РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.03.2025Справа № 910/14216/24

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, узвіз Кловський, будинок 9/1)
доСлужби безпеки України (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 33)
простягнення 208 775 грн 74 коп.
Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укртрансгаз" з вимогами до Служби безпеки України про стягнення 208 775 грн 74 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", відповідно до якого у відповідача виникло зобов`язання компенсувати позивачу вартість відібраних без номінацій у січня 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року обсягів природного газу та вартість послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу у загальному розмірі 175 810 грн 32 коп. За прострочення сплати заборгованості позивачем на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України також нараховані інфляційні втрати в розмірі 22 551 грн 75 коп. та 3% річних у розмірі 6 868грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 відкрито провадження у справі № 910/14216/24, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами

06.12.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про продовження процесуального строку для подання до суду доказів та відзиву.

24.12.024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про продовження процесуального строку для подання до суду доказів та відзиву.

14.01.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

20.01.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (оператор ГТС) до 31.12.2019 виступало оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснював діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до положень пункту 37 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", Служба безпеки України є споживачем - юридичною особою, яка отримувала природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (далі також - споживач).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінет Міністрів України затверджував своїми постановами від 01.10.2015 № 758, від 22.03.2017 № 187, від 19.10.2018 № 867 Положення про покладення на суб`єктів ринку природного газу покладатися для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Зокрема, вказаними Положеннями було покладено спеціальні обов`язки на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цими Положеннями.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17", від 04.10.2017 № 720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року", від 03.10.2018 № 717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року" покладено на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" обов`язок разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювальних сезонів 2016/17, 2017/2018, 2018/19 безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах, у тому числі, Службі безпеки України.

Отже, як зазначає позивач, Служба безпеки України є захищеним споживачем природного газу у розумінні пункту10 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" та з дотриманням принципу недискримінації.

На виконання Закону України "Про ринок природного газу" та Розпоряджень Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 № 1064-р "Деякі питання опалювального сезону 2015/2016", від 05.10.2016 № 742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17" між Службою безпеки України та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було укладено договори № 2636/15-ТЕ(Т)-41 від 02.03.2015, 4926/17-ТЕ(Т)-41 від 03.01.2017, 4927/17-ТЕ(Т)-41 від 03.01.2017, 00723/17-ТЕ(Т)-41 від 28.04.2017

За результатом опрацювання поданих номінацій, позивачем було встановлено відсутність поданих номінацій АТ "НАК "Нафтогаз України", у спірний період у вказаних обсягах для Служби безпеки України .

При цьому, позивачем також установлено відсутність будь-якого замовника послуг транспортування та фактичної передачі природного газу в порядку, визначеному Кодексом ГТС, будь-яким суб`єктом ринку природного газу (зокрема будь-яким постачальником) в обсязі в обсязі 70,000 тис. м. куб у січні 2016 року, 1,500 тис.м.куб у січні 2017 року, 1,313 тис.м.куб у лютому 2017 року та 23,397 тис.м.куб у квітні 2017 року.

Позивач зазначає, що вказані обсяги відбору відповідачем природного газу підтверджуються: 1) реєстром реалізації природного газу за прямими договорами НАК "Нафтогаз України" промисловими підприємствами у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року та реєстрами теплопостачальних підприємств, з якими документально оформлені обсяги газу за прямими договорами НАК "Нафтогаз України" у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року, в яких відповідач відсутній; 2) реєстром обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК "Нафтогаз України" із мереж ПАТ "Київрогаз" за січень 2016 року, відповідно до якого обсяг спожитого газу згідно підтвердженої номінації складає 0 м. куб., обсяг фактично спожитого газу, згідно алокації складає 88,887 тис. м.куб. 3) реєстрами обсягів газу, що були використані споживачем по укладених договорах з НАК "Нафтогаз України" із мереж ПАТ "Київгаз", відповідно до якого обсяг фактично спожитого газу, згідно алокації за січень 2016 року складає 78,887 тис. м. куб., за січень 2017 року складає 108,700 тис. м. куб, у лютому 2017 року складає 79,891 тис. м. куб. та у квітні 2017 року складає 3,870 тис. м. куб; 4) актами приймання-передачі природного газу підписаними між Службою безпеки України та АТ "НАК "Нафтогаз України" від 31.01.2016 на обсяг 18,887 тис.м.куб.; від 31.01.2017 на обсяг 108,700 тис.м.куб.; від 28.02.2017 на обсяг 79,891 тис.м.куб.; від 30.04.2017 на обсяг 3,870 тис.м.куб.

