РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2025Справа № 910/15475/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні Нафогазові Технології"

про стягнення 1 314 880,43 грн,

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи" (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні Нафогазові Технології" (далі - відповідач) про стягнення 1 314 880,43 грн (869 884,42 грн пені та 444 996,01 грн штрафу).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором № від 20.01.2023 в частині виконання робіт у погоджений сторонами строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем та відповідачем через підсистему "Електронний суд" 21.12.2024 о 00:19 год. та відповідно до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою 21.12.2024.

07.01.2025 від відповідача надійшли (сформовані в підписи темі "Електронний суд" 06.01.2025) відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Вказане клопотання про розгляд справи у судовому засіданні мотивовано відповідачем тим, що ціна позову складає 1 314 880,43 грн, що значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та є суттєвою сумою для відповідача. Також, за твердженням відповідача, характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання через те, що відповідачем позовні вимоги не визнаються у зв`язку з існуванням обставин, які сторона бажає представити суду та довести їх наявність у судовому засіданні. До таких обставин відносяться наявність прострочення кредитора (позивача), наявність форс-мажорних обставин, зміна сторонами істотних умов договору під час його виконання. Детальніше про зазначене наведено у відзиві.

14.01.2025 від позивача надійшов відзив на позов.

23.01.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 29.01.2025 відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

25.02.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній вказує про прострочення кредитора (позивача), що вплинуло на строк виконання відповідачем робіт, та зазначає, що за його розрахунком розмір пені становить 9 218,71 грн, просить зменшити розмір пені на 90%.

Крім того, 25.02.2025 від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

06.03.2025 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

20.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕСИВНІ НАФТОГАЗОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» (далі - Підрядник, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (далі - Замовник, Позивач) укладено Договір про закупівлю послуг № (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Підрядник за завданням Замовника відповідно до умов цього Договору зобов`язується на свій ризик надати послуги: Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрат газу ГРС Білозір`я), відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, далі іменуються - Роботи), а Замовник - прийняти та оплатити такі Роботи відповідно до умов цього Договору (п. 1.1 договору).

Як погоджено п. 1.2 Договору, склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток № 1, Договірною ціною (додаток № 2) та Графіком виконання робіт (додаток № 3).

Згідно з пунктом 3.1 Договору загальна вартість виконуваних Робіт за цим Договором згідно із Договірною ціною (Додаток № 2) становить: 6 492 000,00 (шість мільйонів чотириста дев`яносто дві тисячі гривень 00 коп.), у тому числі ПДВ 20% 1 082 000,00 грн. (один мільйон вісімдесят дві тисячі гривень 00 коп.).

У подальшому Додатковою угодою № 1 від 25.10.2023 сторони змінили ціну договору, погодили виконання робіт на суму 6 406 542,64 грн, у т.ч. ПДВ 1 067 757,10 грн та внесли зміни до додатків №№ 1-2 договору.

Згідно з п. 4.1. Договору Підрядник зобов`язується виконати Роботи протягом 365 календарних днів із дати укладання цього Договору з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт (Додаток № 3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною.

Пунктом 7.3.1. Договору передбачено, що Підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені Графіком виконання Робіт (Додаток № 3) строки Роботи відповідно до Технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток 1), ДБН ті іншої нормативної документації.

Відповідно до п. 10.2 Договору у випадку несвоєчасного виконання Робіт, передбачених Графіком виконання робіт (Додаток № 3), до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 0,1% від вартості Робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання Робіт, а при порушенні строку виконання Робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних Робіт.

Відповідно до п. 11.1 Договору останній вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 365 календарних днів. У частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Згідно з Графіком виконання Робіт (Додаток № 3 до Договору) передбачено виконання Робіт у ІІІ етапи, а саме:

- I Етап - обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації. Початком робіт є дата укладення Договору. Граничний термін виконання робіт 120 календарних днів з дати укладення Договору;

- II Етап - виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажних робіт, електромонтажних робіт. Граничний термін виконання робіт 300 календарних днів з дати укладення Договору;

- III Етап - пусконалагоджувальні роботи. Граничний термін виконання робіт 365 календарних днів з дати укладення Договору.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, 28.06.2023 між сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт на суму 179 424,00 грн за I Етапом погодженим у графіку.

Крім того, 01.04.2024 Замовником та Підрядником був підписаний Акт приймання виконаних будівельних робіт № 1, акт вартості устаткування до акту № 1, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на загальну суму 5 665 511,54 грн, який стосується виконання робіт за II Етапом, погодженим у графіку.

16.07.2024 Замовником та Підрядником був підписаний Акт приймання виконаних будівельних робіт № 2, акт вартості устаткування до акту № 2, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на загальну суму 512 150,38 грн, щодо виконання робіт частково по ІІ Етапу та III Етапу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідачем прострочено виконання окремих етапів виконання робіт, погоджених графіком (додатком № 3), а саме:

- виконання робіт по І етапу мало бути здійснено до 20.05.2023 включно, тобто Підрядник (відповідач), за твердженням позивача, прострочив виконання робіт на 36 календарних днів;

- виконання робіт по ІІ етапу до 16.11.2023 Підрядник прострочив на 136 днів на суму 5 665 511,54 грн, а на суму 469 897,04 грн згідно з Актом приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 16.07.2024 - на 182 календарних днів.

- по III етапу, враховуючи строки виконання робіт до 20.01.2024, Підрядник прострочив виконання Робіт на суму 42 253,34 грн згідно з Актом приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 16.07.2024 на 175 календарних днів.

Заперечуючи проти вказаних доводів позивача, відповідач посилається на те, що між сторонами укладено договір будівельного підряду та прострочення виконання робіт не повинне рахуватись за його окремими етапами, а має визначатись з кінцевого строку виконання робіт за договором в цілому (20.01.2024). Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем допущено прострочення кредитора у зв`язку з несвоєчасним розглядом його листів та наданням зауважень, а також на наявність форс-мажорних обставин, підтверджених Сертифікатом Київської обласної (регіональної) Торгово-промислова палати №3200-24-0188 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача, а також обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Так, укладений між сторонами договір за своєю правовою суттю є договором підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Господарського кодексу України, за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов`язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об`єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов`язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об`єкти і оплатити їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

При цьому, як вказано у п.п. 70-86 постанови Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24 між тими ж сторонами за аналогічним договором:

« 70. У розумінні наведеної норми основним предметом договору підряду є результат виконаних підрядником робіт.

71. Ухвалюючи судові рішення у цій справі, суди попередніх інстанцій установили, що основним зобов`язанням підрядника за договором є надання передбачених у пункті 1.1 договору послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки (Ремонт вузла редукування ГРС ВО "Азот" Рівненського проммайданчика Бібрського ЛВУМГ). Водночас умовами договору з урахуванням додатків до нього також визначено інші обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема розробка, подання експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації, виготовлення/придбання та доставка обладнання, монтажні роботи, пусконалагоджувальні роботи.

72. Отже, проаналізувавши передбачені у договорі підряду зобов`язання підрядника, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що основним зобов`язанням підрядника є виконання усіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, - це закінчені роботи з ремонту відповідно до такого договору.

73. За змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

74. Відповідно до частини першої статті 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

75. Згідно з статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

76. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

77. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

78. За змістом частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

79. Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 ГК України).

80. Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % цієї вартості.

81. За змістом частини четвертої статті 231 цього Кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

82. Із системного аналізу викладених норм законодавства вбачається, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами у цій справі договору у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.

83. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, сторони у договорі визначили кінцевий строк виконання відповідачем усіх передбачених договором робіт - протягом 365 календарних днів з дати укладення цього договору (пункт 4.1 договору). Крім того, суди встановили, що сторони у додатку № 3 до договору "Графік виконання робіт" визначили строки виконання робіт, відповідно до якого підрядник зобов`язався виконати роботи з розробка, подання експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації протягом 120 днів, виготовлення/придбання та доставка обладнання, монтажні роботи - 300 днів, а пусконалагоджувальні роботи - 365 днів.

