ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/96/25

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від позивача Скоркіна І.В. (бере участь в режимі відеоконференції);

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КМД Фасад Солюшенс

до Товариства з обмеженою відповідальністю Паркінг Сіті

про стягнення 925 142,59 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю КМД Фасад Солюшенс до Товариства з обмеженою відповідальністю Паркінг Сіті про стягнення заборгованості за укладеним між сторонами у спрощений спосіб договором поставки та виконання робіт в розмірі 925 142,59 грн, з яких: 477 467,71 грн сума основного боргу, 372 310,75 грн інфляційних втрат, 75 364,13 грн три процента річних, 13877,14 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що поставив відповідачу товар та надав послуги, проте зобов`язання щодо оплати придбаного товару та отриманих послуг відповідач повністю не виконав, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 525, 530, 629, 712, 901, 902 Цивільного кодексу України суму основної заборгованості, а також на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні та 3 % річних.

Ухвалою від 05.02.2025 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.02.2025 до суду від адвоката Скоркіної Ірини Сергіївни надійшла заява про вступ у справу як представника позивача.

28.02.2025 до суду від керівника позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 28.02.2025 Господарський суд Черкаської області задовольнив заяву керівника Товариства з обмеженою відповідальністю КМД Фасад Солюшенс про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, ухвалив забезпечити участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю КМД Фасад Солюшенс - адвоката Скоркіної Ірини Сергіївни у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 04.03.2025 Господарський суд Черкаської області задовольнив клопотання позивача про відкладення розгляду справи; відклав розгляд справи на 10 год. 00 хв. 25 березня 2025 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи судом належним чином, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа (копії ухвали про відкладення розгляду справи) до його електронного кабінету.

Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позов або будь-які інші письмові заперечення по суті спору не надав.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо його було належним чином повідомлено про судове засідання.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити повністю.

Вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Відомості про вказані процесуальні дії занесені до протоколу судового засідання.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши доводи представника позивача, суд встановив такі обставини.

Між товариством з обмеженою відповідальністю КМД Фасад Солюшенс (далі по тексту позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю Паркінг Сіті (далі по тексту відповідач) було укладено у спрощений спосіб (без підписання договору у вигляді єдиного документа) змішаний договір (поставки та виконання робіт), за умовами якого позивач повинен відвантажити продукцію (по тексту товар) та надати послуги порошкове фарбування (по тексту послуги), відповідач зобов`язаний прийняти послуги та товар і сплатити за них певну грошову суму.

26.07.2021 позивач виписав рахунком на оплату № 4112 на загальну суму 1 687 041,97 грн в тому числі ПДВ, рахунок містить найменування товару, кількість, його ціну, також зазначено послугу порошкове фарбування (а.с. 23).

Позивач на виконання умов Договору відвантажив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними від 27.07.2021 № 4366 на суму 297 928,62 грн, від 28.07.2021 № 4413 на суму 589 800, 55 грн, від 29.07.2021 № 4418 на суму 162 424,50 грн, від 18.11.2021 № 7734 на суму 632 408,08 грн (а.с. 17-20), а всього разом товару було відвантажено на суму 1 682 561 грн 75 коп.

Видаткові накладні містять найменування товару, кількість, його ціну, реквізити позивача (оферта), а також підпис і печатку відповідача про прийняття товару в тій кількості, що була визначені позивачем у видатковій накладній (акцепт). Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, відповідач прийняв товар без зауважень.

27.07.2021 відповідачем здійснено часткову оплату за товар відповідно до рахунку № 4112 від 26.07.2021, на рахунок позивача перераховано 300000,00 грн, в тому числі ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією № 97 від 27.08.2021 (а.с. 22).

28.07.2021 відповідачем здійснено часткову оплату за товар відповідно до рахунку № 4112 від 26.07.2021, на рахунок позивача перераховано 580000,00 грн, в тому числі ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією № 98 від 28.08.2021 (а.с. 21).

Відповідно до акту наданих послуг від 18.11.2021 № 7735 позивач надав відповідачу послуги порошкове фарбування на суму 4480,22 грн в тому числі ПДВ. Акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками зазначених юридичних осіб, претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) матеріали справи не містять, відповідач прийняв послуги без зауважень (а.с.16).

За результатами взаєморозрахунків сторони підписали акт звірки за рахунком на оплату № 4112 від 26.07.2021 станом на 14.10.2024 та встановили, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 477467, 71 грн (а.с.29).

Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості вих. № 04/12-24-1 від 04.12.2024, що підтверджується описом вкладення та накладною № 510 від 05.12.2024, виданою АТ «УКРПОШТА» (а.с.26-28).

Поштове повідомлення не було вручене відповідачу під час доставки, що підтверджується відомостями про рух поштового відправлення № 510, розміщеними на офіційному веб-порталі АТ «УКРПОШТА».

