періоду, послуги вважаються належно виконаними й прийнятими Провайдером у повному обсязі. Претензії до Оператора за даний робочий період після цього не приймаються. При наявності зауважень І заперечень по оцінці якості й кількості зроблених послуг, Провайдер має право ознайомитися зі статистичними даними Оператора, направивши офіційний письмовий запит Операторові.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, сторонами обумовлено порядок прийняття послуг шляхом підписання Акту надання послуг, який згідно умов договору направляється на адресу відповідача.

При цьому, сторонами обумовлено, що оплата послуг за цим договором оплачуються Провайдером щомісяця Оператору авансовим платежем на умові 100% передплати за поточний місяць відповідно отриманому рахунку за послуги. Оплата здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання цього рахунку, але не пізніше 15-го числа поточного місяця (п. 4.1 Договору).

Посилання позивача на те, що акти здачі-прийняття робіт та рахунки на оплату направлялись відповідачу відхиляються судом, оскільки матеріали справи не містять належних доказів відповідного відправлення.

Судом враховано, що позивач разом із заявою з процесуальних питань від 24.01.2022 надав суду поштові квитанції та відомості з системи пошуку вебсайту ДППЗ "Укрпошта" за трекінговими номерами.

Позивач наполягає, що вказані докази свідчать про відправлення відповідачу рахунків на оплату.

При цьому, описів вкладення до відповідних поштових відправлень позивачем суду не надано, що унеможливлює встановлення вмісту відповідних поштових відправлень.

Окрім цього, доказів відправлення відповідачу актів приймання-передачі позивачем суду не надано.

Суд зауважує, що направлення рахунків не звільняє позивача від обов`язку направляти відповідачу акти наданих послуг і лише у разі отримання цих актів відповідачем та їх не повернення протягом п`яти робочих днів акт вважається підписаним (п. 5.1. Договору).

У постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Таким чином, матеріали справи не містять належним чином оформлених актів надання послуг, а також відсутні докази їх направлення та направлення рахунків на оплату на адресу відповідача.

Наявні в матеріалах справи докази, надані позивачем, не є відповідним первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та, відповідно, не можуть бути підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

При цьому позивачем не надано будь-яких інших доказів, які б підтверджували фактичне надання послуг за спірним договором.

Судом також враховано, що як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів фактичного надання послуг за договором у спірний період або фактичного припинення надання таких послуг. Доводи сторін зводяться до тлумачення умов договору, Ліцензійних умов та припущень.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №922/1163/18, від 23.12.2020 у справі №910/2284/20).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Суд зауважує, що оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та умови договору, господарський суд зазначає, що позивачем не було надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про фактичне надання позивачем послуг за договором у спірний період, отже позовні вимоги про стягнення 75312,00 грн основного боргу та пені в сумі 2199,52 грн не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.

За таких обставин, у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АСГАРД" належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що згідно ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення суду складено та підписано 31.03.2025 у зв`язку з тривалими повітряними тривогами в умовах воєнного стану.

Суддя В.С. Адаховська