84. Суди в оскаржуваних рішеннях встановили, що сторони визначили у договорі початок перебігу терміну виконання робіт саме з дати підписання договору - 12.08.2022. Відтак, оскільки для виконання договору встановлено 365 календарних днів з дати підписання договору, отже, підрядник мав завершити роботи до 11.08.2023.

85. З огляду на викладене колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що прострочення відповідачем у виконанні зобов`язань за договором починається із наступного дня за днем закінчення виконання всіх робіт за договором, тобто із 12.08.2023, а відповідно саме із цієї дати виникає право позивача на нарахування пені та штрафу.

86. При цьому помилковими є висновки судів попередніх інстанцій щодо відхилення посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17, від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18 (з огляду на формулювання їх щодо зобов`язань за договором будівельного підряду, а не щодо договору підряду), оскільки як для договору підряду, так і для окремих видів договорів підряду (зокрема, будівельного), спільним є основний предмет договору, а саме результат виконаних підрядником робіт, що свідчить про подібність правовідносин у вказаних справах зі справою, що розглядається. Відтак релевантними є висновки Верховного Суду, викладені у вказаних вище постановах, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами договору у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення відповідачем виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.».

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вказано вище, Відповідно до п. 10.2 Договору у випадку несвоєчасного виконання Робіт, передбачених Графіком виконання робіт (Додаток № 3), до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 0,1% від вартості Робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання Робіт, а при порушенні строку виконання Робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних Робіт.

Таким чином, суд вказує на необґрунтованість тверджень позивача про нарахування штрафних санкцій за окремими етапами (етапи І-ІІІ погоджені в графіку), оскільки у даній справі в укладеному між сторонами договорі його предметом є результат виконаних підрядником робіт, завершальним етапом якого є пусконалагоджувальні роботи (етап ІІІ), строк виконання якого сторонами погоджено 365 календарних днів з дати підписання договору (20.01.2023), а отже, прострочення виконання робіт за укладеним між сторонами договором мало місце з 20.01.2024.

Як вказано судом вище, 28.06.2023 між сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт на суму 179 424,00 грн; 01.04.2024 підписано акт на суму 5 665 511,54 грн; 16.07.2024 підписано акт на суму 512 150,38 грн.

Таким чином, за актом від 28.06.2023 у відповідача відсутнє прострочення, а прострочення за актами від 01.04.2024 та від 16.07.2024 мало місце з 20.01.2024.

Судом не беруться до уваги посилання відповідача на наявність у позивача прострочення кредитора з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Поряд з цим, під час розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що позивач ухилявся від прийняття належно виконаних зобов`язань, запропонованих відповідачем, а отже, прострочення відсутнє.

За розрахунком суду, розмір пені за період з 20.01.2024 по 31.03.2024 (оскільки 01.04.2024 підписано акт) на суму 5 665 511,54 грн становить 407 916,83 грн, а за період з 20.01.2024 по 15.07.2024 (оскільки 16.07.2024 підписано акт) на суму 512 150,38 грн становить 91 162,77 грн.

Розмір 7% штрафу за невчасно виконані роботи на суму 5 665 511,54 грн, а також на суму 512 150,38 грн становить - 432 436,33 грн.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій є обґрунтованими на суму: 499 079,60 грн - пеня та 432 436,33 грн - штраф.

При цьому заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 370 804,82 грн та штрафу в розмірі 12 559,68 грн є необґрунтованими.

Крім того, судом не беруться до уваги посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8.2. Договору Сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажора) у письмовій формі.

Згідно з п. 8.4 Договору сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим Договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин.

15 травня 2023 року листом № 1505-1/23 Позивача було повідомлено про настання форс-мажорних обставин за Договором № від 20.01.2023. Зі змісту вказаного Листа вбачається, що Відповідачем було повідомлено Позивача про те, що постійні ракетні обстріли та повітряні тривоги, тривале аварійне, позапланове відключення електроенергії внаслідок пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури України призводить до уповільнення надання послуг і впливає на можливість виконання зобов`язань у терміни, визначені Договорами.

29 січня 2024 року Відповідачем було отримано Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3200-24-0188. Зазначеним сертифікатом Київська обласна (регіональна) Торгово-промислова палата на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. № 44(5), зі змінами та доповненнями, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по Договору.

Настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) підтверджуються наступними документами, на яких і ґрунтується відповідний сертифікат: Розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації № 94 від 24.02.2022 року; Алгоритм дій за сигналами оповіщення «Увага всім», «Повітряна тривога», затверджений Протоколом наради силового блоку оперативного штабу Ради оборони Київської області № 8 від 17.08.2022 року; Наказ Київської міської військової адміністрації № 1 від 20.03.2023 року; Додаткові пояснення до Заяви ТОВ «ПРОГРЕСИВНІ НАФТОГАЗОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» Вих. №2201-10/24 від 22 січня 2024 року; Лист «Щодо кількості евакуйованих» № 2211- 3/22 від 22.11.2022 року; Наказ № 2806-4/23 «Про вжиття заходів безпеки працівниками під час сигналу повітряної тривоги» від 28.06.2023 року; Наказ № 0307-6/23 «Про призупинення робіт» від 03.07.2023 року; Довідка щодо тривалості робочого часу № 2212-4/22 від 22.12.2022 року; Доповідна записка щодо неможливості виконання зобов`язань у встановлений договором строк; Доповідна записка про продовження форс-мажорних обставин; Інформація щодо оголошених повітряних тривог у Києві та Київський області; Звіти щодо зупинки роботи виробництва в робочий час за 2023-2024 роки.

Згідно з нормами статті 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Разом з тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина 2 статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні").

У постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 Верховний Суд щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" зазначив, що: - ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності; - форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом; - наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

ТПП України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У постанові від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22 Верховний Суд виклав наступні висновки: - лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин; - форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання; - наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 Верховний Суд зазначив, що: - ТПП України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили); - вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні; - лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Наданий відповідачем Сертифікат ТПП України № 3200-24-0188 не вказує беззаперечно на існування форс-мажорних обставин, а є лише одним з доказів, які можуть свідчити про виникнення та існування обставин форс-мажору, оцінка яким надається судом.

У даному випадку суд критично оцінює Сертифікат ТПП України № 3200-24-0188 як доказ, що засвідчує виникнення та існування форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах, оскільки договір між сторонами було укладено вже у період повномоштаного вторгнення держави-агресора на територію України та, відповідно, під час існування всіх тих обставин, на підставі яких ТПП України прийняла відповідне рішення.

Враховуючи викладені обставини, суд відхиляє посилання відповідача на існування форс-мажорних обставин за Договором.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У заяві про зменшення розміру неустойки відповідач просив зменшити розмір штрафу та пені на 90%.

Водночас, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, той факт, що прострочення виконання робіт було незначним (2 місяці), зважаючи на існування обставин, які впливали на строк виконання відповідачем зобов`язань за договором, що вбачається з наданих відповідачем доказів (зокрема, сертифікату про форс-мажорні обставини), відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків, спричинених простроченням виконання відповідачем зобов`язань, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, на 50%, зокрема, пені - до 249 539,80 грн, штрафу - до 216 218,16 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 13 972,74 грн без врахування зменшення неустойки (пені та штрафу).

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Прогресивні Нафогазові Технології" (01042, м. Київ, вуд Джона Маккейна, 39, офіс 12, код 42936402) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи" (03065, м. Київ, проспект Любомира Гузара, 44, код 42795490) пеню в розмірі 249 539,80 грн (двісті сорок дев`ять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять грн 80 коп.), штраф у розмірі 216 218,16 грн (двісті шістнадцять тисяч двісті вісімнадцять грн 16 коп.), судовий збір у розмірі 13 972,74 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві грн 74 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 03.04.2025.

Суддя О.Г. Удалова