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, який укладений сторонами у спрощений спосіб, стало підставою для звернення позивача до суду щодо захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з відповідача за отриманий товар та послуги, а також нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Предметом спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення заборгованості за поставлений товар та надані послуги за договором укладеним сторонами у спрощений спосіб, а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 372310,75 грн інфляційних втрат та 75364,13 грн 3 % річних.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Суд встановив, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1682561,75 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами без зауважень, а також виставленим рахунком на оплату товару, а відповідач лише частково сплатив за товар. Також позивач надав відповідачу послуги порошкове фарбування на суму 4480,22 грн в тому числі ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг від 18.11.2021 № 7735, підписаний сторонами без зауважень, однак відповідач не сплатив за отримані послуги.

Не містять матеріали справи належних та допустимих доказів спростування правомірності правочину.

Зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару та надання послуг шляхом укладення договору у спрощений спосіб.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у спрощений спосіб правочин є комбінованим договором про надання послуг та поставки товару.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 682 561,75 грн, що підтверджується видатковими накладними від 27.07.2021 № 4366 на суму 297 928,62 грн, від 28.07.2021 № 4413 на суму 589 800, 55 грн, від 29.07.2021 № 4418 на суму 162 424,50 грн, від 18.11.2021 № 7734 на суму 632 408,08 грн.

Судом встановлено, що вказані накладні підписані позивачем та відповідачем. Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Суд враховує. що відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 1 даного Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфін України 24.05.1995, № 88: 2.1. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Дослідивши накладні, на які позивач посилається як на доказ отримання товару відповідачем, суд встановив, що вони містять підпис представника відповідача в графі отримання та вказаний підпис скріплено печаткою відповідача.

При цьому суд зазначає, що підписання покупцем накладних, які є первинним обліковими документами у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв товар у власність та зобов`язався здійснити його оплату, про що свідчать підписані без зазначення недоліків представником відповідача та скріплені печаткою товариства видаткові накладні, надані позивачем.

Також судом встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів сплати відповідачем заборгованості за отримані послуги.

За правилами ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки між сторонами не було укладено письмового договору про надання послуг, в якому б сторони погодили строк оплати наданих послуг, то у даному випадку слід керуватись приписами ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості вих. № 04/12-24-1 від 04.12.2024, що підтверджується описом вкладення та накладною № 510 від 05.12.2024, виданою АТ «УКРПОШТА» (а.с.26-28).

При цьому суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 29.05.2019 у справі № 910/10483/18, якою залишені без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими констатовано факт вручення вимоги про оплату боржнику з моменту невручення відповідного поштового відправлення.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 477 467,71 грн є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню.

За змістом ст. 599, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення 3 % річних та втрат від інфляції.

Відповідно до розрахунку позивача відповідач має сплатити втрати від інфляції за періоди прострочення зазначені в розрахунках, в сумі 372310,75 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 75364,13 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної у попередньому абзаці норми ЦК України нараховані інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 та інші).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

В розрахунок інфляційних втрат не може включатися заборгованість менше місяця (постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18).

Суд, здійснивши перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат за визначені позивачем періоди, (щодо отримання товару застосовуються положення ч. 1 ст. 692 ЦК України, згідно чого відповідач був зобов`язаний оплатити поставлений товар одразу після його прийняття), прийшов до висновку, що розрахунки є арифметично правильними, обґрунтованими, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявлених позивачем сумах.

Разом з тим, суд зазначає, що вимоги позивача заявлені без урахування приписів законодавства про застосування позовної давності. Однак, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи скористався на власний розсуд, в засідання суду не з`явився, жодних заяв і клопотань щодо розгляду справи, в тому числі і про застосування позовної давності, не подав.

Також щодо строку позовної давності судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із наступними змінами і доповненнями) було установлено з 12 березня 2020 року до 31 жовтня 2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжувалося.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року вирішено розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнити, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COV1D-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Крім того, Законом України №2120-ІХ від 15 березня 2023 року Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу було доповнено п. 19, у відповідності до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Паркінг Сіті (вул. В`ячеслава Чорновола, 235/1, кв. 7/1, м. Черкаси, 18028, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю КМД Фасад Солюшенс (просп. Науки, 25, кім. 312, м. Харків, 61166, ) - 477 467,71 грн (чотириста сімдесят сім тисяч чотириста шістдесят сім гривень 71 копійка) основного боргу, 372 310,75 грн (триста сімдесят дві тисячі триста десять гривень 75 копійок) інфляції, 75 364,13 грн (сімдесят п`ять тисяч триста шістдесят чотири гривні 13 копійок) 3 % річних та 13877,14 грн (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят сім гривень 14 копійок) судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено та підписано 07 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Чевгуз