СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Харків Справа № 922/3911/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя Терещенко О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління (вх.№194Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2025 (суддя Г.І.Сальнікова, повний текст рішення складено 09.01.2025) у справі №922/3911/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ;

до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, м. Харків;

про стягнення 419652,43 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, в якому просить суд стягнути з відповідача 419652,43 грн, з яких: основний борг у розмірі 378305,76 грн, пеня у розмірі 29845,40 грн, 3% річних у розмірі 3302,34 грн, інфляційні втрати у розмірі 8198,93 грн та судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2025 у справі №922/3911/24 позов задоволено.

Стягнуто з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Сковороди Григорія, буд. 61, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) основний борг у розмірі 378305,76 грн, пеню у розмірі 29845,40 грн, 3% річних у розмірі 3302,34 грн, інфляційні втрати у розмірі 8198,93 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 5035,83 грн.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що за відсутності у матеріалах справи доказів, які б спростовували наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за спожитий природний газ, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Харківське квартирно-експлуатаційне управління з вказаним рішенням не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2025 по справі №922/3911/25 та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 29845,40 грн.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач наводить такі обставини:

- ступінь виконання зобов`язання Харківським КЕУ на день подачі позову до суду складає більше 93%, що є важливою обставиною при вирішенні питання про стягнення пені, проте, судом не було враховано поведінку відповідача щодо виконання зобов`язань;

- на час звернення до суду Харківське КЕУ не мало можливості оплатити заборгованість в зв`язку з відсутністю відповідного бюджетного відшкодування;

- відповідач після початку повномасштабної воєнної агресії та введення воєнного стану, продовжує виконувати свій обов`язок щодо забезпечення оборони Держави Україна шляхом забезпечення функціювання військових частин (організує постачання та зведення укріплень, наметових містечок, казарм, обладнання для проживання військовослужбовців) та установ Міністерства оборони України на території Харківської області;

- 27.11.2024 Харківським КЕУ було подано відзив на позовну заяву через Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, який з технічних причин після підписання та направлення до суду залишився в електронному кабінеті з позначкою чернетка. У відзиві були зазначені підстави зменшення розміру пені.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025 для розгляду справи №922/3911/24 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2025 у справі №922/3911/24. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3911/24. Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів скаржнику. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

18.02.2025 через систему «Електронний суд» до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, просив відмовити у їх задоволенні, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень вказує таке:

-відповідач був обізнаний, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов п.7.2 договору;

-боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках, або тієї обставини, що він фінансується за рахунок бюджетних коштів, тощо;

-бюджетне фінансування відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що сторони належним чином повідомленні про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила таке.

Як вірно встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 19.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", EIC-код 56X10Х (постачальник) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням, EIC-код 56XS00007P№7S005 (споживач) укладено договір постачання природного газу №19-5133/24-БО-Т.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу.

Відповідно до пункту 1.3. договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД ) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.

У пункті 1.4. договору сторони визначили, що споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та оператором газорозподільної мережі (надалі - Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та оператором газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережи). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач.

Пунктом 2.1. договору погоджено, що постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01 січня 2024 року по 15 квітня 2024 року (включно), в кількості 485,00 тис. куб.м., в тому числі по місяцях (загальний обсяг): січень 2024 - 168,00 тис.куб.м., лютий 2024 - 136,00 тис.куб.м., березень 2024 - 114,00 тис.куб.м., квітень 2024 - 67,00 тис.куб.м.

Відповідно до пункту 2.3. договору підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що перегляд та коригування замовлений споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду із дотриманням вимог Закону України "Про публічні закупівлі". Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором. В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5. договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.

Відповідно до пункту 3.5. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ (п.п. 3.5.1. п. 3.5. договору).

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник протягом 3-х робочих днів готує та надає споживачу по два примірники актів приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника, а саме: акт на передачу Обсягу I та акт на передачу Обсягу II (п.п. 3.5.2., п. 3.5. договору).

Споживач протягом 2-х робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.п. 3.5.3., п. 3.5. договору).

Згідно пункту 4.1. договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1. договору як Обсяг I встановлюється на період з 01 січня 2024 року по 15 квітня 2024 (включно) наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб.м. газу без ПДВ - 6183,33 грн. Крім того, ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ - 7420,00 грн. Крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу на перед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн., крім того ПДВ 20% - 27,315 грн., всього з ПДВ - 163,89 грн. за 1000 куб.м. Всього ціна газу для Обсягу I за 1000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7583,89 грн. (п.п. 4.1.1.).

Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1. договору як Обсяг II встановлюється на період з 01 січня 2024 року по 15 квітня 2024 (включно) наступним чином: Ціна природного газу за 1000 куб.м. газу без ПДВ - 13658,33 грн. Крім того, податок на додану вартість за ставкою 20%. Ціна природного газу за 1000 куб.м. з ПДВ - 16390,00 грн. Крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн. Крім того ПДВ 20% - 27,315 грн., всього з ПДВ - 163,89 грн. за 1000 куб.м. Всього ціна газу за 1000 куб.м. з ПДВ з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16553,89 грн. (п.п. 4.1.2., п. 4.1.).

