номер провадження справи 5/9/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 Справа № 908/255/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О. розглянув матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртек Солар" (електронна пошта: ; пр. Киянівський, буд. 3-7, офіс 110, м. Київ, 04053; )

До відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (електронна пошта: ; ; вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035; )

про стягнення 103 781,48 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

30.01.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртек Солар" до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 103 781,48 грн.

30.01.2025 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/255/25 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 04.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/255/25 в порядку спрощеного позовного провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, присвоїти справі номер провадження - 5/9/25 та розгляд справи по суті розпочати з 27.02.2025.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2025 до Господарського суду Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртек Солар" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог від 19.03.2025 за вих. №1903, відповідно до якої Позивач просить суд стягнути з Відповідача заборгованість за поставку другої партії Товару Ізоляторів U120B у кількості 90 штук згідно Видаткової накладної №1911/01 від 19.11.2024 на суму 61 020,00 грн., в межах виконання договору про закупівлю товарів №610524 від 31.05.2024. Позивач зазначив, що на час подання позовної заяви (30.01.2025) строк оплати другої частини товару ще не настав (18.03.2025), а тому вказана сума за поставлений Позивачем товар та не оплачений Відповідачем не була заявлена та включена первісно до позовних вимог. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача загальну суму боргу в розмірі 160 644,00 грн. за отриманий товар згідно договору №610524 від 31.05.2024, 3% річних в сумі 843,39 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 314,09 грн.

24.03.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від ПАТ «Запоріжжяобленерго» надійшли письмові заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в яких вказано, що Позивачем вказану заяву подано до суду вже після початку розгляду справи по суті та просить суд залишити вказану заяву без розгляду та задоволення.

Також 27.03.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від ТОВ «Укртек Солар» надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача щодо заяви про збільшення позовних вимог, в яких Позивач вказує, що 27.02.2025 року в електронній системі суду Позивач отримав повідомлення наступного змісту: «По справі №908/255/25 (провадження №5/9/25) призначено слухання 27.03.2025 00:00, кімната н/в, вул. Гетьманська, 4, м. Запоріжжя, 69001, Господарський суд Запорізької області». Викладене також підтверджується і Інформацією щодо стадій розгляду судових справ, відображених на сайті Судової влади за посиланням https://court.gov.ua/fair/sud5009/. Тобто, не зважаючи на визначений Ухвалою строк розгляду справи по суті 27.02.2025, фактично розгляд справи не розпочався, оскільки перше слухання справи було призначено на інший день - 27.03.2025 в межах строків, визначених приписами ст. 248 ГПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 46 ГПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Суд враховує, що ухвалою суду від 04.02.2025 вирішено розгляд справи по суті розпочати з 27.02.2025. Саме цього дня суд без виклику представників сторін відкрив перше судове засідання з розгляду справи по суті та почав досліджувати матеріали справи, в тому числі подані учасниками справи докази. З огляду на встановлений ГПК України строк розгляду справи у спрощеному позовному провадженні - 60 днів з дня надходження позовної заяви до суду, та надання обом сторонам можливості скористатись своїми процесуальним правами та подати усі заяви по суті справи та наявні у них докази, суд відклав вирішення спору до 27.03.2025.

