ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 року м.Дніпро

Справа № 904/5212/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Чірцов А.А.

від відповідача: Лисенко С.Ю., представник;

від позивача: Ревта Д.Л., представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року у справі №904/5212/24 (суддя Загинайко Т.В.)

за позовом Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75; ідентифікаційний код 26510514)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкурітто" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 38; ідентифікаційний код 34060020)

про стягнення 1 057 765,09 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкурітто" 1 057 765 грн. 09 коп., що складає 920 582 грн. 22 коп. - безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :03:231:0134, площею 1,8168 гектарів за період з 01.01.2023 року по 21.06.2023 року включно, 42 490 грн. 22 коп. - 3% річних та 94 692 грн. 65 коп. - інфляційних нарахувань.

Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, за змістом якої просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Конкурітто" (), а саме об`єктів нерухомості за реєстраційними номерами майна:

- 1858053, тип майна: комплекс, адреса нерухомого майна: м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 44, дата внесення запису: 12.07.2006 року, підстава виникнення права власності: договір купівлі - продажу, ВСТ №809451, ВСТ №809452 реєстр 2819, 15.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, загальна вартість нерухомого майна складає 1 156 644 грн. 17 коп.;

- 24882700 - нежитлове приміщення №104 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 загальною площею 11,6 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський р-ни), будинок 52б, дата, час державної реєстрації: 06.10.2008 року;

- 24937235- нежитлове приміщення №106 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 у підвалі нежитлове приміщення поз.29 у приміщенні 106, загальною площею 18,7 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський р-ни), будинок 52б, дата, час державної реєстрації: 09.10.2008 року;

Також просив суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Конкурітто", будь-яким третім особам та органам державної реєстрації речових прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості за реєстраційними номерами майна:

- 1858053, тип майна: комплекс, адреса нерухомого майна: м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 44, дата внесення запису: 12.07.2006 року, підстава виникнення права власності: договір купівлі - продажу, ВСТ №809451, ВСТ №809452 реєстр 2819, 15.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, загальна вартість нерухомого майна складає 1 156 644 грн. 17 коп.;

- 24882700 - нежитлове приміщення №104 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 загальною площею 11,6 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський р-ни), будинок 52б, дата, час державної реєстрації: 06.10.2008 року;

- 24937235- нежитлове приміщення №106 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 у підвалі нежитлове приміщення поз.29 у приміщенні 106, загальною площею 18,7 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський р-ни), будинок 52б, дата, час державної реєстрації: 09.10.2008 року;

Судові витрати, понесені позивачем у розмірі 3 028 грн. 00 коп., покласти на відповідача.

Вказана заява обґрунтована тим, що:

- предметом спору по даній справі є те, що відповідач використовував земельну ділянку з кадастровим номером :03:231:0134 загальною площею 1.8168 гектарів комунальної власності за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 38Д в період з 01.01.2023 по 21.06.2023 рік, не оформивши нового договору оренди та не сплачуючи орендних платежів, продовжив землекористування, внаслідок чого ТОВ "Конкурітто" безпідставно зберегло кошти несплаченої орендної плати позивачу на суму 1 057 765 грн. 09 коп.;

- у відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, інформаційна довідка №406508502 від 04.12.2024 року, ТОВ "Конкурітто", , є власником об`єктів нерухомості;

- фактичний користувач - ТОВ "Конкурітто" зберіг (заощадив) у себе грошові кошти за користування земельною ділянкою без достатньої правової підстави, які мав заплатити за користування землею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частині 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій органами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (державними реєстраторами) щодо об`єктів нерухомості може призвести до вчинення відповідачем, як власником зазначених об`єктів нерухомості, дій щодо подальшого відчуження об`єктів третім особам;

- у якості доказів припущення можливого вчинення дій з продажу об`єкту нерухомого майна може слугувати той факт, що відповідач вже вчиняв аналогічні дії за аналогічних обставин;

- Дніпровська міська рада вважає, що забезпечення позову у даній справі є необхідним засобом для охорони законних прав та інтересів територіальної громади міста Дніпра, на забезпечення реального та ефективного захисту від недобросовісних та незаконних дій з боку відповідача, якими останній нанесе шкоди майновим правам та інтересам позивача, оскільки, у разі відмови у вжитті заходів щодо забезпечення позову до вступу судового рішення в законну силу, відповідач не обмежений в своїх правах розпорядитися на власний розсуд вказаним об`єктом, що зробить неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів позивача;

- метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року у справі №904/5212/24 відмовлено Дніпровській міській раді у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:

- заява про забезпечення позову містить лише припущення позивача щодо можливого вчинення відповідачем дій з продажу об`єкту нерухомого майна; при цьому позивач посилається на обставини, що існували на час розгляду судом іншої справи;

- заявником не підтверджена наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування певного виду забезпечення позову, а лише зазначено про те, що до остаточного вирішення спору по справі, з метою недопущення ускладнення в майбутньому виконання рішення суду, а також з метою запобігання вчинення відповідачем дій щодо затягування розгляду справи, необхідно вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу;

- вказані позивачем обставини, без зазначення конкретних фактів та доказів, носять характер необґрунтованих припущень; в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заінтересованої особи до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду, Дніпровська міська рада звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, приписів ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне:

Судом не враховані всі доводи Дніпровської міської ради, викладені в заяві про забезпечення позову, а також те, що відповідач є ухиляється від сплати податку і призводить до погіршення, як місцевого, так і державного бюджет країни, що в умовах воєнного стану є вкрай необхідним.

Вказує, що в підтвердження припущення можливого вчинення дій з продажу об`єкту нерухомого майна може слугувати той факт, що відповідач вже вчиняв аналогічні дії за аналогічних обставин.

Так, Дніпровською міською радою було подано позовну заяву до відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок користування земельною ділянкою в порядку ст.1212 ЦК України за період 2017-2022 року. Провадження за цим позовом було відкрито ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року по справі № 904/2142/23. В свою чергу, 22.06.2023 року, тобто після відкриття провадження у справі № 904/2142/23, відповідач відчужив об`єкт нерухомого майна 01. опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 180.2, за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 38 Д, що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М.

Враховуючи той факт, що єдиною метою відчуження 22.06.2023 року об`єкту нерухомого майна було зменшення активів відповідача, на які може бути звернено стягнення грошових коштів по справі 904/2142/23, Дніпровська міська рада була змушена звернутись з позовною заявою про визнання недійсним зазначеного правочину (справа № 904/5466/23).

Дніпровська міська рада вважає, що забезпечення позову у даній справі є необхідним засобом для охорони законних прав та інтересів територіальної громади міста Дніпра, на забезпечення реального та ефективного захисту від недобросовісних та незаконних дій з боку відповідача, якими останній нанесе шкоди майновим правам та інтересам позивача. У разі відмови у вжитті заходів щодо забезпечення позову до вступу судового рішення в законну силу, відповідач не обмежений в своїх правах розпорядитися на власний розсуд об`єктами нерухомості за реєстраційними номерами майна: 1858053, 24882700, 24937235, що зробить неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів позивача, як розпорядника земельної ділянки кадастровий номер: :03:231:0134 в межах одного судового провадження, та зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, звертатися до набувачів такого майна з новими позовами, як вже відбується по справах № 904/5466/23 та 904/2142/23.

Скаржник просить суд:

Скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року у справі № 904/5212/24; ухвалити нову, якою задовольнити заяву Дніпровської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно, яке належить на праві власності ТОВ "Конкурітто" ( ), а саме - об`єктів нерухомості за реєстраційними номерами майна:

- 1858053, тип майна: комплекс, адреса нерухомого майна: м.Дніпро, вул.Мандриківська, буд.44, дата внесення запису: 12.07.2006 року, підстава виникнення права власності: договір купівлі - продажу, ВСТ №809451, ВСТ №809452 реєстр 2819, 15.05.2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, загальна вартість нерухомого майна складає 1 156 644,17 грн.

- 24882700 - нежитлове приміщення № 104 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А1 1, А21 загальною площею 11,6 кв.м., яке розташоване: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський p-ни), будинок 526, дата, час державної реєстрації: 06.10.2008 року.