А відтак, з посиланням на частину 2 статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", позивач стверджує, що на відповідача покладено обов`язок протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами компенсувати позивачу вартість відібраного у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року без номінацій обсягів природного газу.

У зв`язку з зазначеним вище, позивачем проведено розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року у розмірі 96,210 тис. куб. м. за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів загалом, що складає 304 177 грн 94 коп. Вказану заборгованість відповідач зобов`язаний був сплатити протягом 72 місяців, починаючи з жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами оплатити позивачу. Відповідно, розмір щомісячної оплати з жовтня 2021 по вересень 2024 (починаючи з 01.11.2021) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 4 224 грн 69 коп. на місяць.

Крім того, за розрахунком позивача, вартість наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень 2016 у загальному обсязі 70,000 тис. куб. м. за цінами визначеними відповідно до постанови НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015 загалом складає 47 443,20 грн, яку відповідач зобов`язаний протягом 72 місяців, починаючи з 1 вересня 2022 року, щомісяця рівними частинами оплатити позивачу. Відповідно, розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.09.2022) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 658 грн 93 коп.

Таким чином, позивач зазначає, що станом на 17.10.2024 строк оплати (за 01.10.2021 - 01.10.2024) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний був сплати 152 088 грн 84 коп. (4 224,69*36 платежів).

Крім того, станом на 17.10.2024 строк оплати (за 01.10.2021 - 01.10.2024) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний був сплати 23 721 грн 48 коп. (658,93*36 платежів)

Однак, відповідач у порушення положень чинного законодавства взагалі не здійснив ні оплату вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу, ні оплату вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу на користь позивача, чим допустив прострочення виконання зобов`язання, що, у свою чергу, стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 175 810 грн 32 коп., за прострочення сплати якої, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, також нараховані інфляційні втрати в розмірі 25 117 грн 09 коп. та 3% річних у розмірі 7 848 грн 33 коп.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що додані до позову документи в обґрунтування заявлених позовних вимог є неналежними доказами, оскільки ніяким чином не доводять обов`язку Відповідача щодо компенсації вартості відібраних без номінації обсягів природного газу за січень 2016 року, січень, лютий та квітень 2017 року та компенсації вартості послуг транспортування природного газу у спірний період.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, які виникли між сторонами, врегульовані приписами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2493 (надалі Кодекс ГТС).

З огляду на укладення Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка ратифікована Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII, Україна взяла на себе певні зобов`язання, у тому числі в енергетичній сфері. Зокрема, Закон України "При ринок природного газу" ухвалений на виконання зобов`язань України за цією угодою (частина 1 статті 2).

Згідно зі статтею 5 розділу 1 глави І Кодексу ГТС номінацією визнається попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу. Несанкціонований відбір природного газу відбір природного газу за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період.

Відповідно до статті 1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

Отже, подання та підтвердження номінацій є необхідною передумовою для споживання природного газу.

Зазначене мотивовано тим, що газотранспортна система є технологічним комплексом, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу (частина 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу"). А функції з транспортування, розподілу та постачання природного газу розділені між різними суб`єктами ринку. Зазначене зумовлює необхідність координації та співпраці таких суб`єктів.

До 31.12.2019 (часу створення та початку функціонування окремого суб`єкта на ринку природного газу України оператора ГТС) позивач виконував функції оператора ГТС, який здійснював діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі спеціальні обов`язки визначені Кабінетом Міністрів України в таких постановах:

- від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" (надалі Постанова № 758);

- від 22.03.2017 № 187 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (надалі Постанова № 187);

- від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (надалі Постанова № 867).

Указані постанови зобов`язували Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів. До таких виробників у спірний період належав і відповідач.

Незважаючи на це, постачання природного газу повинно було відбуватися з урахуванням вимог, які визначалися чинними нормативно-правовими актами: Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом ГТС.

З метою запровадження комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, в Україні ухвалено Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" від 03.11.2016 № 1730-VIII (надалі - Закон № 1730), а згодом Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 № 1639-IX (надалі - Закон № 1639).

За змістом Закону № 1730 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Відповідно до Закону № 1730 дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

Законом № 1639 внесені зміни до Закону № 1730, зокрема, розширивши сферу його дії, у тому числі шляхом викладення статті 2 в новій редакції та доповнено статтю 8 частиною другою.