Згідно з пунктом 4.3. договору загальна вартість договору на дату укладання становить 6271930,54 грн., крім того ПДВ 1254386,11 грн., разом з ПДВ - 7526316,65 грн.

Пунктом 5.1. договору погоджено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5. цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 13.1. договору даний договір набирає чинності з 01 січня 2024 року і діє в частині поставки газу до 15 квітня 2024 року (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

19.12.2023 між постачальником та споживачем укладено додаткову угоду №1 до договору №19-5133/24-БО-Т від 19.12.2023 згідно якої сторони погодили доповнити розділ 1 договору пунктом 1.6. та визначили EIC коди точок обліку споживача по об`єктах споживання: 61024, Україна, Харківська область, м. Харків.

27.02.2023 між постачальником та споживачем укладено додаткову угоду №2 до договору №19-5133/24-БО-Т від 19.12.2023, в якій сторони погодили викласти пункт 2.1. Розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" договору в наступній редакції: "Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01 січня 2024 року по 15 квітня 2024 року (включно), в кількості 471,00 тис.куб.метрів (загальний обсяг): січень 2024 - 143,42171 тис.куб.м., лютий 2024 - 136,00 тис.куб.м., березень 2024 - 114,00 тис.куб.м., квітень 2024 - 77,57829 тис.куб.м.

Крім того, погоджено викласти пункт 4.3. Розділу 4 "Ціна та вартість природного газу" договору в наступній редакції: "4.3. Загальна вартість цього договору становить 6078801,82 грн., крім того ПДВ - 1215760,37 грн., разом з ПДВ - 7294562,19 грн." Пунктом 4 передбачено, що дана додаткова угода складена у двох примірниках по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її укладання, поширює дію на відносини, що склалися між сторонами з 01 січня 2024 року і діє протягом строку дії договору, згідно частини 3 статті 631 ЦКУ.

13.03.2024 між постачальником та споживачем укладено додаткову угоду №3 до договору №19-5133/24-БО-Т від 19.12.2023, в якій сторони погодили викласти пункт 2.1. Розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" договору в наступній редакції: "2.1. Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01 січня 2024 року по 15 квітня 2024 року (включно), в кількості 469,00 тис.куб.метрів (загальний обсяг): січень 2024 - 143,42171 тис.куб.м., лютий 2024 - 118,22322 тис. куб.м., березень 2024 - 129,00 тис.куб.м., квітень 2024 - 78,35507 тис.куб.м. Всього - 469,00 тис.куб.м. Крім того, погоджено викласти пункт 4.3. Розділу 4 "Ціна та вартість природного газу" договору в наступній редакції: "4.3. Загальна вартість цього договору становить 6051212,01 грн., крім того ПДВ - 1210242,40 грн., разом з ПДВ - 7261454,41 грн.".

Пунктом 4 додаткової угоди погоджено, що додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її укладення, поширює дію на відносини, що склалися між сторонами з 01 січня 2024 року і діє протягом строку дії договору, згідно частини 3 статті 631 ЦКУ.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами укладено та підписано акти приймання-передачі природного газу за січень - квітень 2024 року, а саме: 1) б/н від 31.01.2024 за січень 2024 року на суму 148401,73 грн. з обсягом споживання 19,56803 тис.куб.м.; 2) б/н від 29.02.2024 за лютий 2024 року на суму 121375,64 грн. з обсягом споживання 16,00441 тис.куб; 3) б/н від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 102901,51 грн. з обсягом споживання 13,56844 тис.куб.м.; 4) б/н від 10.04.2024 за березень 2024 року на суму 1388616,88 грн. з обсягом споживання 83,88464 тис.куб.м.; 5) б/н від 30.04.2024 за квітень 2024 року на суму 1285,55 грн. з обсягом споживання 0,16951 тис.куб.м.; 6) б/н від 10.05.2024 за квітень 2024 року на суму 4341,76 грн. з обсягом споживання 0,26228 тис.куб.м.

Позивачем на електронну пошту відповідача направлялись примірники актів приймання-передачі природного газу б/н від 12.02.2024 за січень 2024 на суму 2050259,84 грн, б/н від 11.03.2024 за лютий 2024 на суму 1692118,66 грн, які відповідач не повернув позивачу. Вмотивована відповідь-відмова від підписання актів у письмовій формі на виконання вимог підп. 3.5.3 та 3.5.4 п. 3.5 договору на адресу позивача не надходила.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5509301,57 грн з ПДВ (з урахуванням вартості тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи).

Згідно довідки АТ "Державний ощадний банк України" №16/2-09/61248/2024 від 22.05.2024 відповідачем проведено часткові оплати в загальній сумі 5130995,81 грн, як оплата за спірні поставки природного газу за договором.