Отже, оскільки заява про збільшення розміру позовних вимог від 19.03.2025 за вих. №1903, яка направлена ТОВ «Укртек Солар» за допомогою засобів поштового зв`язку - 19.03.2025 та надійшла до Господарського суду Запорізької області 21.03.2025, то суд дійшов висновку, що вказана заява Позивача надійшла до суду після початку розгляду справи по суті, а отже не приймається судом до розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що 60-денний строк розгляду справи у порядку спрощеного провадження передбачений статтею 248 ГПК України припадає на 05.04.2025 (субота - вихідний день), то 07.04.2025 судом прийнято рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Як вбачається з позовної заяви ТОВ «Укртек Солар» заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про закупівлю товарів №610524 від 31.05.2024 за отриманий товар в сумі 99 624,00 грн. Також у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 843,39 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 314,09 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 11, 525, 526, 530, 610, 611, 615, 623, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву від 11.02.2025 ПАТ «Запоріжжяобленерго» вказує, що на виконання умов договору про закупівлю товарів №610524 від 31.05.2024 між сторонами була підписана Видаткова накладна №2006/01 від 20.06.2024 на суму 99 624,00 грн., які Відповідач має намір сплатити найближчим часом. Разом з тим вважає, що у випадку задоволення позову його виконання може бути розстрочено судом на 12 місяців, з огляду на скрутний фінансовий стан ПАТ «Запоріжжяобленерго»; наявність великого податкового боргу; збільшення дебіторської заборгованості споживачів електричної енергії, щодо яких неможливо вжити заходи припинення, обмеження електропостачання (екологічна, аварійна, технологічна броня) або введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (провадження у справі про банкрутство); зупинення виконавчих дій щодо найбільшого боржника ПАТ «Запоріжжяобленерго» - ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат"; значна кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок» та ПрАТ «НЕК «Укренерго». З огляду на викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив від 20.02.2025 за вих. №2002 Позивач вказав, що ані після спливу строку, визначеного умовами договору на оплату поставленого товару, ані після неодноразового направлення Позивачем листів щодо оплати за поставлений Товар, а саме №28/10 від 28.10.2024 р. та №10/12 від 12.12.2024 р., Відповідач не вчинив жодних дій щодо спроби виконання своїх грошових зобов`язань за договором перед Позивачем. Більше того, Відповідач не надав жодної відповіді на вищезазначені листи з поясненнями причин невиконання зобов`язань, не направив Позивачу пропозиції щодо внесення змін до Договору в частині можливого збільшення строків виконання грошових зобов`язань або відстрочки платежів за Договором. Крім того, усвідомлюючи своє складне фінансове становище, відсутність коштів та накладення арешту на банківських рахунках та маючи чітке розуміння про неможливість проведення розрахунків за вже поставлений товар, Відповідач 14.11.2024 направив другу письмову заявку Позивачу №006-04/422 на поставку решти товару за Договором, а саме: Ізолятор U120В у кількості 90 шт. загальною вартістю 61 020,00 грн. з ПДВ. Позивач, розуміючи ступінь своєї відповідальності за якісне та своєчасне виконання договору про закупівлю, усвідомлюючи стратегічну важливість даного товару для забезпечення енергобезпеки держави, не зважаючи на вже існуюче прострочення Відповідача на момент подання другої заявки на більш ніж на 1 календарний місяць, прийняв та виконав другу заявку, про що свідчить підписана уповноваженими представникам и сторін Видаткова накладна № 1911 від 19.11.2024. З огляду на те, що на час подання цього позову кінцевий строк оплати другої партії Товару ще не настав, Позивач не вказував про ці факти у позові. Однак, з огляду на доводи Відповідача, викладені у відзиві, вищезазначені факти дають усвідомлення про грубе ігнорування Відповідачем своїх зобов`язань в ході виконання Договору та недобросовісну поведінку. Щодо клопотання Відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду, Позивач заперечив в повному обсязі.

Своїм правом подати суду письмові заперечення на відповідь на відзив Відповідач не скористався.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

31.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТЕК СОЛАР» (далі - Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (далі - Покупець) укладено договір про закупівлю товарів №610524 від 31.05.2024 р. (далі - Договір), відповідно до пунктів 1.1., 1.2. якого Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк у власність Покупця товар, зазначений в Специфікації до Договору, а Покупець - прийняти та оплатити такий товар. Найменування товару - Код ДК 021:2015 -44110000-4 Конструкційні матеріали (Ізолятори ПС) (далі - Товар). Номенклатура, асортимент, кількість, ціни та технічні (якісні) характеристики товару зазначені в Специфікації до Договору (Додаток 1).

У Специфікації до вказаного Договору вказано найменування товару, а саме:

- Ізолятор U70BS у кількості 140 шт. загальною вартістю 99 624,00 грн. з ПДВ;

- Ізолятор U120B у кількості 90 шт. загальною вартістю 65 340,00 грн. з ПДВ.

Згідно п. 5.1. Договору загальний строк поставки Товару за договором - до 30.11.2024, протягом якого кожна окрема поставка здійснюється за замовленням виключно на підставі письмової заявки Покупця у строки та на умовах, зазначених у п. 5.2. цього Договору.

