УХВАЛА

31 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 927/120/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства ?Українська залізниця?

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 (колегія суддів: Корсак В. А. - головуючий, Алданова С. О., Євсіков О. О.)

за позовом заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в особі позивачів: 1.Полтавської обласної військової адміністрації

2. Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України

до Приватного акціонерного товариства ?Ічнянський молочно-консервний комбінат?

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Акціонерне товариство ?Українська залізниця?

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ?Ічнянський молочно-консервний комбінат?, у якому просив стягнути з відповідача до Державного бюджету України 2 037 409,92 грн, з яких: 686 164,10 грн штрафних санкцій, 1 248 320,80 грн інфляційних втрат та 102 925,02 грн три відсотки річних.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем тристороннього договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання, а саме щодо несвоєчасної поставки згущеного молока в кількості 730 151,86 кг за бюджетною програмою 3101710, КЕКВ 2620, що є підставою для стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.04.2024, позов заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в частині представництва інтересів держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації залишено без розгляду. В іншій частині позов задоволено частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ?Ічнянський молочно-консервний комбінат? до Державного бюджету України 100 000,00 грн пені, у решті позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025, вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що пунктом 6.1 договору передбачено, що у разі затримки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, відповідач сплачує на зазначений у цьому договорі рахунок платника, який за умовами договору є Акціонерне товариство ?Українська залізниця?, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми непоставленого товару за кожний день затримки. Оскільки положення договору не передбачають сплату відповідачем пені за несвоєчасну поставку товару до Державного бюджету України, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача в Державний бюджет України розміру договірної неустойки, яка згідно умов договору підлягала стягненню на користь платника, є помилковим.

11.03.2025 до Верховного Суду через електронні засоби зв`язку ?Електронний суд? Акціонерне товариство ?Українська залізниця? подало касаційну скаргу на вказану постанову, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає про необхідність відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 909/532/23, від 09.08.2024 у справі № 917/1957/23, застосованих у постанові Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 927/120/24 (пункт 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

У пунктах 7.6 - 7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

За висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09.08.2024 у справі № 917/1957/23 (пункти 106-108, 112), від 23.07.2024 у справі № 909/532/23 (пункт 85), оскільки у пункті 6.1 Договору сторони, керуючись принципом свободи договору, погодили умову про те, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником (Харківською обласною військовою адміністрацією), Постачальник (ТОВ "Лубним`ясо") сплачує на зазначений у цьому договорі рахунок Платника (АТ "Укрзалізниця") пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожний день затримки, доводи прокурора про необхідність стягнення пені саме до Державного бюджету України, а не на рахунок АТ "Укрзалізниця", є безпідставними. Та обставина, що грошові кошти, які ТОВ "Лубним`ясо" отримало в рахунок оплати за договором, були виділені як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам, не має правового значення, оскільки особливі умови договору про сплату пені можуть встановлюватись сторонами у договорі, і сторони, скориставшись такою можливістю, визначили, що пеня за порушення строків поставки товару сплачується на рахунок АТ "Укрзалізниця". Походження саме з Державного бюджету України грошових коштів, за рахунок яких було оплачено закупівлю товару, виділення таких коштів шляхом субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, не є підставою для зміни умов господарського договору, і не є підставою для стягнення, всупереч умовам договору, пені до Державного бюджету України. Пунктом 6.1 Договору не передбачено сплату Постачальником пені до Державного бюджету України, а передбачено її сплату на рахунок Платника, тобто АТ "Укрзалізниця".

Верховний Суд у постановах від 21.03.2024 у справі № 922/1715/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, виснував, що статтею 712 Цивільного кодексу України визначає основні зобов`язання учасників правовідносин поставки товару: за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, прострочене основне зобов`язання відповідача у відповідних правовідносинах має товарний, а не грошовий характер. Водночас передумовою для нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України), внаслідок чого у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, зокрема, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 910/22039/21, від 20.06.2023 у справі № 917/504/22, від 18.07.2023 у справі № 910/2419/20.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та постановах Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 910/908/22, від 14.06.2023 у справі № 924/521/21, від 31.05.2023 у справі № 909/433/21.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Отже, підстав для відступу від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 909/532/23, від 09.08.2024 у справі № 917/1957/23, колегія суддів не вбачає, оскільки скаржник не довів наявності причин для відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення).

Колегія суддів зазначає, що у цій справі № 927/120/24 ухвалою Верховного Суду від 25.03.2025 вже було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на цю ж саму постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025, яку оскаржує Акціонерне товариство ?Українська залізниця? і Верховний Суд не вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, наведених Акціонерним товариством ?Українська залізниця? у касаційній скарзі.

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків, а Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства ?Українська залізниця? на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 927/120/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов