УХВАЛА

07 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 920/269/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ?Рента млин?

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 25.09.2024

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Рента млин?

до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Транслогістик ЛТД?

про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та державної реєстрації права в частині,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рента млин" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслогістик ЛТД" про визнання:

- недійсним договору купівлі-продажу від 14.04.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Мєдіа" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транслогістик ЛТД", в частині передачі права власності на залізничну колію - № 1 (251,45 п. м);

- незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 34794134, прийняте на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2017, а саме про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслогістик ЛТД" на будівлі в частині залізничної колії - № 1 (251,45 п. м);

- незаконним та скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслогістик ЛТД" на будівлі в частині залізничної колії - № 1 (251,45 п. м);

- незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 68326087 від 06.07.2023 13:15:52.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником залізничної колії довжиною 917,45 п. м, яка входить до складу виробничої бази, право власності на яку позивач набув на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.06.2020. Проте частину вказаної колії (довжиною 251,45 п. м) протиправно включено до паливного складу, власником якого є відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2017.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.09.2024 провадження в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.07.2023 - закрито, а в задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 рішення суду в оскарженій частині щодо відмови у задоволенні вимоги про визнання договору недійсним залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не підтвердив виникнення у нього права власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.06.2020 на залізничну колію довжиною 251,45 п. м, що є частиною колії загальною довжиною 917,45 п. м, а відсутність у позивача того права чи законного інтересу, про який він стверджує, є підставою для відмови у позові.

Товариство з обмеженою відповідальністю ?Рента млин? звернулося із касаційною скаргою, в якій просить наведені судові рішення у частині відмови у позові скасувати та прийняти нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити, оскільки вважає, що суди не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у контексті неможливості звернути стягнення в частині на предмет іпотеки, надання належної оцінки доказам у справі, а також належного способу захисту порушеного права (інтересу).

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є вимоги набувача іпотечного майна - виробничої бази/нежитлових приміщень (до складу яких входила частина під`їзної залізничної колії) до власника паливного комплексу (до складу якого входить інша частина цієї під`їзної залізничної колії) про визнання договору купівлі-продажу в частині продажу колії недійсним, а також скасування реєстраційних дій в такій частині.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження й, відповідно, апеляційного перегляду було рішення суду виключно у межах позовної вимоги про визнання недійсним договору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на рішення суду в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також визнання незаконним та скасування державної реєстрації права власності на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки рішення суду в цій частині не було предметом перегляду в апеляційному порядку як того вимагає пункт 1 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо касаційного оскарження рішення суду в частині позовної вимоги про визнання договору недійсним в частині, після його перегляду в апеляційному порядку слід зазначити наступне.

На підтвердження своїх вимог у цій частині спору позивач зазначав, що 21.05.2023 ним проведено нову інвентаризацію виробничої бази, сформований новий технічний паспорт згідно з яким в якості складових виробничої бази вказана залізнична колія (XIX), довжиною - 917,45 п. м; на підставі його заяви про виправлення технічної помилки щодо відомостей ОНМ від 05.07.2023, внесені зміни до Державного реєстру прав та виправлено технічні помилки, зокрема, щодо довжини залізничної колії та зазначено її довжину як 917, 45 п. м.

У касаційній скарзі (заява про усунення недоліків) заявник зазначає, що в оскаржуваних рішеннях суди першої та апеляційної інстанції фактично встановили можливість поділу частини предмета іпотеки, зазначає, що він отримав право власності на залізничну колію, довжиною 917, 45 п. м., яка є частиною цілісного майнового комплексу виробничої бази, що надавалася як цілісний об`єкт нерухомості в іпотеку, тобто залізниця є складовою бази і ніколи не була поділена на дві частини (що, вочевидь, унеможливило б використання її за призначенням) і під`їзна колія в цілому нерозривно поєднана із загальною колією залізничного шляху, належного ПАТ "Укрзалізниця".

Дослідивши подані сторонами докази судами встановлено, що право власності на нежитлові приміщення зареєстроване за позивачем на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.06.2020. При цьому, як у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.06.2020, так і у іпотечному договорі від 29.05.2020, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвест фінанс сервіс" та позивачем, чітко визначена довжина залізничної дороги у складі предмета іпотеки - 666 п. м.

За результатами відсутності обставин набуття позивачем на іншу частину залізничної колії (а саме довжиною 251,45 п. м) права власності суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна в частині залізничної колії довжиною 251,45 п. м.

Отже, суди відмовили у визнанні недійсним договору в частині продажу колії через відсутність у позивача того права чи законного інтересу, про який він стверджує.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, на яку посилався також суд першої інстанції, вказала, що із змісту статті 16 Цивільного кодексу України та завдання господарського судочинства, викладеного у частині 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, випливає, що, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5).

Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника загалом спрямовані на переоцінку доказів та встановлення обставин щодо визначення довжини залізничної під`їзної колії, яка була предметом іпотеки, однак з огляду на процесуальні обмеження суду касаційної інстанції, встановлені частиною 2 статті 300 ГПК України, останній не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.11.2023 у справі № 918/686/21 розгляд скарг Верховним Судом покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження (зокрема, підстави касаційного оскарження, передбачені частиною 2 статті 287 ГПК) вводяться для забезпечення ефективності судочинства. Для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях скаржник має навести не особисті міркування щодо законності та обґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування якої саме норми права у подібних відносинах не був врахований судами попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи, від якого висновку необхідно відступити, з наведенням обґрунтування такої необхідності та/або який висновок сформувати (пункти 182?183).

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі "Пономарьов проти України") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини 1 статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у цій справі відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у раніше прийнятих постановах, і Верховний Суд не вважає за необхідне відступати від таких висновків, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 920/269/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Рента млин? на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач