ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. Справа №914/466/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу розпорядника майна боржника Сокола Олексія Юрійовича №01-32/36-11 від 14.11.2024 (вх. №01-05/3263/24 та №01-05/3264/24 від 15.11.2024)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 (суддя Цікало А.І., повний текст складено 04.11.2024), постановлену за результатами розгляду грошових вимог Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до боржника

та на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 (суддя Цікало А.І., повний текст складено 04.11.2024) за результатами попереднього засідання

у справі №914/466/23

за заявою: Компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» «MADISON PACIFIC TRUST LIMITED»

про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (ідентифікаційний код 20005502)

за участю представників:

від Компанія «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» «MADISON PACIFIC TRUST LIMITED» адвокат Дудяк Р.А.;

від ТзОВ «Гармонія Фінанс» адвокат Шубак М.І.;

від ТзОВ «Вторметекспорт» адвокат Джох Р.В.;

в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів:

від ТзОВ «Доступні фінанси» адвокат Горьовий В.В.;

від ТзОВ «Сварог Буковина» адвокат Савчук Ю.М.;

від ТзОВ «Вторметекспорт», Компанія «Джи-Ен-Ті Олімпекс Холдинг Лімітед» адвокат Мельниченко А.В.;

від Інноватус Стракчерд Трейд Файненс І С.А.Р.Л. адвокат Мисенко К.В.;

розпорядник майна: арбітражний керуючий Сокол О.Ю.

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 у справі №914/466/23 заяву Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю від 13.02.2023 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» - залишено без розгляду; визнано вимоги Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ до ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на суму 58249000,00 грн., витрати Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ по сплаті судового збору у розмірі 5368,00 грн. за подання до суду заяви з вимогами ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» покладено на боржника.

Також, 29.10.2024 Господарський суд Львівської області постановив ухвалу за результатами попереднього засідання у справі про банкрутство ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл».

Не погоджуючись із вказаними ухвалами, розпорядника майна боржника Сокол О.Ю. звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 у справі №914/466/23 про визнання вимог кредитора Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю повністю та ухвалити нове рішення, яким грошові вимоги вказаного кредитора повністю відхилити, скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 у справі №914/466/23, постановлену за результатами попереднього засідання та ухвалити нове рішення у відповідній частині, в якій грошові вимоги Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю відхилити повністю, а пункт 1.2. резолютивної частини - виключити.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 15.11.2024 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу до 13.12.2024, призначено розгляд справи на 18.12.2024.

11.12.2024 ТзОВ «Вторметекспорт» подало суду відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 відкладено розгляд справи на 29.01.2025.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 відкладено розгляд справи на 24.02.2025.

В судовому засіданні 24.02.2025 представниця Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ надала суду для огляду такі документи: копію виписки АБ «Південний» по рахунку ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 на вісьмох аркушах, копію виписки ПАТ «МТБ Банк» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 щодо контрагентів ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та ТзОВ «Вторметекспорт» на чотирьох аркушах, оригінал договору доручення від 01.01.2016, укладеного між ТзОВ «Вторметекспорт» та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на трьох аркушах, оригінали додатків №01/12/21/1 від 01.12.2021, №31/12/21/1 від 31.12.2021, №30/04/22/1 від 30.04.2022, №01/07/22/1 від 01.07.2022, №08/08/22/1 від 08.08.2022, №01/12/22/1 від 01.12.2022 до договору доручення б/н від 01.01.2016 (додатки на одному аркуші кожен).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 відкладено розгляд справи на 19.03.2025.

В судовому засіданні 19.03.2025 представнику Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ повернуто оригінали документів, що були надані для огляду в судовому засіданні 24.02.2025.

Апелянт в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції в частині визнання вимог кредитора скасувати повністю, а ухвалу за результатами попереднього засідання у відповідній частині, та прийняти нове рішення про відмову у визнанні грошових вимог Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ.

Представник кредитора заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив залишити оскаржені ухвали без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників справи, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, з огляду на таке:

Розгляд справи в суді першої інстанції, короткий зміст заяви кредитора та оскаржених ухвал.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.02.2023 відкрито провадження у справі №914/466/23 за заявою Компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» «MADISON PACIFIC TRUST LIMITED» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл»; визнано вимоги кредитора - Компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» «MADISON PACIFIC TRUST LIMITED» у розмірі 15081357,98 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл»; розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» призначено арбітражного керуючого Сокола Олексія Юрійовича; призначено попереднє засідання суду.

Повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 17.02.2023 за №70101.

В межах тридцятиденного строку, встановленого ч.1 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства для подання письмових заяв кредиторів з вимогами до боржника, Підприємство «Вторметекспорт» у формі ТзОВ подало до Господарського суду Львівської області заяву про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 58 249 000,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що між Підприємством «Вторметекспорт» у формі ТзОВ та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» було укладено договір доручення (комісії) від 01.01.2016, за умовами якого кредитор доручив, а боржник взяв на себе зобов`язання за дорученням кредитора за плату здійснювати від свого імені та за рахунок кредитора закупівлю товару, асортимент, кількість і ціна якого визначається в додатках до договору, та здійснювати інші юридично значимі дії, необхідні для виконання доручень.

На виконання умов цього договору кредитор протягом 2016-2022 років здійснював перерахування грошових коштів на банківські рахунки ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл». Станом на дату подання заяви з кредиторськими вимогами у боржника є непогашена прострочена заборгованість у розмірі 58 249 000,00 грн. внаслідок невиконання зобов`язань за договором доручення, що підтверджується платіжними дорученнями, виписками по рахунку кредитора та розрахунком заборгованості.

Боржник у відзиві на заяву кредитора вимоги визнав у повному обсязі.

Розпорядник майна за результатами розгляду заяви відхилив вимоги кредитора у повному обсязі, з огляду на відсутність документального підтвердження таких вимог первинними документами.

Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржені ухвали, дійшов висновків про те, що заявлені вимоги Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ до ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на суму 58 249 000,00 грн. обґрунтовані та підлягають визнанню, а витрати на оплату судового збору в розмірі 5368,00 грн. - покладаються на боржника.

Узагальнені доводи апелянта (розпорядника майна).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржені ухвали постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, без належного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи та без врахування низки заперечень розпорядника майна, на підтвердження чого апелянт покликається на такі доводи:

- за умовами договору доручення, його невід`ємною частиною є додаток, в якому сторони повинні були погодити: обсяг та умови надання кредитором коштів боржнику для придбання товару (п.1.1. договору); умови передання товару боржником кредиторові (п.4.2 договору); ціну товару (п.4.4 договору); комісійну плату (п.6.1. договору), в той же час, кредитором разом із заявою не було долучено додатку до договору, що свідчить про не існування відповідного додатку на час укладання договору і здійснення платежів, нібито на його виконання, як і свідчить про не погодження сторонами всіх істотних умов за договором доручення станом на момент звернення кредитора із заявою до суду першої інстанції;

- в підтвердження перерахування кредитором за договором доручення грошових коштів у розмірі 58 249 000,00 грн. боржнику надано: банківську виписку з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АБ «ПІВДЕННИЙ», що підтверджує перерахування боржнику грошових коштів на суму 46 903 500,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за товар по договору комісії № б/н від 01.01.2016», платіжні доручення з призначенням платежу «Оплата за товар по договору комісії № б/н від 01.01.2016», а також: банківську виписку з ПАТ «МТБ БАНК» щодо перерахування грошових коштів з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок боржника № НОМЕР_3 суми 9 342 500,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за товар по договору комісії № б/н від 01.01.2016», однак, вказані рахунки не були зазначені у Розділі 11 «Місцезнаходження та банківські реквізити» сторін договору доручення, у призначеннях платежу вказано «договір комісії», а не договір доручення;

- кредитор надав документи, що підтверджують перерахування грошових коштів на загальну суму 56 248 000,00 грн., а не 58 249 000,00 грн.;

- зміст договору доручення, що укладений між боржником та кредитором, притаманний договору доручення, що відповідно і безпосереднього підтверджується назвою договору, в той час як всі надані кредитором банківські виписки/платіжні доручення підтверджують перерахування боржнику грошових коштів за договором комісії від 01.01.2016;

- кредитор не підтвердив перерахування грошових коштів боржнику у розмірі 58 249 000,00 грн. за договором доручення, надані первинні документи відносяться до договору комісії, на якому не ґрунтуються вимоги кредитора, що було залишено судом першої інстанції без уваги і дослідження;

- суд не врахував наданої розпорядником майна інформації про те, що боржник, всупереч дії мораторію на задоволення вимог кредиторів з 16.02.2023 до 22.05.2023 здійснював перерахування грошових коштів на рахунок Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ з призначенням платежів «повернення оплати за товар», загальна сума перерахованих кредитору грошових коштів становить 41 392 000,00 грн;

- боржник та кредитор є учасниками однієї фінансової групи, компанії у якій є пов`язаними діловими та корпоративними зв`язками, мають відносини пов`язаності, економічної залежності чи підпорядкування, що також дає можливості дійти висновку про потенційну спланованість дій боржника і кредитора в частині виконання зобов`язань поза межами процедур банкрутства з метою надання переваг окремим пов`язаним контрагентам;

- кредитор є заінтересованою особою щодо боржника, що покладає на кредитора обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, проте суд першої інстанції не врахував аргументів розпорядника майна щодо пов`язаності кредитора та боржника.

Узагальнені доводи та заперечення кредитора.

У відзиві на апеляційну скаргу кредитор наводить такі аргументи на спростування доводів скаржника:

- договір комісії, не зважаючи на його назву «Договір доручення», виходячи зі змісту розділів 1 та 6 договору комісії та ст.ст. 1011, 1013 ЦК України, є саме договором комісії, оскільки саме ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» зобов`язується за дорученням ТзОВ «Вторметекспорт» за плату здійснити від свого імені та за рахунок ТзОВ «Вторметекспорт» закупівлю товару та інші дії, за що ТзОВ «Вторметекспорт» сплачує ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» комісійну плату;

- станом на дату звернення ТзОВ «Вторметекспорт» із заявою з грошовими вимогами до боржника, у ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» непогашена прострочена заборгованість становить 58 249 000,00 грн. внаслідок невиконання зобов`язань за вищевказаним договором комісії; дані обставини підтверджується платіжними дорученнями/інструкціями, виписками по рахунку ТзОВ «Вторметекспорт», додатками до договору комісії, які долучені ТзОВ «Вторметекспорт» до матеріалів справи №914/466/23, що спростовує доводи скаржника про те, що виписки по рахунку не підтверджують факт перерахування грошових коштів за договором комісії, оскільки в матеріалах справи №914/466/23, окрім іншого, наявні як додатки до договору комісії, якими сторони погодили асортимент, кількість, якість та ціну товару, умови передання товару, так і платіжні доручення/інструкції, що підтверджують здійснення ТзОВ «Вторметекспорт» оплати боржнику за договором комісії на суму 100 454 500,00 грн;

- в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували належне виконання ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» умов договору комісії;

- визнаючи грошові вимоги ТзОВ «Вторметекспорт» до боржника за договором комісії у розмірі 58 249 000,00 грн., суд першої інстанції врахував всі подані ТзОВ «Вторметекспорт» докази, що підтверджують наявність заборгованості боржника;

- законність договору комісії укладеного між ТзОВ «Вторметекспорт» та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» встановлена судовим рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 року у справі №914/466/23(914/3396/23) за позовом компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» MADISON PACIFIC TRUST LIMITED та Сокола О.Ю. про визнання недійсними договору комісії та визнання відсутнім права вимоги за ним, у межах зазначеної справи у позові було повністю відмовлено;

- доводи апелянта про наявність ознак заінтересованості стосовно боржника та їх вплив на визнання вимог ТзОВ «Вторметекспорт» спростовується рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 у справах №914/466/23 (914/2942/23), у якому встановлено, що ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» є компанією, яка входить до складу групи компаній, які є резидентами України та інших країн, які контролюються одними і тими самими бенефіціарними власниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також те, що компанії, які визначені у «Схемі структури групи» є власниками корпоративних прав ТзОВ «Ферко», ТзОВ «Вторметекспорт», ТзОВ «Металзюкрайн Корп Лтд», а тому зазначені компанії можна вважати такими, що підпадають від визначення «Група», яке міститься у кредитному договорі від 12.11.2019; окрім пов`язаності засновниками та бенефіціарними власниками перелічені товариства були пов`язані активними бізнес-процесами в Україні і аналіз їх господарських відносин, а також корпоративна структура означених компаній свідчить про ознаки класичної моделі ведення бізнесу; до схожих висновків дійшов Господарський суд Львівської області у рішенні в справі №914/466/23 (914/2764/23).

Встановлені фактичні обставини справи.

У заяві Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ з грошовими вимогами до боржника б/н від 09.03.2023 кредитор просить визнати конкурсні грошові вимоги ТзОВ «Вторметекспорт» до ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» за договором комісії від 01.01.2016 у розмірі 58 249 000,00 грн. та включити їх до четвертої черги вимог кредиторів.

До заяви кредитора про визнання грошових вимог до боржника б/н від 09.03.2023 (вх.№961/23 від 09.03.2023) додано копію договору доручення від 01.01.2016, укладеного між ТзОВ «Вторметекспорт» та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл», копію документа про надходження на рахунок ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» в АТ «Південний» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022, копію виписки АТ «МТБ Банк» по контрагенту ТзОВ «Вторметекспорт» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022, копії платіжних доручень, копії виписок по рахунку ТзОВ «Вторметекспорт» в АТ «Банк Восток» за 04.11.2022 і за 28.12.2021.

Із вказаних доказів вбачається, що кредитор обґрунтовує грошові вимоги до боржника наявністю заборгованості, яка виникла на підставі договору доручення.

01.01.2016 між Підприємством «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (сторона-2) укладено договір доручення, відповідно до умов якого сторона-1 доручає, а сторона-2 зобов`язується за дорученням сторони-1 за плату здійснити від свого імені та за рахунок сторони-1 наступні юридично значимі дії:

- здійснювати закупівлю товару, асортимент, кількість і ціна товару визначаються в додатках до договору;

- здійснювати інші дії, пов`язані з вищевказаними операціями, необхідні для виконання доручень.

Згідно з п.2.1. та п.2.2. договору, сторона-1 зобов`язана надати стороні-2 грошові кошти в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього для закупівлі товару; сплатити стороні-2 передбачену договором комісійну плату (винагороду) за виконання обов`язків по цьому договору.

У розділі 3 договору, серед іншого, визначено такі обов`язки сторони-2 (ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл»):

- самостійно здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу, знайти продавця товару, провести всю переддоговірну роботу й укласти договір придбання товару на найбільш вигідних для сторони-1 (Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ) умовах (п.3.1);

- своєчасно інформувати сторону-1 про укладені договори (контракти), за вимогою сторони-1 надавати копії документів, пов`язані з виконанням договору (п.3.2);

- при придбанні товару передати стороні-1 усі необхідні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства України (п.3.4.);

- після придбання товару надати стороні-1 звіт в погодженій сторонами формі та акт наданих послуг (п.3.5.);

- у разі неможливості придбати товар, за першою вимогою сторони-1 повернути їй отримані кошти на його придбання (п.3.9).

Відповідно до п.4.1. договору якість товару повинна відповідати відповідним показникам якості ДСТУ, встановленим діючим законодавством України для кожного окремого виду товару, що зазначається в додатках до договору.

Відповідно до п.4.2. договору сторона-2 передає стороні-1 товар на умовах, обумовлених в додатках до договору.

Відповідно до п.4.3. договору сторона-2 разом з товаром передає стороні-1 акт приймання-передачі товару.

Відповідно до п.4.4. договору ціна товару встановлюється відповідно до базису поставки і зазначається в додатках до договору.

У п.5.1., п.5.2. договору передбачено, що розрахунки за товар між стороною-1 і стороною-2 здійснюються в національній валюті, грошові кошти перераховуються прямим банківським переказом на поточний рахунок.

За належне виконання договору, сторона-1 сплачує стороні-2 комісійну виплату в сумі, визначеній в додатках до договору. Комісійна плата містить в собі податок на додану вартість, що нарахований в порядку, встановленому чинним законодавством України (п.6.1. договору).

Відповідно до п.10.1. договору, договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до « 31» грудня 2022 року, а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їхнього виконання.

У п.10.8. договору сторона несе відповідальність за правильність вказаних нею у договорі реквізитів та зобов`язується своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних з цим несприятливих наслідків.

Зміни і доповнення до договору, а також тексти його додатків та додаткових угод (в тому числі про припинення договору) вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони вчинені у письмовій формі і підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками обох сторін. Одностороння зміна умов договору не допускається. Всі додатки (додаткові угоди, специфікації), доповнення до договору становлять його невід`ємну частину (п.10.9. договору).

В п.10.12 договору обумовлено, що сторони зобов`язуються в п`ятиденний строк з моменту настання відповідної події повідомити одна одну про зміну місцезнаходження, банківських та інших реквізитів, про початок процедури реорганізації чи ліквідації.

У розділі 11 договору зазначено реквізити сторін, зокрема, щодо розрахункових рахунків сторін в АБ «Південний»: ТзОВ «Вторметекспорт» - 1701; ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» - 260083117.

З копії документа про надходження на рахунок ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» в АТ «Південний» 260083117 / НОМЕР_4 за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 вбачається, що у зазначений період ТзОВ «Вторметекспорт» здійснило ряд перерахувань коштів на рахунок боржника з призначеннями платежів «Оплата за товар по договору комиссии № б/н от 01 01 2016г Без НДС».

Загальна сума перехованих коштів становить 46 903 500,00 грн.

З копії виписки АТ «МТБ Банк» по контрагенту ТзОВ «Вторметекспорт» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022, вбачається, що у зазначений період ТзОВ «Вторметекспорт» здійснило ряд перерахувань коштів з рахунку НОМЕР_5 на рахунок боржника НОМЕР_3 з призначеннями платежів «Оплата за товар дог комісії №б/н від 01 01 2016р Без ПДВ».

Також, у цій виписці кілька платежів (від 29.04.2022 на суму 14 000,00 грн., від 03.05.2022 на суму 62000,00 грн. від 04.05.2022 на суму16 000,00 грн., від 05.05.2022 на суму 14000,00 грн.) здійснено з призначенням «Оплата за товар дог комиссии по сч № б/н от 01 04 2022г Без НДС», тобто, не вказано дати договору комісії. Ще кілька платежів (від 26.12.2022 на суму 200 000,00 грн., від 27.12.2022 на суму 200 000,00 грн., від 17.05.2024 на суму 55 000,00 грн.) здійснено з призначенням «Оплата за товар по договору комиссии № б/н от 01 01 2016г Без НДС».

Загальна сума перехованих коштів становить 9 448 500,00 грн.

Доказів виконання п.10.12 договору кредитор не надав.

Із копій виписок по банківських рахунках ТзОВ «Вторметекспорт» в АТ «Банк Восток» за 04.11.2022 вбачається, що 04.11.2022 проведення оплат між кредитором та боржником за договорами, які не стосуються заявлених грошових вимог (оплата за зерно по договору комісії 12804 від 28.04.17, оплата елеватора за рахунком від 04.11.2022, оплата за «кукурузу по договору комиссии №260219/1 от 26.02.2019», повернення помилково перерахованих коштів, комісія за виконання платежів зг.дог.26/76399/980 від 27.02.2015) по рахунку № НОМЕР_6 , по інших рахунках кредитора в АТ «Банк Восток» операції відсутні.

Із копії виписки по банківських рахунках ТзОВ «Вторметекспорт» в АТ «Банк Восток» за 28.12.2021 вбачається, що 28.12.2021 кредитор здійснив платіж на рахунок боржника з призначенням платежу «Оплата за товар по договору комисси №б/н от 01 01 2016г Без НДС.» на суму 2000,00 грн.

Отже, загальна сума перерахованих коштів, яку підтверджено банківськими виписками з рахунків кредитора та боржника, становить 56 354 000,00 грн.

З доданих до заяви кредитора копій платіжних доручень вбачається, що їх зміст відповідає операціям, зазначеним у виписці АТ «МТБ Банк» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 на загальну суму 9 448 500,00 грн., відповідає операціям, зазначеним у виписці АТ «Південний» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 на суму 46 903 500,00 грн.

Окрім того, до заяви додано платіжні доручення за період з 03.01.2023 до 31.01.2023 на загальну суму 38 798 000,00 грн. про проведення оплат з рахунку кредитора в АТ «Південний» на рахунок боржника в АТ «МТБ Банк» з призначеннями платежів «Оплата за товар по договору комиссии №б/н от 01 01 2016г Без НДС».

Жодних інших документів, зокрема, додатків до договору доручення від 01.01.2016, заява кредитора не містить.

