ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 березня 2025 року Справа № 903/38/25

за позовом Керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Луківської селищної ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь -Агро"

про стягнення 41 074,66 грн. грн. безпідставно збережених коштів орендної плати

Суддя Шум М.С.

Без виклику представників сторін

встановив: Ковельська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Луківської селищної ради в позовній заяві просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Агро" 41 074,66 грн. безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 13,0818 га з кадастровим номером :02:001:2333.

Прокурор просить суд стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

06.02.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

10.02.2025 керівник окружної прокуратури надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якій просив суд відхилити заперечення відповідача на позовну заяву, викладені у відзиві, з підстав їх необгрунтованості .

Враховуючи вищевикладене, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією

01.04.2019 між Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь - Агро" (Орендар, Відповідач) укладено договір оренди землі.

З інформації Державного реєстру речових прав право оренди зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 19.04.2019 відповідно до запису про інше речове право за номером 31301137.

Згідно п. 1.1 Договору, Орендодавець на підставі протоколу проведення електронних земельних торгів від 01.04.2019 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:2333 яка розташована за межами населених пунктів Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області.

Відповідно до п. 2.1 в оренду передається земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 13.0818 га, у тому числі: 13.0818га - пасовища.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2019 становить 45 189.78 грн (п. 2.7. Договору).

Згідно п. 4.2. Договору орендна плата сплачується Орендарем, відповідно до Податкового кодексу України, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на р/р управління казначейства у Турійському районі Волинської області, у розмірі 8,160 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (розмір орендної плати визначений за результатами проведення електронних земельних торгів), з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки землі.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється щорічно з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії ( п. 4.3. Договору).

Згідно п. 4.4. Договору орендна плата вноситься Орендарем у строки, визначені Податковим кодексом України у розмірі, встановленому п. 4.2. Договору.

Відповідно до п. 8.3.6. Договору орендар має право проводити зміну угідь орендованої земельної ділянки в установленому законодавством порядку.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 03.12.2020 № 5-ОТГ земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:2333 передана у комунальну власність Луківській селищній раді.

Право комунальної власності за Луківською селищною радою на згадану земельну ділянку зареєстровано 11.06.2021.

Відповідно до положень ст. ст. 179, 180 ГК України укладений договір є господарським, а майново-господарські зобов`язання, що виникли внаслідок його укладення, відповідно до ст. 175 ГК України регулюються положеннями ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми передбачені ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Частиною 1 ст. 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі, серед іншого, зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст.ст. 628, 629 ЦК України та ст. 180 ГК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Як визначено ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю належить до складу місцевих податків, що встановлюються місцевими радами та зараховуються до місцевих бюджетів (ст.ст. 10, 265 та 284 ПК України).

За приписами ст. 14.1.147 Податкового кодексу України, плата за землю -обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У справах за вимогами про стягнення плати за користування земельної ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку, тобто відповідно до статті 1212 ЦК України, необхідним є встановлення розміру цієї ділянки.

Тобто, об`єктом може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується зі ст. 93 Земельного кодексу України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України) (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є, зокрема, землекористувачі.

Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, враховуючи положення Податкового кодексу та договору оренди ТОВ «Волинь - Агро» зобов`язане вносити щомісячно орендну плату в розмірі, визначеному договором оренди.

Згідно зі ст. ст. 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки (постанова Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 650/628/19- ц).

Суд зауважує, що в Державному земельному кадастрі 14.01.2021 зареєстровано зміну складу угідь (з пасовищ на ріллю) земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:2333, оскільки земельна ділянка використовується як рілля, а не як пасовище, в програмному забезпеченні Державного земельного кадастру 07.12.2021 сформовано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки (з урахуванням зміненого складу угідь), однак орендарем сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою зі складом угідь - пасовище, тому прокурор обгрунтовано звернувся з позовом в порядку ст. 1212 ЦК України про стягнення коштів, які відповідач зберігає у себе без достатніх правових підстав, тобто, це є ті кошти, які він мав сплачувати за користування земельною ділянкою у зв`язку зі зміною складу угідь та зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 4.5. Договору сторони передбачили, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі, поміж іншого, зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

З урахуванням наведених обставин та норм законодавства, а також зміни нормативної грошової оцінки, правомірним є і зміна розміру орендної плати за користування спірною земельною ділянкою.

При цьому зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати незалежно від домовленості сторін у договорі оренди землі про можливість такої зміни.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №635/4233/19.

Отже, відповідач був обізнаним про те, що розмір грошової оцінки та орендної плати за користування орендованою ним земельною ділянкою за вищезгаданим договором не є сталим показником і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації, зміною нормативної грошової оцінки земель міста та внаслідок внесення змін на підставі вимог діючого законодавства.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:2333 від 07.12.2021, який сформовано після внесення змін до вид угідь спірної земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:2333 станом на 2021 рік становила 167 340.27 грн.

Відповідно до наданих суду розрахунків судом встановлено, що відповідач за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:2333 на умовах оренди задекларував та сплатив 11 062,47 грн. (3687,49 грн. х на 3 роки - 8,160% від 45 189,78 грн.),а за 2024 рік в розмірі 3875,54 грн.

Водночас, з урахуванням зміни нормативно - грошової оцінки земельної ділянки мав би здійснити оплату в розмірі 125 597,16 грн., а саме : за 2021 - 2022 роки - 27 309,93 грн., за за 2023 рік - 14 351,37 грн., за 2024 рік - 14 351,37 грн.

З інформації Луківської селищної ради Ковельського району від 13.10.2023 встановлено, що між Луківською селищною радою та ТОВ «Волинь Агро» додаткові угоди до договору оренди від 01.04.2019 не укладалися.

З урахуванням наведеного, тривала несплата відповідачем орендної плати за земельну ділянку спричиняє ненадходження до місцевого бюджету коштів, призводить до невиконання дохідної частини бюджету територіальної громади та є істотним порушенням умов договору, а нараховані позивачем 41 074,66 грн орендної плати за землю за період з 2021-2024 роки підставні та підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положеннями ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» вимог.

Несвоєчасне внесення орендної плати відповідачем створює перешкоди з використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень органу місцевого самоврядування, реалізації програм соціально-економічного розвитку, чим суттєво зачіпаються інтереси держави.

Отже, правовідносини із використання земель становлять суспільний інтерес, а несплата коштів за використання земельної ділянки такому суспільному інтересу не відповідає.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які належать до їхньої компетенції, а також у захисті прав та свобод інтересів місцевого значення, які не мають загальнодержавного характеру, але направлені на виконання функцій держави території та реалізуються у визначеному законом порядку належить до їх відання.

Верховним Судом у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (12-72гс19) зазначено, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з відповідним позовом, сам факт незвернення до суду з позовною заявою, яка б відповідала вимогам процесуального законодавства та відповідно мала змогу захистити інтереси Українського народу, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15 вказано, що прокурор, встановивши не усунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист

Луківська селищна рада має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель комунальної власності на території ради.

Луківській селищній раді було відомо про те, що за вказаним договором упродовж 2021-2024 років ТОВ «Волинь-Агро» не сплачує орендну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Однак, селищною радою заходів до припинення порушення законодавства не вжито.

Порушення інтересів держави полягає в тому, що Луківська селищна рада не отримує у належному розмірі плату за користування наданою в оренду земельною ділянкою, відтак кошти за користування землею не надходять до місцевого бюджету, що впливає на економічне становище територіальної громади.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України).

Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь - Агро» (, 44812, Волинська обл., Ковельський район, с. Перевали, вул. Центральна, 3) на користь Луківської селищної ради (44810, Волинська обл., Ковельський р-он, смт. Луків, вул. Незалежності, 7 ) 41 074,66 грн. безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 13,0818 га , кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:2333.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь - Агро» (, 44812, Волинська обл., Ковельський район, с. Перевали, вул. Центральна, 3) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, ) 2 422,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя М. С. Шум