- 24937235 - нежитлове приміщення № 106 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А 1 1, А21 у підвалі нежитлове приміщення поз.29 у приміщенні 106, загальною площею 18,7 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський p-ни), будинок 526, , дата, час державної реєстрації: 09.10.2008 року.

Заборонити ТОВ "Конкурітто", будь-яким третім особам та органам державної реєстрації речових прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості за реєстраційними номерами майна:

- 1858053, тип майна: комплекс, адреса нерухомого майна: м.Дніпро, вул.Мандриківська, буд.44, дата внесення запису: 12.07.2006 року, підстава виникнення права власності: договір купівлі - продажу, ВСТ №809451, ВСТ №809452 реєстр 2819, 15.05.2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, загальна вартість нерухомого майна складає 1 156 644,17 грн.

- 24882700 - нежитлове приміщення № 104 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 загальною площею 11,6 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський p-ни), будинок 526, , дата, час державної реєстрації: 06.10.2008 року.

- 24937235- нежитлове приміщення № 106 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 у підвалі нежитлове приміщення поз.29 у приміщенні 106, загальною площею 18,7 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський p-ни), будинок 526, , дата, час державної реєстрації: 09.10.2008 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає доводи апелянта необґрунтованими, спростовує їх та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду, що:

- вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт, значно перевищує суму позовних вимог. Це є порушенням принципу пропорційності, закріпленого у ст. 150 ГПК України, а також суперечить судовій практиці Верховного Суду;

- частина майна, на яке позивач просить накласти арешт, вже перебуває у податковій заставі, що виключає необхідність додаткового забезпечення.

Вважає, що апелянт не довів існування реального ризику відчуження майна ТОВ "Конкурітто" або інших обставин, які б ускладнили чи унеможливили виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 1 057 765 грн. 09 коп.

Отже, позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Водночас сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Водночас забезпечення позову має бути спрямоване проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Апеляційний суд констатує, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

Звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач зазначив, що існує ризик відчуження майна відповідача, що істотно ускладнить подальше виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог у справі. При цьому, відповідач вже вчиняв аналогічні дії за аналогічних обставин.

Матеріали справи свідчать, що Дніпровською міською радою було подано позовну заяву до відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок користування земельною ділянкою в порядку ст.1212 ЦК України за період 2017-2022 року. Провадження за цим позовом було відкрито ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року по справі № 904/2142/23. В свою чергу, 22.06.2023 року, тобто після відкриття провадження у справі № 904/2142/23, відповідач відчужив об`єкт нерухомого майна 01. опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 180.2, за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 38 Д, що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22, розглядаючи питання забезпечення позову у справах про стягнення заборгованості, сформулювала такі висновки:

- у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (пункт 23);

- можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Необхідно відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів (пункт 24);

- накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами (пункт 30);

- за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми позову доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (пункт 31).

Колегія суддів звертає увагу, що інформація щодо діяльності та фінансового стану відповідача (в тому числі відомості стосовно комерційної діяльності, фінансово-економічного стану, а також відомості про банківські рахунки відповідача та проведені за ними операції) може бути обмеженою для позивача.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та обґрунтувати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а не подати докази вчинення боржником дій, спрямованих на відчуження його майна/грошових коштів, розпорядження ними тощо, ураховуючи, що право власника на таке відчуження/розпорядження у будь-який момент, який (момент волевиявлення) неможливо ні передбачити, ні відстежити позивачем.

За таких обставин (звернення із позовом про стягнення грошових коштів), саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема, й ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі № 905/446/22.

Апеляційний суд вважає, що саме відповідач має можливість повно доводити наведені обставини, зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках, зазначити про наявність у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів, про наявність майна тощо, що може свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 року у справі №908/2382/21 зазначив, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17).

Крім того, у вирішенні питання про забезпечення позову колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Позивач надав докази, згідно якими підтверджується право власності відповідача на майно, на яке позивач просить вжити заходи забезпечення позову.

