ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025м. ДніпроСправа № 904/5650/24

за позовом Верхньодніпровської міської Ради, м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК ІНЖИНІРІНГ", м. Дніпро

про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 1 167 424, 00 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Вереніч Д.Е.

Представники:

від позивача: не з явився

від відповідача: Антонюк А.В.

СУТЬ СПОРУ:

Верхньодніпровська міська Рада (далі - Позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК ІНЖИНІРІНГ" (далі - Відповідач), яким з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з Відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 1 167 424,00 грн.

Позов мотивовано тим, що на земельній ділянці по вул. Титова (Кам`янська), 206 у м. Верхньодніпровськ знаходиться нерухоме майно, яке належить Відповідачу. Протягом спірного періоду з 01.12.2021 року по 30.11.2024 року, Відповідач здійснював фактичне користувався земельною ділянкою без оформлення правовідносин щодо землекористування, а отже, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити у вигляді орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2024 року відкрито провадження у справі №904/5650/24, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що Позивач не надав жодного з документів, які б могли вважатися належними доказами на підтвердження факту проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій знаходиться належний Відповідачу об`єкт нерухомого майна (незавершене будівництво). Земельна ділянка, на якій знаходиться належне Відповідачу об`єкт, не є сформованою, її площа та межі не визначені, інформація про земельну ділянку не внесена до Державного земельного кадастру, кадастровий номер не присвоєний. Також Відповідач вказує, що Позивач не наводить жодного доказу використання Відповідачем земельної ділянки певної площі в певних межах, в той час як Відповідач є власником незавершеного будівництва, використання якого без прийняття в експлуатацію у встановленому порядку не допускається.

20.02.2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні на 20.03.2025 року.

В судовому засіданні 20.03.2023 року, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, суд відклав ухвалення та проголошення рішення на 27.03.2025 року, про що повідомлено сторін.

26.03.2025 року Позивач подав заяву про подальший розгляд справи без участі його представника.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 27.03.2025 року оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, 24.12.1997 року Державному підприємству «Завод «Керміконд» був виданий Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ДП № 000083. Відповідно до даних наведеного Акту, землю надано в постійне користування для виробничої діяльності 9,81 га, та для обслуговування будівлі 1,0 га.

02.06.2008 року, між Державним підприємством «Завод «Керміконд» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВБК ІНЖИНВІРІНГ» (Покупець Відповідач) укладено договір купівлі-продажу, за яким Відповідач придбав незавершене будівництво загальною площею 25 602,0 кв.м., яке розташовано за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м. Верхньодніпровськ, вулиця Титова, будинок 206. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 02.06.2008 року за реєстровим № 5623.

За даними Договору купівлі-продажу, право власності Продавця на відчужений Відповідачу (Покупцю) об`єкт підтверджено, в тому числі Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ДП 000083 виданим 24.12.1997 року.

09.06.2008 року право власності Відповідача на придбаний об`єкт нерухомості зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою № 406811809 від 05.12.2024 року (а.с.24).

Відповідно до даних реєстру прав власності на нерухоме майно, площа земельної ділянки на який розташовано об`єкт, становить 89 379 кв.м.

30.10.2008 року, на підставі заяви Заводу «Керміконд» від 25.06.2008 року, а також заяви ТОВ «ВБК ІНЖИНІРІНГ» від 29.09.2008 року, Верхньодніпровська міська рада ухвалила рішення № 665-24-V. Зазначеним рішенням міська рада припинила право постійного користування земельною ділянкою за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Титова, 206 площею 9,81, що надавалася в постійне користування ДП завод «Керміконд», а також надала ТОВ «ВБК ІНЖИНІРІНГ» дозвіл на підготовку технічної документації на земельну ділянку, що використовується для обслуговування незавершеного будівництва за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Титова, 206 для подальшого оформлення договору оренди.

Крім того, зазначеним рішенням ТОВ «ВБК ІНЖИНІРІНГ» зобов`язано в десятиденний термін укласти договір про плату за користування земельною ділянкою з міською радою на період оформлення технічної документації, а також, у місячний термін звернутись до спеціалізованого землевпорядного підприємства для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, впродовж одного року оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

За доводами позовної заяви, з моменту набуття права власності на нерухоме майно, Відповідач, будучи фактичним користувачем земельної ділянки, на якій таке майно розміщено, площа якої згідно інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно становить 89 379 кв.м., мав відповідним чином оформити право користування земельною ділянкою.