В судовому засіданні 24.02.2025 представниця кредитора надала суду для огляду такі документи:

копію виписки АБ «Південний» по рахунку ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 на вісьмох аркушах,

копію виписки ПАТ «МТБ Банк» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 щодо контрагентів ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та ТзОВ «Вторметекспорт» на чотирьох аркушах,

оригінал договору доручення від 01.01.2016, укладеного між ТзОВ «Вторметекспорт» та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на трьох аркушах,

оригінали додатків №01/12/21/1 від 01.12.2021, №31/12/21/1 від 31.12.2021, №30/04/22/1 від 30.04.2022, №01/07/22/1 від 01.07.2022, №08/08/22/1 від 08.08.2022, №01/12/22/1 від 01.12.2022 до договору доручення б/н від 01.01.2016 (додатки на одному аркуші кожен).

Вказані документи після огляду було повернуто представнику кредитора.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45, 46, 47 Кодексу України з процедур банкрутства.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (абзац 1 частини першої статті 45 КУзПБ).

Кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. (частина шоста статті 45 КУзПБ).

Згідно з частиною другою статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів.

Отже, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії слід враховувати таке:

- заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі №908/710/18);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова від 26.02.2019 у справі №908/710/18);

- на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 у справі №910/21939/15);

- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18);

- розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 21.10.2021 у справі № 913/479/18).

- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18);

- сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому: перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку; при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості; під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина перша статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (постанова від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20).

Така судова практика є сталою при застосуванні статей 45-47 КУзПБ щодо порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши сукупність поданих заявником доказів на обґрунтування своїх вимог, погоджується з доводами розпорядника майна, викладеними в апеляційній скарзі, про недоведеність існування заявленої до визнання заборгованості боржника перед кредитором.

В першу чергу, слід звернути увагу на те, що у заяві про визнання грошових вимог кредитор просив визнати конкурсні вимоги до боржника, що виникли на підставі договору комісії від 01.01.2016.

Водночас, до заяви кредитор надав договір доручення від 01.01.2016.

Відповідно до ч.1 ст.1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення, і, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення.

Загалом до правовідносин, які виникли на підставі договору доручення, застосовуються норми глави 68 Цивільного кодексу України, а правовідносини комісії врегульовано у главі 69 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст.1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії (ч.1); комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами (ч.2); істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч.3).

Відповідно до ст.1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Відповідно до ч.1 ст.1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Отже, за змістом наведених норм, договір доручення та договір комісії є посередницькими договорами, які мають кілька суттєвих відмінностей:

- за договором доручення юридично значимі дії повірений здійснює від імені та за рахунок довірителя, натомість за договором комісії комісіонер вчиняє правочин від свого імені та за рахунок комітента;

- за договором доручення правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя, натомість за договором комісії комісіонер укладає правочин з третьою особою від свого імені і за цим договором, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору;

- за договором доручення обов`язковим є видача довіреності повіреному, натомість за договором комісії комісіонер виступає від свого імені;

- договір доручення може передбачати плату повіреному за послуги, натомість в договорі комісії плата комісіонера є обов`язковою умовою;

- змістом договору доручення мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному, і які мають бути правомірними, конкретними та здійсненними, натомість істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

З аналізу змісту договору доручення від 01.01.2016, доданого кредитором до заяви про визнання грошових вимог, можна погодитись з доводами кредитора про те, що незалежно від назви договору, за правовою природою такий договір є договором комісії, про що свідчать такі умови:

- сторона-1 доручає, а сторона-2 зобов`язується за дорученням сторони-1 за плату здійснити від свого імені та за рахунок сторони-1 юридично значимі дії (п.1.1. договору);

- сторона-1 зобов`язана сплатити стороні-2 передбачену договором комісійну плату (винагороду) за виконання обов`язків по цьому договору (п.2.2., п.6.1 договору);

- сторона-2 зобов`язана самостійно здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу, знайти продавця товару, провести всю переддоговірну роботу й укласти договір придбання товару на найбільш вигідних для сторони-1 умовах (п.3.1. договору);

- сторона-2 зобов`язана здійснювати закупівлю товару, асортимент, кількість і ціна товару визначаються в додатках до договору.

Разом з цим, у назві договору вказано саме «договір доручення», натомість, виписки з банківських рахунків та платіжні доручення підтверджують перерахування грошових коштів з призначенням платежів «за товар по договору комісії», що не дає змогу ідентифікувати ці платежі саме з договором доручення від 01.01.2016.

Слід зазначити, що у виписці АТ «МТБ Банк» по контрагенту ТзОВ «Вторметекспорт» за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 міститься інформація про рух коштів на рахунку ТзОВ «Вторметекспорт» НОМЕР_5 та рахунку боржника НОМЕР_3 , натомість у розділі 11 договору зазначено реквізити сторін, зокрема, щодо розрахункових рахунків сторін в АБ «Південний»: ТзОВ «Вторметекспорт» - 1701; ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» - 260083117.

У п.10.12 договору визначено, що сторони зобов`язуються в п`ятиденний строк з моменту настання відповідної події повідомити одна одну про зміну місцезнаходження, банківських та інших реквізитів, про початок процедури реорганізації чи ліквідації.

Доказів виконання п.10.12. договору щодо письмового повідомлення про зміну банківських реквізитів кредитор не надав, що не дає змогу ідентифікувати платежі, вказані у виписці, саме з договором доручення від 01.01.2016.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

В умовах договору доручення від 01.01.2016 визначено, що асортимент, кількість і ціна товару визначається в додатках договору (п.1.1), які є невід`ємною частиною договору (п.10.9.).

Тобто, сторони погодились, що умови, які в силу вимог ч.3 ст.1012 ЦК України є істотними умовами договору, мають бути визначені в додатках.

Про письмово оформлені додатки йдеться і в інших пунктах договору:

- сторона-1 зобов`язана надати стороні-2 грошові кошти в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього для закупівлі товару (п.2.1.);

- якість товару повинна відповідати відповідним показникам якості ДСТУ, встановленим діючим законодавством України для кожного окремого виду товару, що зазначається в додатках до договору (п.4.1.);

- сторона-2 передає стороні-1 товар на умовах, обумовлених в додатках до договору (п.4.2.);

- ціна товару встановлюється відповідно до базису поставки і зазначається в додатках до договору (п.4.4.);

- за належне виконання договору, сторона-1 сплачує стороні-2 комісійну виплату в сумі, визначеній в додатках до договору (п.6.1.);

- тексти додатків до договору вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони вчинені у письмовій формі і підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками обох сторін (п.10.9.).

Проте, кредитор до заяви про визнання грошових вимог не додав жодних додатків до договору, що унеможливлює встановлення дійсності та реальності господарських операцій, проведених на виконання саме договору доручення від 01.01.2016.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що разом з оригіналами інших документів, в судовому засіданні 24.02.2025 суду було надано для огляду додатки до договору від 01.01.2016, однак таких не було додано до заяви про визнання грошових вимог.

Відповідно до вимог ч.3 ст.43 КУзПБ до заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

Крім цього, до заяви не долучено жодних первинних документів, передбачених договором акту виконаних робіт, звіту в погодженій сторонами формі, жодного укладеного договору закупівлі товару, доказів здійснення комісійної плати.

Кредитор зазначає, що боржник не виконував умов договору, водночас надає докази з метою підтвердження факту здійснення систематичного перерахунку на рахунок боржника грошових коштів протягом року (відповідно до виписки АБ «Південний» проведено 94 оплати за період з 17.12.2021 до 31.12.2022 на загальну суму 46 млн.грн.), не зважаючи на відсутність будь-яких дій боржника, спрямованих на виконання договору.

Відтак кредитор не підтвердив належними та достовірними доказами вірогідності існування заборгованості боржника перед кредитором саме за договором доручення, на підставі якого заявлено грошові вимоги.

Як було зазначено вище, відповідно до усталеної судової практики кредитор на власний розсуд подає докази на підтвердження грошових вимог до боржника.

Слід врахувати, що у разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (такий правовий висновок викладено у постанові від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18).

Також слід взяти до уваги, що загальна сума перерахованих коштів, яку підтверджено банківськими виписками з рахунків кредитора та боржника, становить 56 354 000,00 грн., проте, кредитор просить визнати грошові вимоги в розмірі 58 249 000,00 грн., тобто сума заявлених вимог не відповідає сумі, яка підтверджується наданими ним доказами.

Окрім того, відповідно до п.10.1. договору, договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до « 31» грудня 2022 року, а в частині невиконаних зобов`язань до повного їхнього виконання. Умов про автоматичну пролонгацію договір не містить, отже строк дії договору припинився 31.12.2022. Разом з цим, до заяви про визнання кредиторських вимог долучено копії платіжних доручень за період з 03.01.2023 до 31.01.2023 на загальну суму 38 798 000,00 грн. про проведення оплат з рахунку кредитора в АТ «Південний» на рахунок боржника в АТ «МТБ Банк» з призначеннями платежів «Оплата за товар по договору комиссии №б/н от 01 01 2016г Без НДС».

Вказане може свідчити про мету створення фіктивної кредиторської заборгованості боржника.

Колегія суддів відхиляє доводи кредитора про те, що законність договору комісії, укладеного між ТзОВ «Вторметекспорт» та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл», встановлена судовим рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 року у справі №914/466/23(914/3396/23) за позовом компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» MADISON PACIFIC TRUST LIMITED та Сокола О.Ю. про визнання недійсними договору комісії та визнання відсутнім права вимоги за ним, в задоволенні якого відмовлено повністю.

Так, у вказаній справі предметом розгляду був позов Компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» до відповідача-1 ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та до відповідача-2 Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ про визнання недійсним договору доручення від 01.01.2016 р., укладеного між ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та Підприємством «Вторметекспорт» у формі ТзОВ, а також про визнання відсутнім права вимоги Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТзОВ до ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» за договором доручення від 01.01.2016 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 у справі №914/466/23 (914/3396/23) було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю правових підстав для застосування при розгляді цієї позовної заяви підстав недійсності правочинів та положень щодо строків (підозрілого періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), передбачених ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, у тому числі щодо укладення договорів із заінтересованою особою.

Водночас те, що укладений договір є дійсним, жодним чином не звільняє кредитора від обов`язку документально підтвердити існування заборгованості за таким договором.

Окрім того, апелянт стверджує про заінтересованість кредитора щодо боржника.

Відповідно до ст.1 КУзПБ заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 09.03.2023, доданих до заяви кредитора:

- ТзОВ «Вторметекспорт» та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» здійснюють діяльність за однією адремою м.Одеса, вул.Отамана Головатого, буд 67/69;

- засновниками ТзОВ «Вторметекспорт» є Компанія «ІВСТ Консалтинг ЛТД», Британські Віргінські Острови, та Компанія «Вейлінк Ессетс ЛТД», Об`єднані Арабські Емірати, кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_3 ;

- засновником ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» є Компанія «Джи-Ен-Ті Трейд при Дубайській багатопрофільній товарно-сировинній біржі» (GNT TRADE DMCC), кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до відомостей з сайту «Опендатабот», наданих апелянтом до скарги (які є відкритою інформацією в розумінні ст.20 Закону України «Про інформацію») у 2021 році кінцевим бенефіціарним власником ТзОВ «Вторметекспорт» та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл був ОСОБА_5 .

Тобто, кредитор та боржник в період, що охоплюється трьома роками до відкриття провадження у справі про банкрутство, перебували під контролем однієї особи.

Отже, кредитор є заінтересованою особою щодо боржника у відповідності до визначення, наведеного у ст.1 КУзПБ, та до нього застосовується підвищений стандарт доказування під час розгляду заявлених кредиторських вимог до боржника.

Колегія суддів відхиляє покликання кредитора на те, що у рішенні Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 у справах №914/466/23 (914/2942/23) встановлено, що ТзОВ «Вторметекспорт» та ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» входять до однієї групи компаній, оскільки вказане рішення станом на дату розгляду апеляційної скарги не набуло законної сили (оскаржується в апеляційному порядку). Окрім того, такі доводи лише додатково підтверджують заінтересованість кредитора щодо боржника.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги розпорядника майна боржника Сокола О.Ю. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.86, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги розпорядника майна боржника Сокола Олексія Юрійовича задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 у справі №914/466/23, постановлену за результатами розгляду грошових вимог за результатами розгляду грошових вимог Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до боржника скасувати в частині п.2 та п.3 резолютивної частини та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким вимоги Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до боржника до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» відхилити повністю.

3. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.10.2024, постановлену за результатами попереднього засідання у справі №914/466/23 - змінити, виключивши пункт 1.2. резолютивної частини.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повну постанову складено 07.04.2025 (із врахуванням перебування суддів у щорічній основній відпустці з 24.03.2025 до 06.04.2025).

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.