Враховуючи, що в порушення п.5.1 договору оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості, нарахованої пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.01.2025 у даній справі позов задоволено в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що згідно з частинами 1 та 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, Правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У частині 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням укладено договір постачання природного газу №19-5133/24-БО-Т, який є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ за спірний період січень - квітень 2024 згідно вищевказаних актів приймання-передачі природного газу на загальну суму 5509301,57 грн з ПДВ (з урахуванням вартості тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи) за спірний період. Згідно довідки АТ "Державний ощадний банк України" №16/2-09/61248/2024 від 22.05.2024, наданого позивачем розрахунку основної заборгованості, відповідачем проведено лише часткові оплати в загальній сумі 5130995,81 грн як оплата за спірні поставки природного газу за договором.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів, які б спростовували наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за спожитий природний газ, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 378305,76 грн, 3% річних у розмірі 3302,34 грн та інфляційні втрати у розмірі 8198,93 грн обгрунтовані та підлягають задоволенню у визначених позивачем розмірах.

У цій частині рішення місцевого господарського суду відповідачем не оскаржується.

Колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного оскарження є позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 29845,40 грн, а отже, відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у відповідній частині.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно пункту 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині, а саме: пені в розмірі 29845,40 грн.

Колегія суддів зауважує, що у суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, проте, у апеляційній скарзі просить зменшити розмір пені на 100% та відмовити у її стягненні.

Оскільки нормами чинного законодавства не обмежено право сторони на звернення з таким клопотання до суду апеляційної інстанції, дане клопотання підлягає розгляду апеляційним господарським судом (аналогічна позиції викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі № 904/392/22).

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач наводить такі обставини.

Згідно ч. 12 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими. Харківське КЕУ є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином Харківське КЕУ фінансуються виключно з Держбюджету.

Відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученням розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

З наведеного вбачається, що Харківське КЕУ є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів та проводить оплату за отримані товари, послуги за наявності бюджетних коштів. А отже, Харківське КЕУ не мало можливості оплатити заборгованість у зв`язку з відсутністю відповідного бюджетного відшкодування.

Відповідач після початку повномасштабної воєнної агресії, введення воєнного стану, продовжує виконувати свій обов`язок, щодо забезпечення оборони Держави Україна шляхом забезпечення функціювання військових частин (організує постачання та зведення укріплень, наметових містечок, казарм, обладнання для проживання військовослужбовців) та установ Міністерства оборони України на території Харківської області. Оскільки бюджетні надходження знаходяться поза межами повноважень Харківського КЕУ, вважає за доцільним зменшення відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розміру неустойки.

Розглянувши викладене в апеляційній скарзі клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 100%, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Згідно з пунктом 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17 зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №924/414/19).

Таким чином, Законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 Господарського кодексу України).

При цьому, обов`язково варто розмежовувати вимоги про стягнення основної суми боргу і збитків. Аналіз судової практики дає підстави для висновку про недопустимість ототожнення збитків з несплаченими за товар грошовими сумами, які іменуються заборгованістю.

Цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №910/1005/19).

В контексті спірних правовідносин, судова колегія враховує, що Харківський квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків є бюджетною установою, яка здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення, спрямоване на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним житлом, а також на відповідача покладено обов`язок забезпечення оборони Держави України і забезпечення функціонування військових частин Міністерства оборони України на території м.Харкова та Харківської області.

Крім того, невиконання оплати за поставлений природний газ відбулось з незалежних від відповідача обставин, у зв`язку із значним навантаженням на державний бюджет України в умовах воєнного стану, відсутністю фінансування від розпорядників коштів вищого рівня.

Колегія суддів звертає увагу на те, що запровадження обмежень воєнного часу в Україні, як зазначають і позивач і відповідач, безумовно має негативний вплив на умови господарювання обох сторін.

Відповідно до правової позиці викладеної у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №924/570/19 штрафні санкції не повинні перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника в умовах врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та не має стати джерелом невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Апелянт вказує на те, що ані предмет, ані підстави позову не містять жодного обґрунтування та документального підтвердження наміру умисного невиконання зобов`язань перед позивачем.

При цьому колегія суддів враховує, що ступінь виконання зобов`язання Харківським КЕУ на день подачі позову до суду складає більше 93%, що є важливою обставиною при вирішенні питання про стягнення пені.

Також колегія суддів зауважує, що у даній справі позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних і судом першої інстанції вказані вимоги задоволені.

А отже, були задоволені вимоги щодо відшкодування матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи обставини справи, приймаючи до уваги інтереси обох сторін, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, з огляду на приписи статей 253, 509, 525, 526, 549, 551, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України та статей 231-233 Господарського кодексу України, спираючись на принципи справедливості та розумності, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення суми пені на 50% до 14922,70 грн.

За таких обставин, рішення по справі в цій частині підлягає зміні з зазначенням про зменшення пені до 14922,70 грн.

Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішенню.

Згідно з частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у даній справі виник із неправильних дій відповідача, які призвели до порушення зобов`язання щодо своєчасної оплати, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, ст.ст. 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2025 у справі №922/3911/24 змінити, виклавши пункти 1-й та 2-й резолютивної частини рішення в такій редакції:

«В позові відмовити частково.

Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Сковороди Григорія, буд. 61, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) основний борг у розмірі 378305,76 грн., пеню у розмірі 14922,70 грн., 3% річних у розмірі 3302,34 грн., інфляційні втрати у розмірі 8198,93 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 5035,83 грн.».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Терещенко