Позивач зазначає, що незважаючи на неодноразові звернення міської ради (а.с. 26-29), протягом заявленого в позові періоду з 01.01.2021 року по 30.11.2024 року між Позивачем та Відповідачем не було оформлено договірних правовідносин щодо користування спірною земельною ділянкою.

За доводами Позивача, використання земельної ділянки Відповідачем без належного правового оформлення, позбавило міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати.

Отже, Позивач зазначає, що Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок Позивача зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею на рівні орендної плати за період з 01.01.2021 до 30.11.2024, зобов`язаний повернути ці кошти у розмірі 1 167 424,00 грн. власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Таким чином, предметом позову в цій справі є стягнення з Відповідача, як власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини 1 статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних положень Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18) зробила правовий висновок, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Тобто, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту "д" статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із приписами статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом пункту 4 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Частиною 2 статті 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Плата за землю вноситься не залежно від вини особи щодо оформлення правовстановлюючих документів, а за сам факт користування земельною ділянкою.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів Позивача щодо виникнення у Відповідача обов`язку зі сплати коштів за використання земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Згідно ст. 284 Податкового кодексу України, органи місцевого самоврядування уповноважено встановлювати ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

В силу статті 143 Конституції України, статті 12 ПК України, частини першої статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Міська рада наділена повноваженнями самостійно встановлювати місцеві податки та збори у порядку, визначеному Податковим кодексом України, чим забезпечується реалізація принципу правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності місцевого самоврядування, під яким розуміється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

До місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, до складу якого входить плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (ст. 10, пп. 14.1.147. п. 14.1 ст. 14 ПК України).

За умовами підпунктів 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5. статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до рішенням Верхньодніпровської міської ради №155-9/VI від 30.08.2011 року «Про встановлення ставок орендної плати за користування земельними ділянками, що належать до комунальної власності Верхньодніпровської територіальної громади» мінімальна ставка орендної плати орендної плати становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно Рішення Верхньодніпровської міської ради № 137-6/VII від 07.07.2016 року Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Верхньодніпровська, станом на 01.01.2017 року середня (базова) вартість 1 кв.м земель міста Верхньодніпровська складала 118,74 грн./кв.м.

Відповідно, за підрахунком Позивача, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 89379 кв.м. у 2017 році становила: 8,9379 га = 89379 кв.м * 118,74 грн. = 10 612 862,46 грн.

Рішенням Верхньодніпровської міської ради від 30.12.2021 року №654-14/IX затверджена технічна документація з нормативно грошової оцінки земель населених пунктів Верхньодніпровської міської ради в тому числі м. Верхньодніпровська, яка вводиться в дію 01.01.2023 року. За вказаним рішенням, середня (базова) вартість 1 кв.м земель міста Верхньодніпровська складала 178,36 грн./кв.м.

Разом з цим, рішеннями Верхньодніпровської міської ради від 24.11.2022 р. № 982-21/ІХ та від 22.02.2024 р. №1598-32/ІХ, на період дії воєнного стану, дію рішення міської ради від 30.12.2021 № 654-14/IX на 2023 та 2024 роки призупинено, а отже, протягом 2021-2024 нормативна грошова оцінка земель міста Верхньодніпровськ, залишилася на рівні - 118,74 грн./кв.м., затвердженому рішенням Верхньодніпровської міської ради від 07.07.2016 року №137-6/VII.

За змістом п. 289.1, 289.2, 282.3 ст. 282 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Згідно даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, що містяться в листі від 12.01.2024 р. № 6-28-0.222-600/2-24 Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становив: 2017 рік - 1,0; 2018 рік - 1,0; 2019 рік - 1,0; 2020 рік - 1,0; 2021 рік - 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).

Відповідно, виходячи з середнього (базового) розміру нормативної грошової оцінки земель міста Верхньодніпровськ (118,74 грн./кв.м.), враховуючи дані щодо коефіцієнтів індексації НГО, Позивач розрахував розмір НГО спірної земельної ділянки площею 89379 кв.м., яка по раках склала: 2021 рік 10 612 862 грн., 2022 рік - 11 673 791,19 грн., 2023 рік - 13 424 725,80 грн., 2024 рік 14 109 386,82 грн. (а.с. 69).

Застосовуючи ставку орендної плати за користування земельними ділянками, яка встановленні рішенням міської ради №155-9/VI від 30.08.2011 року, Позивач визначив суму не отриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в період з 01.12.2021 по 30.11.2024, розмір якої згідно наданого розрахунку (а.с. 69) становить 1 167 242,00 грн.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено арифметично вірно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Кам`янська (Титова), буд. 206, площею 89379 кв.м. у розмірі 1 167 242,00 грн.

Заперечуючи по суті заявлених позовних вимог, Відповідач зазначає, що земельна ділянка, на якій розміщено належне йому нерухоме майно (незавершене будівництво), не є сформованою, її площа та межі не визначені, інформація про земельну ділянку не внесена до Державного земельного кадастру, кадастровий номер не присвоєний.

З приводу наведених заперечень суд зазначає наступне.

Відповідно до правових висновків, які наведені в постановах Верховного Суду від 14.02.2022 року у справі № 646/4738/19, для застосування статті 1212 ЦК України, необхідність встановлення сформованості земельної ділянки як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру залежить від конкретних обставин справи.

Як вище встановлено судом, ще в 2008 році Верхньодніпровською міською радою було прийнято рішення про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, яка використовується Відповідачем для обслуговування незавершеного будівництва за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Титова, 206 для подальшого оформлення договору оренди землі. Незважаючи на це, Відповідач технічну документацію на земельну ділянку не замовив (доказів не надано), внаслідок чого, ділянку під належним Відповідачу об`єктом так і не було сформовано.

Разом із тим, незважаючи на відсутність сформованої земельної ділянки, Відповідач, під час реєстрації права власності на придбаний ним об`єкт нерухомості, зазначив площу ділянки на якій розміщене відповідне нерухоме майно 89 379 кв.м., що свідчить про оголошенням ним про фактичне володіння земельною ділянкою саме такою площею.

Таким чином, посилання Відповідачів на те, що спірна земельна ділянка не може вважатися сформованим об`єктом цивільних прав, що унеможливлює укладення договору оренди землі та виключає можливість захисту права Позивача шляхом компенсації вартості неотриманої орендної плати в порядку ст. 1212 ЦК України, не заслуговують на увагу.

Відносно доводів Відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження факту проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій знаходиться належне Відповідачу нерухоме майно, слід зазначити, що відповідно до правових висновків, які містяться у постанові Верховного Суду із подібними правовідносинами від 21 лютого 2024 року у справі № 646/47/19 (провадження № 61-14023св23), відсутності витягу про нормативну грошову оцінку щодо спірної земельної ділянки, за умови наявності у матеріалах справи інших документів, які підтверджують розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, встановлений, зокрема, відповідними органами місцевого самоврядування щодо спірної земельної ділянки, суд вправі ухвалити судове рішення у справі з урахуванням цих документів. У такому випадку рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого можна встановити та вирахувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки, є належним доказом у справі.

Той факт, що земельну ділянку на який розміщено належний Відповідачу об`єкт нерухомості не було сформовано, виключає можливість отримання витягу про НГО відповідної земельної ділянки. При цьому, зважаючи на те, що відсутність формування такої ділянки є наслідком бездіяльності саме Відповідача, який не виконав рішення міської ради № 665-24-V від 30.10.2008 року в частині складання технічної документації щодо цієї ділянки, суд дійшов висновку, що Позивач правомірно вирахував НГО виходячи з середньої (базової) вартості 1 кв.м земель міста Верхньодніпровська, із застосуванням коефіцієнтів індексації НГО.

Окремо суд зазначає, що заперечуючи доводи Позивача відносно фактичної площі спірної земельної ділянки та розміру її нормативної грошової оцінки, Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що такі площа та оцінка ділянки є іншими, відмінними від розрахованих Позивачем, а отже не спростував викладені в позові обставини шляхом подання суду відповідних доказів.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Здійснивши оцінку наданих у справу доказів з точки зору наведеної норми процесуального закону, суд дійшов висновку, що подані Позивачем докази на підтвердження його позовних вимог, є більш вірогідними, ніж доводи та пояснення, наведені Відповідачем на їх спростування, в зв`язку з чим, суд вважає доведеною, як площу земельної ділянки, якою фактично користувався Відповідач протягом спірного періоду, так і суми грошових коштів, яку Відповідач зберіг у себе без достатньої правової підстав, і яку мав заплатити Позивачу за користування земельною ділянкою у відповідний період.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 165, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВБК ІНЖИНІРІНГ (49089, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда, будинок 38а, ) на користь Верхньодніпровської міської ради (51600, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, пр-т. Шевченка, будинок 21, ) 1 167 242,00 грн. безпідставно збережених коштів, 14 006,90 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.04.2025

Суддя О.В. Ліпинський