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, яка сформована станом на 16.12.2024 року, відповідачу по даній справі належить наступне нерухоме майно:

- 1858053, тип майна: комплекс, адреса нерухомого майна: м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 44, дата внесення запису: 12.07.2006 року, підстава виникнення права власності: договір купівлі - продажу, ВСТ №809451, ВСТ №809452 реєстр 2819, 15.05.2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, загальна вартість нерухомого майна складає 1 156 644 грн. 17 коп.;

- 24882700 - нежитлове приміщення №104 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 загальною площею 11,6 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський р-ни), будинок 52б, дата, час державної реєстрації: 06.10.2008;

- 24937235- нежитлове приміщення №106 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 у підвалі нежитлове приміщення поз.29 у приміщенні 106, загальною площею 18,7 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (Бабушкінський, Кіровський р-ни), будинок 52б, дата, час державної реєстрації: 09.10.2008 року.

Разом з тим, накладення арешту, як на кошти, так і на майно відповідача (окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції не встановив обставин достатності / недостатності грошових на рахунках відповідача, останній не надав відповідних доказів під час апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, а тому апеляційний суд доходить висновку щодо доцільності накладення арешту на нерухоме майно (у межах суми, яка достатня для такого стягнення в межах суми позову 1 057 765, 09 грн). Тобто сума арешту, накладеного на майно, обмежується різницею між сумами ціни позову та арештованими грошовими коштами (за їх наявності).

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідач не обмежений в праві звернутися до суду із заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову у разі, якщо на його рахунках перебуває сума коштів у розмірі, передбаченому в ухвалі про забезпечення позову, або вартість майна (його частини) перевищу розмір накладеного арешту у порядку, передбаченому ст.145 ГПК України.

Водночас, застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Конкурітто", будь-яким третім особам та органам державної реєстрації речових прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості, апеляційний господарський суд вважає такими, що не відповідають предмету спору у даній справі.

Так, Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 року у справі №643/12369/19 зазначив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Також Верховний Суд зазначив, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують права відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

З урахуванням підстав та предмету позову у даній справі, балансу інтересів сторін, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову шляхом накладання арешту на належне відповідачу майно.

Разом з цим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заяви про заборону Товариству з обмеженою відповідальністю "Конкурітто", будь-яким третім особам та органам державної реєстрації речових прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості, оскільки такий захід може призвести до порушення права власника на використання належного йому майна.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апелянта та про те, що оскаржувана ухвала господарського суду постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали господарського суду з прийняттям нового рішення.

Приймаючи до уваги, що у цьому апеляційному провадженні спір по суті не вирішується, тому відповідно до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року у справі №904/5212/24 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року у справі №904/5212/24 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт в межах ціни позову, а саме 1 057 765, 09 грн на наступне нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Конкурітто" ():

- 1858053, тип майна: комплекс, адреса нерухомого майна: м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 44, дата внесення запису: 12.07.2006 року, підстава виникнення права власності: договір купівлі - продажу, ВСТ №809451, ВСТ №809452 реєстр 2819, 15.05.2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, загальна вартість нерухомого майна складає 1 156 644 грн. 17 коп.;

- 24882700 - нежитлове приміщення №104 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 загальною площею 11,6 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (нова назва - Старокозацька (Бабушкінський, Кіровський р-ни (нова назва Центральний, Шевченковський), будинок 52б, дата, час державної реєстрації: 06.10.2008 року;

- 24937235- нежитлове приміщення №106 у житловому будинку літ. А-9, А-1, А11, А21 у підвалі нежитлове приміщення поз.29 у приміщенні 106, загальною площею 18,7 кв.м., яке розташоване Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська (нова назва - Старокозацька (Бабушкінський, Кіровський р-ни (нова назва Центральний, Шевченковський), будинок 52б, дата, час державної реєстрації: 09.10.2008 року.

В іншій частині заяви щодо заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Конкурітто", будь-яким третім особам та органам державної реєстрації речових прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості - відмовити.

Стягувач: Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75; ідентифікаційний код 26510514).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкурітто" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 38; ідентифікаційний код 34060020).

Постанова є виконавчим документом, підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", та може бути пред`явлена до виконання у строк до 31.03.2028 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 31.03.2025 року, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.04.2025 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков