ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. Справа№ 910/14929/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Хрипуна О.О.

Мальченко А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 (повний текст складено та підписано 21.01.2025)

у справі №910/14929/24 (суддя Котков О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Український графіт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс»

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Український графіт» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс» (далі - відповідач) про стягнення неустойки за порушення строків поставки товару в розмірі 141 857,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 804/2420543/04 від 19.04.2024 в частині своєчасної поставки товару, внаслідок чого позивачем нараховано та заявлено до стягнення за порушення строків поставки товару неустойку у розмірі 141 857,25 грн.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на наявність підстав для зменшення розміру неустойки у зв`язку із відсутністю доказів понесення позивачем збитків через порушення відповідачем строків поставки товару.

Позивач подав відповідь на відзив № 16/3444 від 27.12.2024, в якій проти доводів відповідача заперечив, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано факт несвоєчасної поставки товару, тому застосування до відповідача штрафних санкцій є правомірним.

Відповідач направив до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що за відсутності у позивача негативних наслідків та збитків через порушення відповідачем строків поставки товару, стягнення з неустойки у розмірі 141 857,25 грн. є порушенням балансу інтересів сторін та спробою збагатитися за рахунок відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі № 910/14929/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс» (ідентифікаційний код 30859718, адреса: 01010, м. Київ, вул. Московська, 8, корп. 9, кімн. 7) на користь Приватного акціонерного товариства «Український графіт» (ідентифікаційний код 00196204, адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20) пеню - 139 914,00 грн. та судовий збір - 2986,52 грн.

У решті позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, здійснивши перевірку наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку пені, враховуючи день фактичного виконання зобов`язання по поставці товару, суд дійшов висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 139 914,00 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 1943,25 грн. позивачу належить відмовити.

Одночасно суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем підстав для зменшення розміру пені, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання зобов`язань за договором № 804/2420543/04 від 19.04.2024 року, за наведених відповідачем обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 05.02.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 05.02.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в задоволеній частині та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір пені, що підлягає стягненню.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

В оскаржуваному рішенні суд лише формально послався на недоведеність підстав для зменшення розміру неустойки, проте не вказав жодних мотивів та аргументів, з яких він відхилив посилання Відповідача на конкретні обставини, які чітко свідчать про відсутність у Позивача збитків через порушення строків поставки товару.

За усталеною практикою Верховного Суду неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 19.01.2024 року у справі № 911/2269/22).

За відсутності у Позивача жодних негативних наслідків та збитків через порушення Відповідачем строків поставки товару, стягнення з останнього неустойки у розмірі 141 857,25 грн., що становить більше 36 % від вартості товару, з якого було допущено прострочення поставки (388 650,00 грн.), є необґрунтованим та надмірним тягарем для Відповідача, є порушенням балансу інтересів Позивача та Відповідача, а також свідчить про відсутність у Позивача правомірної мети компенсувати отримані збитки, а є лише його спробою збагатитися за рахунок Відповідача.

Тобто, існують усі підстави для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі №910/14929/24, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

20.02.2025 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що відповідач в порушення положень законодавства та укладеного з позивачем Договору, належним чином не виконав передбачених договором зобов`язань щодо здійснення поставки продукції, що тягне за собою застосування до Відповідача штрафних санкцій - сплати неустойки (пені) в передбаченому законом розмірі. Одночасно зазначив про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій та необґрунтованості тверджень щодо їх надмірного розміру порівняно зі збитками кредитора.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19.04.2024 між Приватним акціонерним товариством «Український графіт» (надалі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фенікс» (надалі - відповідач, продавець) укладено договір № 804/2420543/04 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити обладнання для обліку газу (товар), найменування, асортимент, ціни, кількість та терміни поставки якого зазначено у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору) та у специфікації № 2 (додаток № 2 до договору).

Згідно п. 2.2. договору датою доставки товару вважається дата відмітки покупця про отримання товару у видатковій накладній.

Загальна сума договору становить 1 312 410,00 грн. (п. 3.2. договору).

За умовами п. 3.3. договору розрахунки за товар здійснюються шляхом попередньої 100% оплати на підставі оригіналу або скан копії рахунку продавця.

До договору № 804/2420543/04 від 19.04.2024 була укладена специфікація № 1 від 19.04.2024 (додаток № 1), в якій сторонами за договором було визначено найменування, кількість, ціну та строки поставки товару.

У специфікації № 1 визначено, що продавець зобов`язався поставити покупцю наступний товар: (1) лічильник газу роторного типу DELTA S3F G650 DN150 (1:200) PN, виробник Dresser Utility Solutions GmbH (Німеччина), у кількості 2 шт., у строк 3 (три) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору; (2) лічильник газу роторного типу DELTA S3F G650 DN150 (1:200) PN, виробник Dresser Utility Solutions GmbH (Німеччина), у кількості 1 шт., у строк 63 (шістдесят три) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору. Загальна вартість товару, що поставляється по специфікації № 1 становить 1 165 950,00 грн.

До договору № 804/2420543/04 від 19.04.2024 була укладена специфікація № 2 від 19.04.2024 року (додаток № 1), в якій сторонами за договором було визначено найменування, кількість, ціну та строки поставки товару.

У специфікації № 2 визначено, що продавець зобов`язався поставити покупцю наступний товар: (1) коректор об`єму газу ВЕГА-1.01-0,7-100-0,5-НЧ-N0, у кількості 3 шт., у строк 21 (двадцять один) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору; (2) модуль зв`язку МС-«Комунікатор-ВЕГА»-1, у кількості 2 шт., у строк 21 (двадцять один) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору; (3) пристрій переносу інформації УПИ-2 Мb, у кількості 1 шт., у строк 21 (двадцять один) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору. Загальна вартість товару, що поставляється по специфікації № 2 становить 146 460,00 грн.

На підставі рахунків на оплату № 152 від 19.04.2024, № 153 від 19.04.2024, № 154 від 19.04.2024, № 155 від 19.04.2024 покупець здійснив попередню оплату товару на суму 1 312 410,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 1577 від 29.04.2024 на суму 388 650,00 грн., № 1576 від 29.04.2024 на суму 146 460,00 грн., № 1598 від 30.04.2024 на суму 388 650,00 грн., № 1680 від 10.05.2024 на суму 388 650,00 грн.

Отже, строк поставки товару за специфікаціями № 1 та № 2 є таким, що настав 02.05.2024, 03.05.2024 , 20.05.2024, 12.07.2024.

Втім, продавцем не було поставлено товар в строк, визначений у специфікації № 1 від 19.04.2024. Так, відповідачем поставлено товар на суму 388 650,00 грн. 24.09.2024, що підтверджується видатковою накладною № 382 від 20.09.2024 та прибутковим ордером № 162 від 24.09.2024.

Відповідно до п. 5.1. договору у разі порушення строків поставки або недопоставки товару продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі 0,5% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що 30.09.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією №16/2591 від 27.09.2024 про сплату неустойки у розмірі 141 857,25 грн.

У відповідь на претензію відповідач листом № 08/10 від 08.10.2024 повідомив, що повідомляв покупця про затримку в поставці товару та пропонував укласти додаткову угоду про продовження строку поставки товарів, яка залишена покупцем без відповіді.

За результатами розгляду вказаного листа (№ 08/10 від 08.10.2024 року) позивач у листі № 16/2777 від 17.10.2024 просив у строк до 25.10.2024 перерахувати неустойку у розмірі 141 857,25 грн.

Листом від 15.11.2024 № 15-1 відповідач відмовив позивачу у сплаті неустойки у розмірі 141 857,25 грн., посилаючись на те, що вимога щодо сплати неустойки має на меті надмірне збагачення покупця за рахунок продавця.

Спір у даній справі виник внаслідок того, що відповідач порушив строки поставки товару на суму 388 650,00 грн., внаслідок чого позивач на підставі п. 5.1. договору нарахував та заявив до стягнення штрафні санкції у розмірі 141 857,25 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

У специфікаціях № 1 та № 2 від 19.04.2024 визначено, що продавець зобов`язався поставити покупцю наступний товар: (1) лічильник газу роторного типу DELTA S3F G650 DN150 (1:200) PN, виробник Dresser Utility Solutions GmbH (Німеччина), у кількості 2 шт., у строк 3 (три) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору; (2) лічильник газу роторного типу DELTA S3F G650 DN150 (1:200) PN, виробник Dresser Utility Solutions GmbH (Німеччина), у кількості 1 шт., у строк 63 (шістдесят три) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору; (3) коректор об`єму газу ВЕГА-1.01-0,7-100-0,5-НЧ-N0, у кількості 3 шт., у строк 21 (двадцять один) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору; (4) модуль зв`язку МС-«Комунікатор-ВЕГА»-1, у кількості 2 шт., у строк 21 (двадцять один) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору; (5) пристрій переносу інформації УПИ-2 Мb, у кількості 1 шт., у строк 21 (двадцять один) календарних дня від дати перерахування передоплати згідно п. 3.3. договору. Загальна вартість товару, що поставляється по специфікаціям № та № 2 становить 1 312 410,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно виставлених продавцем рахунків на оплату № 152 від 19.04.2024, № 153 від 19.04.2024, № 154 від 19.04.2024, № 155 від 19.04.2024 покупець здійснив попередню оплату товару на суму 1 312 410,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 1577 від 29.04.2024 на суму 388 650,00 грн., № 1576 від 29.04.2024 на суму 146 460,00 грн., № 1598 від 30.04.2024 на суму 388 650,00 грн., № 1680 від 10.05.2024 на суму 388 650,00 грн.

Виходячи з умов специфікацій № 1 та № 2, строк поставки товару настав 02.05.2024, 03.05.2024, 20.05.2024, 12.07.2024.

Судом встановлено, що 24.09.2024 відповідач поставив, а позивач прийняв товар на суму 388 650,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 382 від 20.09.2024 та прибутковим ордером № 162 від 24.09.2024.

Відтак, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем поставки товару за договором, що не заперечується відповідачем.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.1. договору визначено, що у разі порушення строків поставки або недопоставки товару продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі 0,5% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Заявлена до стягнення неустойка у розмірі 141 857,25 грн. за своєю правовою природою є пенею.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку пені, враховуючи день фактичного виконання зобов`язання по поставці товару, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 139 914,00 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 1943,25 грн. слід відмовити.

В обґрунтування підстав для зменшення розміру пені відповідач посилався на те, що затримка в поставці товару сталася не з вини відповідача, а через відсутність комплектуючих у виробника Dresser Utility Solutions GmbH.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 року у справі № 909/321/24).

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Застосоване у ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 року у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 року у справі № 914/3203/21, від 22.05.2024 року у справі № 911/95/20, від 18.12.2024 року у справі № 921/320/24).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 року у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 року у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 року у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 року у справі № 909/321/24, тощо.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 року у справі № 911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями ст. 233 ГК і ч. 3 ст. 551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідач, здійснюючи господарську діяльність, однією зі складових якої є укладення господарських договорів, мав передбачити пов`язані із цим ризики.

Враховуючи недоведеність відповідачем підстав для зменшення розміру пені, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання зобов`язань за договором № 804/2420543/04 від 19.04.2024, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру пені.

При цьому відповідачем (апелянтом) не доведено того, що заявлені до стягнення штрафні санкції є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора.

Отже, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі № 910/14929/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 у справі № 910/14929/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фенікс».

4. Матеріали справи № 910/14929/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.О. Хрипун

А.О. Мальченко