Письмова заявка подається Покупцем у паперовому вигляді, підписана уповноваженим представником Покупця, визначеним у Додатку 2 до цього Договору, та скріплена печаткою Покупця, з обов`язковим зазначенням: реквізитів договору, номеру а дати заявки, найменування замовленого товару, його кількості та вартості (далі - Заявка) на умовах, передбачених у п. 5.2. цього договору. Кількість заявок, які Покупець має право надати Постачальнику протягом загального строку поставки визначається Покупцем в односторонньому порядку.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що Постачальник зобов`язаний поставити заявлену партію товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту подання письмової заявки Покупцем.

На виконання вимог п. 5.1. Договору, 19.06.2024 Відповідач направив письмову заявку за вих. №004-04/159 Позивачу, в якій просив здійснити поставку ТМЦ згідно переліку, а саме: Ізолятор U70BS у кількості 140 шт. загальною вартістю 99 624,00 грн. з ПДВ. Місцем поставки товару Покупець визначив склад ПАТ «Запоріжжяобленерго» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Володимира Грищенка, 25.

Також 19.06.2024 Позивач, у відповідності до умов Договору, направив Відповідачу повідомлення щодо прийняття заявки за вих. №19/24, в якій Відповідачу було повідомлено про заплановану дату поставки на 26.06.2024 за рахунок Постачальника, шляхом залучення транспортної компанії «Нова пошта».

На підтвердження поставки товару Відповідачу, від перевізника - транспортної компанії «Нова пошта» Позивачем до позову додано: Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №НП012005485 від 30.06.2024, Специфікацію до акту надання послуг №НП012005485 від 30.06.2024, рахунок-фактуру №НП-012005485 від 30.06.2024, платіжну інструкцію №24 від 02.07.2024, Експрес-накладну №0999 від 24.06.2024,.

У відповідності до п.5.2. Договору, разом із товаром Позивач передав всі необхідні товарно-супровідні документи, а саме: товарно-транспортну накладну, рахунок на оплату №2006/01 від 20.06.2024 на суму 99 624,00 грн., Видаткову накладну №2006/01 від 20.06.2024 на суму 99 624,00 грн.

Крім того, на виконання п. 4.3. Договору, яким на Постачальника покладено обов`язок складати податкові накладні у день виникнення податкових зобов`язань з дотриманням вимог ст. 201 Податкового кодексу України, Позивач, як Постачальник за Договором, здійснив реєстрацію податкової накладної №7 від 20.06.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується Квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних № від 12.07.2024.

Здійснивши перевірку поставленого товару по кількості та якості у відповідності до вимог «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7, із змінами та доповненнями та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6, із змінами та доповненнями уповноважений представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» - провідний економіст ВМТЗ Альошина О.А. прийняв товар у повному обсязі без будь-яких зауважень згідно довіреності №146 від 19.06.2024.

У відповідності до п. 5.2. Договору, датою поставки заявленої партії товару є дата підписання Покупцем видаткової накладної Постачальника на поставку товару.

Отже, факт виконання Позивачем своїх зобов`язань за Договором підтверджується Видатковою накладною № 2006/01 від 20.06.2024, яка підписана уповноваженими представниками сторін.

У пункті 4.1. договору визначено, що за умовами реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, яка складена відповідно до вимог законодавства, діючого на дату ї складання, та умов цього договору, Покупець здійснює розрахунок за кожну замовлену партію товару протягом 120 (сто двадцяти) календарних днів після підписання Покупцем видаткової накладної Постачальника на поставку товару.

Таким чином, строк оплати з моменту поставки визначений не пізніше ніж до 18.10.2024 року (включно).

Згідно п. 4.2. Договору, датою оплати по цьому Договору визначається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Пунктом 6.1.1. Договору визначений обов`язок Покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Однак, в порушення строку, визначеного п. 4.1. Договору, Відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти у розмірі 99 624,00 грн. з ПДВ за поставлений Позивачем товар Відповідачем не сплачено.

Згідно п. 11.7. Договору, адреса електронної пошти зазначена в реквізитах Договору є допустимим засобом зв`язку між Сторонами в рамках виконання Договору.

Позивач направив на електронну адресу Відповідача лист щодо оплати за поставлений Товар за вих. №28/10 від 28.10.2024, на яку Відповідач жодної відповіді не надав та грошові кошти не сплатив.

10.12.2024 після прострочення оплати Відповідачем на понад 54 календарних дні, Позивач повторно направив на поштову адресу Відповідача лист за вих. №10/12 з проханням здійснити оплату за поставлений товар. Також у цьому ж поштовому відправленні було вкладено оригінал попереднього листа про оплату товару за вих. №28/10 від 28.10.2024, про що зазначено у описі вкладення до листа від 10.12.2024.

Зазначену поштову кореспонденцію отримав уповноважений представник відповідача згідно довіреності 12.12.2024 р., про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №744 від 10.12.2024. Однак, Відповідач на вказані листи відповіді не надав, грошові кошти не сплатив.

Разом з тим, Відповідач у відзиві на позовну заяву від 11.02.2025 доводи Позивача не спростував та визнав, що на виконання умов договору між сторонами була підписана Видаткова накладна №2006/01 від 20.06.2024 на суму 99 624,00 грн., які Відповідач має намір сплатити найближчим часом, хоча і просить суд в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити жодним чином не обґрунтувавши правові підстави для такої відмови.

При цьому під час розгляду цієї справи Відповідачем також не надано суду належних та допустимих доказів сплати заборгованості за поставлений Позивачем товар на підставі Видаткової накладної №2006/01 від 20.06.2024 на суму 99 624,00 грн., а отже суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 843,39 грн. за період з 17.10.2024 по 27.01.2025 та інфляційні втрати в сумі 3 314,09 грн. за період з листопада 2024 по грудень 2024.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем та контррозрахунок Відповідача, викладений у відзиві, зазначає наступне.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У пункту 4.1. договору зазначено, що Покупець здійснює розрахунок за кожну замовлену партію товару протягом 120 (сто двадцяти) календарних днів після підписання Покупцем видаткової накладної Постачальника на поставку товару.

Як встановлено судом спірна Видаткова накладна № 2006/01 підписана сторонами 20.06.2024, а отже строк для здійснення Відповідачем оплати розпочинається з 21.06.2024 та спливає 18.10.2024 (включно).

Таким чином, 3% річних повинно розраховуватись починаючи з 19.10.2024 по 27.01.2025.

Контррозрахунок 3% річних, наданий Відповідачем судом до уваги не приймається, оскільки він здійснений за період з 20.10.2024 по 21.01.2025, тобто Відповідачем не вірно визначено початок періоду нарахування та кінцевий строк (позивачем вказано період до 27.01.2025).

Отже, відповідно до розрахунку суду здійсненого за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", сума 3% річних за період з 19.10.2024 по 27.01.2025 становить 825,36 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Також суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" зазначає, що він є вірним, відповідає вимогам законодавства, а отже інфляційні втрати в сумі 3 314,09 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Також Відповідачем надано клопотання про розстрочку виконання рішення у цій справі на 12 (дванадцять) місяців, яке не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Своє клопотання Відповідач обґрунтовує тим, що станом на 01.12.2024 дебіторська заборгованість споживачів перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» складає 3 029 680 тис. грн., з якої переважна частина це заборгованість державних підприємств. За 2022 рік ПАТ "Запоріжжяобленерго" отримало збитки у розмірі 204,75 млн. грн. За 9 місяців 2024 року отримало збитки у розмірі 168,43 млн. грн. Відповідно до річних Звітів про фінансовий стан (Звіт про сукупний дохід) (ф.2), показник прибутку (чистого фінансового результату) ПАТ "Запоріжжяобленерго" значно зменшився з 272 672 тис.грн. у 2021 році до 1 187 тис.грн. у 2023 році, отже зменшення складає 99%. За період 2021 - 2023 обсяг реалізованої продукції (товарів, послуг) зменшився на 42%, головним чином за рахунок основного виду діяльності - розподілу електроенергії. За період 2022-2024 рік середньооблiкова кiлькiсть штатних працiвникiв зменшилася на 2462 осіб (з 4834 осіб до 2372 осіб), що становить 51%. Відповідно проведеному ФОП Новак І.О. «Аналізу фінансово-господарської діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго» за результатами 2022-2023 років», вищезазначене негативно вплинуло на фінансовий стан Товариства. Отже, вказане підтверджує наявність у ПАТ "Запоріжжяобленерго" ознак критичної неплатоспроможності. Рівень тарифів на послуги з розподілу електричної енергії критично не відповідає фактичним витратам ПАТ "Запоріжжяобленерго" при здійсненні ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії. На теперішній час Відповідач знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані та не має можливості виконати рішення суду у справі № 908/255/25, у зв`язку з відсутністю коштів на поточних рахунках, наявністю податкового боргу в розмірі 922 737 тис.грн. Кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок» становить 680 166 тис.грн. У ПАТ «Запоріжжяобленерго» відсутні кошти для фінансування першочергових та обов`язкових витрат Товариства, а також відсутні кошти для виконання рішення у справі єдиним платежем (одночасно). Наявна дебіторська заборгованість не тільки не приносить прибутку, але і поставила Відповідача у скрутне становище при здійсненні розрахунків з іншими підприємствами. ПАТ "Запоріжжяобленерго" є підприємством критичної інфраструктури, що підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» та наказом Міністерства енергетики України від 10.10.2024 № 394. Таким чином, стабільна та безперебійна робота ПАТ «Запоріжжяобленерго» є вкрай важливою для життєдіяльності всього регіону - Запорізької області. Порушення в роботі ПАТ «Запоріжжяобленерго» може призвести до таких негативних наслідків. Крім того, Відповідач не може розраховувати на кошти, що надходять на його банківські рахунки, оскільки постановами державних виконавців Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках ПАТ «Запоріжжяобленерго». Отже, наразі Відповідач не зможе сплатити Позивачу заборгованість за договором одним платежем, але в той же час, у разі надання можливості сплати заборгованості на умовах розстрочення, існує реальна можливість виконання рішення у 2025 році. Зазначає, що обставиною, яка унеможливлює виконання рішення суду першої інстанції, є критична неплатоспроможність Відповідача, що підтверджується фінансової звітністю.

На підтвердження наявності підстав для надання розстрочки Відповідачем надані наступні документи: аналіз фінансово-господарської діяльності ПАТ Запоріжжяобленерго за 2022-2023 років ФОП Новак, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2023, Витяг з наказу Міненерго України від 10.10.2024 №394 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол №47)», Інформацію про наявність та розмір податкової заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго», Довідки одо залишків кошти на рахунках, Лист щодо дебіторської заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 01.12.2024, Довідка щодо мінімально необхідних платежів ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 06.01.2025 за вих. №003-08/24, Довідка щодо дефіциту обігових коштів від 06.01.2025 за вих. №003-08/25, Додаток до постанови НКРЕКП від 09.12.2023 №2330, Звіт про фінансові результати за 2023, Листи від ТОВ «ЗТМК» щодо оплати по справі №908/2384/18, Постанова НКРЕКП від 09.12.2023 № 2330, Постанова НКРЕКП від 19.12.2024 № 2208, Постанови ВПВР про арешт коштів боржника та про зупинення вчинення виконавчих дій, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30.09.2024, Звіт про рух грошових коштів (за прямим методом) за 9 місяців 2024, Звіт про власний капітал за 9 місяців 2024.

Позивач заперечив проти надання розстрочки виконання рішення суду вказавши, що бездіяльність з боку Відповідача щодо здійснення вчасної оплати за отриманий товар призвела до значного погіршення становища Позивача, як сторони Договору, та об`єктивно і фактично негативно вплинули на подальшу господарську діяльність Позивача, оскільки наявна заборгованість Відповідача позбавила можливості Позивача використати ці грошові кошти для закупівлі товарів для інших суб`єктів критичної інфраструктури, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, наряду з Відповідачем.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Відповідно частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України).

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення або відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про відстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Пунктом 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Отже, вирішуючи питання розстрочки виконання рішення просимо господарський суд врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках.

Суд зазначає, що подані Відповідачем довідки в цілому підтверджують складний фінансовий стан підприємства, однак Відповідачем не було надано суду достатніх доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності (зокрема, але не виключно, довідки про відсутність майна у власності, за рахунок якого можливе виконання рішення суду, тощо), на підтвердження відсутності можливості Відповідача виконати рішення суду у цій справі.

Частина 2 статті 617 ЦК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім цього, згідно усталеної судової практики не вважаються такими, що звільняють від відповідальності, випадками, зокрема, недотримання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Це так звані фактори звичайного комерційного ризику, які не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку виконати договір.

Отже, складний фінансовий стан підприємства не є беззаперечною підставою для надання відстрочки виконання рішення. Неможливість виплати за судовим рішенням Відповідачем має доводитися в загальному порядку. Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суд також зазначає, що договір про закупівлю товарів з ТОВ "Укртек Солар" було укладено Відповідачем 31.05.2024, тобто коли йому було достеменно відомо про понесені ним в умовах воєнного стану збитки у 2022 та 2023 роках, наявність зменшеного прибутку у 2023 році та податкового боргу в значній сумі, відсутність коштів для фінансування першочергових та обов`язкових витрат Товариства, разом з тим свідомо брав на себе грошові зобов`язання вже за існування тих обставин, на які посилається в заяві, про які він не повідомив Позивача при укладанні договору. Отже, вказані ним обставини хоч і існували, однак не перешкоджали здійсненню відповідачем господарської діяльності шляхом укладення договору з позивачем та отримання товару за таким договором.

Вказане свідчить про недобросовісність поведінки Відповідача, яка і стала в подальшому підставою для звернення Позивача до суду з цим позовом.

Крім того, заявник належним чином не обґрунтував надання розстрочки саме на 12 місяців, тобто не надав жодних доказів на підтвердження надходження коштів за наслідками господарської діяльності, якими можливо буде здійснити погашення існуючої заборгованості, стягнутої за рішенням суду у цій справі, перед позивачем у визначений ним строк.

Посилання Відповідача на лист ТОВ «ЗТМК» від 24.09.2024 за вих. №СС/02-446 як на обґрунтування можливості виконання цього рішення у строк 12 місяців, суд не приймає до уваги, оскільки ПАТ «Запоріжжяобленерго» не надано до заяви жодних доказів того, що Товариство (Відповідач) погодилось на запропонований у листі графік погашення боргу за рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2019 по справі №908/2384/18 та/або між сторонами укладено відповідну мирову угоду на стадії виконання вказаного рішення суду.

Крім того, Відповідач в обґрунтування можливості виконання цього рішення у строк 12 місяців посилається на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 01.06.2020 у справі №908/1463/18, якою було затверджено мирову угоду між АТ «Запорізький завод феросплавів» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» щодо сплати заборгованості на користь останнього.

Суд зазначає, що вказаною ухвалою між сторонами погоджено графік погашення заборгованості з травня 2020 по вересень 2025, тобто ПАТ «Запоріжжяобленерго» вже більш як чотири роки отримує відповідні кошти, а отже навпаки може вчасно розраховуватись зі своїми контрагентами.

Крім цього, сума стягнутої судом заборгованості в розмірі 103 763,45 грн. є незначною у порівнянні із багатомільйонними сумами боргів та наявних у Відповідача обігових коштів, а тому не може суттєво вплинути на його поточний фінансовий стан.

Більше того, уклавши договір Відповідачу було відомо про строки виконання його зобов`язань з оплати поставленого товару, а тому він як добросовісний учасник господарських відносин мав забезпечити наявність у нього достатньої кількості коштів для здійснення розрахунку з Позивачем у визначений договором строк.

З огляду на викладене суд констатує, що в обґрунтування заяви про надання відстрочки виконання рішення суду Відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, не наведено обставин реальної неможливості виконання ним судового рішення, а тому його заява про розстрочку виконання рішення суду у цій справі на 12 місяців не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, п. 2. ч. 1 ст. 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртек Солар" (пр. Киянівський, буд. 3-7, офіс 110, м. Київ, 04053; ) суму основного боргу за отриманий товар за договором №610524 від 31.05.2024 в розмірі 99 624 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 825 (вісімсот двадцять п`ять) грн. 36 коп., інфляційні втрати в сумі 3 314 (три тисячі триста чотирнадцять) грн. 09 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 027 (три тисячі двадцять сім) грн. 47 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.