Відповідно до частини другої 8 Закону № 1730, у редакції Закону № 1639, підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих номінацій, зобов`язані протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Аналіз наведених приписів Закону № 1730, у редакції Закону № 1639, дає підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень статті 8 цього Закону є: 1) учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути - підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно; 2) заборгованість складається з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів; 3) період заборгованості - відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015-31.12.2019; 4) строк оплати настав з 01.10.2021.

Як установлено судом, відбір природного газу у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року відповідачем відбувся без поданих постачальником газу (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") номінацій та за відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів у спірний період; розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у визначених періодах у загальному розмірі 96 210 тис.м.куб. позивачем здійснено за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів, які були чинні протягом періоду таких відборів; між сторонами відсутні суперечності стосовно того, що відповідачем здійснювався такий відбір природного газу без поданих та підтверджених номінацій у спірний період у вказаному об`ємі; відсутні докази оплати відповідачем вартості відібраного без номінацій природного газу ні на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ані на користь АТ "Укртрансгаз".

Підсумовуючи наведене вище, суд констатує, що упродовж спірних періодів відповідач здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником та підтверджених оператором ГТС номінацій, що порушує приписи статті 1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС. Акти приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів не були підписані обома сторонами.

У частинах 1, 2 статті193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного колдексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Водночас, відповідач не сплатив вартості відібраного у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 рокубез номінацій природного газу ані ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ані АТ "Укртрансгаз".

Оскільки матеріали справи не мстять відповідних доказів оплати вартості відібраного без номінацій природного газу у спірний період, то суд вважає безпідставним твердження скаржника про відсутність у нього заборгованості за природний газ, відібраний у вказаний вище обсягах у спірний період.

Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у спірному періоді у загальному розмірі 96,210 тис. куб. м. за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів загалом, що складає 304 177 грн 94 коп.

Відтак, беручи до уваги вищенаведені норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, обставини справи, суд вважає, що у відповідача виникли зобов`язання, передбачені частиною 2 статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", вимоги якого є обов`язковими для відповідача, а саме відповідач зобов`язаний протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами компенсувати позивачу вартість відібраних у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року без номінацій обсягів природного газу, а саме по 4 224 грн 69 коп.

Крім того, враховуючи, що вартість наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень 2016 у загальному обсязі 70,000 тис. куб. м. за цінами визначеними відповідно до постанови НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015 загалом складає 47 443,20 грн, яку Відповідач зобов`язаний протягом 72 місяців, починаючи з 1 вересня 2022 року, щомісяця рівними частинами оплатити Позивачу. Відповідно, розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.09.2022) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 658,93 грн.

Оскільки станом на момент розгляду даної справи доказів оплати вартості відібраних у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року без номінацій обсягів природного газу та наданих послуг транспортування матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі в 175 810 грн 32 коп. є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо застосування строків позовної давності, суд відзначає таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У свою чергу частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України передбачає, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як неодноразово було зазначено судом вище, зобов`язання підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникло з імперативної норми Закону України № 1730, а саме частини 2 статті 8 цього Закону, в якому вказано, що такі підприємства, які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно: вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу та послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу.

Таким чином, у таких підприємств та організацій в силу імперативної норми Закону виникли відповідні зобов`язання компенсувати (оплатити) вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу лише з 01.10.2021, тобто зі строком оплати компенсації за жовтень 2021 року до 01.11.2021.

Відтак, відсутні підстави для застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовом до суду 19.11.2024 і відповідно строк позовної давності не пропущений.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, частина 2 статті 8 Закону №1730 визначає обов`язок споживача природного газу зі сплати грошових коштів та встановлює графік такої сплати: щомісяця рівними частинами упродовж 72 місяців.

Згідно поданого розрахунку, позивач нарахував відповідачу до сплати інфляційних втрат в розмірі 25 117 грн 09 коп. та 3% річних у розмірі 7 848 грн 33 коп. за період з 01.11.2021 по 17.10.2024.

Ураховуючи факт прострочення виконання грошового зобов`язання, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Водночас, частини 1, 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України регламентують, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням статей 2, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, у свою чергу, відповідачем не спростовані, а відтак, підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Служби Безпеки України (01034, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 33, ідентифікаційний код 00034074) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 175 810 (сто сімдесят п`ять тисяч вісімсот десять) грн 32 коп. заборгованості, 25 117 (двадцять п`ять тисяч сто сімнадцять) грн 09 коп. інфляційних втрат, 7 848 (сім тисяч вісімсот сорок вісім) грн 33 коп.3% річних та 2 505 (дві тисячі п`ятсот п`ять) грн 31 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька