ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 м. Дніпро Справа № 904/5236/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач) Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 у справі № 904/5236/23 (суддя Красота О.І.), повний текст судового рішення складено 23.09.2024

за позовом Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль», м. Кам`янське, Дніпропетровської області

до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі», м. Кам`янське, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором на поставку теплової енергії для компенсації втрат при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У вересні 2023 року Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» про стягнення суми основного боргу в розмірі 70 847,47 грн, пені у сумі 59 492,21 грн, 3% річних у сумі 5 280,00 грн, інфляційних втрат у сумі 28 645,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 211РО/2021/00.08.0142 на поставку теплової енергії для компенсації втрат при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій від 16.10.2020 в частині повного і своєчасного відшкодування позивачу нормативних та понаднормативних втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб релігійних організацій.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з КП Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» основну суму боргу в розмірі 70 847,47 грн, пені у сумі 59492,21 грн, 3% річних у сумі 5 280,00 грн, інфляційних втрат у сумі 27 264,55 грн, судовий збір у сумі 2 661,44 грн.

В решті позову відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль»

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що договір № 211РО був укладений з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» (Закон № 922), а саме без проведення відповідної процедури закупівлі. КП КМР «Центральні тепломережі» не здійснювало планування закупівлі, визначеної в договорі № 211РО, і ця закупівля не була включена в річний план або оприлюднена в електронній системі закупівель. Відповідно, підприємство не взяло на себе бюджетні зобов`язання, що є порушенням законодавства.

Судом неправильно оцінено ситуацію щодо порушення Закону України «Про публічні закупівлі» у випадку укладення договору без проведення необхідної процедури закупівлі. Згідно з законом, обидві сторони, як замовник, так і постачальник, несуть ризик негативних наслідків, якщо договір укладений без дотримання процедур закупівлі.

Апелянт також вказує, що суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення щодо незастосування норм Закону № 922 до спірних правовідносин і не пояснив, чому визнав договір правомірним. Окрім того, апелянт підкреслює, що питання відшкодування втрат теплової енергії вже було врегульовано іншими договорами, зокрема Договором № 197РО, укладеним відповідно до вимог Закону № 922. Тому апелянт вважає, що рішення суду було необґрунтованим через невірне застосування норм цього Закону, що призвело до часткового задоволення позову.

За умовами вказаного Закону, договір № 211РО, укладений без дотримання належної процедури закупівлі, є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 43 Закону № 922. Апелянт стверджує, що суд неправильно застосував презумпцію правомірності правочину, адже ця презумпція не може застосовуватись до договорів, які порушують публічний порядок, що в даному випадку стосується укладання договору без необхідної процедури закупівлі.

Суд також не врахував спеціальне законодавство в галузі транспортування теплової енергії та неправильно трактував поняття «витрат» і «втрат» теплової енергії. Відшкодуванню підлягають саме витрати, пов`язані з виробництвом теплової енергії, а не втрати тепла під час транспортування, що не було враховано судом та призвело до помилкового рішення.

Апелянт стверджує, що господарський суд неправильно тлумачив норми матеріального права, не надав належної оцінки доводам сторін і не врахував важливі документи. Крім того, суд порушив процесуальні вимоги, не забезпечивши справедливість і неупередженість у розгляді справи, а також не застосував належно матеріальне законодавство, зокрема Бюджетний кодекс України (ст. 23 та 48 БК України), яким врегульовано порядок взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів за бюджетні кошти. Рішення суду не має достатньої мотивації, що порушує права учасників процесу. Зобов`язання, взяті без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не вважаються бюджетними і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. У цьому випадку КП КМР «Центральні тепломережі» не здійснювало планування закупівлі та не включало її до річного плану, тому не брало бюджетних зобов`язань.

Відповідно до Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань, закупівля, здійснена без належних документів та не включена в річний план закупівель, не підлягає реєстрації в органах казначейства.

Згідно з нормами Цивільного кодексу України та усталеною судовою практикою, договір № 211РО є нікчемним за законом, тому звернення КП КМР «Центральні тепломережі» з позовом про визнання цього договору недійсним не є належним способом захисту прав та інтересів останнього.

Зважаючи на зазначені порушення, позивач вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області незаконним, оскільки воно було прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема бюджетного законодавства. Рішення суду підлягає скасуванню, оскільки не було дотримано вимог щодо взяття бюджетних зобов`язань і реєстрації відповідних документів.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (п`ять днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження), встановлений в ухвалі ЦАГС від 31.10.2024, сплив на час звернення відповідачем з відзивом (11.12.2024).

Доводи позивача про ненадходження на його адресу ухвали ЦАГС спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа (ухвали про відкриття апеляційного провадження від 31.10.2024 по справі № 904/5236/23) одержувачу АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль»» в його електронний кабінет 04.11.2024 о 21:54 год.

Зважаючи на те, що відповідач пропустив строк на подання відзиву без зазначення поважних причин для поновлення такого строку, апеляційний господарський суд залишає його без розгляду та не враховує при розгляді даної справи.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

16.10.2020 між АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» (далі Позивач, Виробник) та КП Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» (далі Відповідач, Транспортуюче підприємство) укладено Договір № 211РО/2021/00.08.0142 на поставку теплової енергії для компенсації втрат при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій (далі Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору Транспортуюче підприємство бере на себе зобов`язання відшкодувати Виробнику нормативні та понаднормативні втрати теплової енергії при її транспортуванні для потреб релігійних організацій.

За умовами п. 2.1. Договору у період з 01.10.2020 по 30.04.2021 Виробник передає Транспортуючому підприємству теплову енергію для компенсації втрат, що виникають при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій (нормативні втрати) в обсязі 1,49 Гкал.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що технічні умови передачі теплової енергії для її транспортування для потреб релігійних організацій передбачені сторонами Договору в Технічній угоді, що є невід`ємною частиною Договору.

За умовами п. 2.6. Договору теплова енергія вважається переданою від Виробника Транспортуючому підприємству на межі балансового розмежування. Межа балансового розмежування знаходиться за адресою: м. Кам`янське, вул. Заводська, 2 та схематично позначена на схемі, наведеній відповідно в додатку № 2 до Технічної угоди.

Згідно з п. 2.7. Договору обсяг транспортної теплової енергії сумарно визначається за показами приладів обліку абонентської групи або (у разі їх відсутності, поломки тощо) розрахунковим способом.

Відповідно до п. 2.8. Договору втрати теплової енергії у мережах Транспортуючого підприємства визначаються як різниця між обсягом переданої теплової енергії, зафіксованої вузлом обліку на межі балансового розмежування Виробника та Транспортуючого підприємства, і обсягом транспортованої теплової енергії, що був реалізований споживачам та відображених в «Акті визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів» (Додаток 6 до Технічної угоди).

За умовами п. 2.9. Договору втрати теплової енергії у мережах Транспортуючого підприємства сплачуються Транспортуючим підприємством Виробнику згідно до встановленого тарифу.

Відповідно до п. 3.2. Договору тариф на виробництво теплової енергії, що використовується для виробництва та надання релігійних організацій послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, встановлено Постановою № 651 від 17.03.2020 НКРЕКП, становить 977,39 грн, крім того ПДВ 20% - 195,48 грн, разом з ПДВ 1 172,87 грн за 1 Гкал теплової енергії. За цим тарифом Виробнику сплачується теплова енергія, придбана Транспортуючим підприємством для компенсації втрат, що виникають при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій.

Згідно з п. 3.3. Договору загальна вартість Договору на момент укладення складає 1 456,31 грн, крім того ПДВ 291,26 грн, всього з ПДВ 1 747,57 грн.

Відповідно до п. 3.4. Договору розрахунок за втрати теплової енергії у мережах Транспортуючого підприємства здійснюється на підставі підписаного сторонами «Акт визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів» (Додаток 6 до Технічної угоди) не пізніше 4-го числа включно місяця, наступного за розрахунковим, передбаченому Технічною угодою.

Оплата теплової енергії, придбаної Транспортуючим підприємством для компенсації втрат при транспортуванні Транспортуючим підприємством теплової енергії для потреб релігійних організацій, здійснюється виключно грошовими коштами, шляхом 50% передплати Виробнику до 10 числа розрахункового місяця згідно виставленого рахунку, з поточних спецрахунків Транспортуючого підприємства на поточні спецрахунки Виробника, кожного банківського дня.

За умовами п. 3.5. Договору остаточний розрахунок (включаючи понаднормативні втрати при транспортуванні Транспортуючим підприємством теплової енергії для потреб установ, які фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів) Транспортуючим підприємством здійснюється після підписання сторонами Акту приймання-передачі теплової енергії і не пізніше 1-го числа другого місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 3.6. Договору для отримання рахунків, актів приймання-передачі, накладних, податкових накладних сторони призначають відповідальних осіб з числа своїх працівників та видають їм відповідні довіреності на здійснення представницьких функцій, засвідчені належним чином копії яких передаються сторонами один одному.

Пунктом 3.9. Договору передбачено, що з метою оперативного відстеження балансу розрахунків сторони щомісячно, до 30-го числа кожного місяця, наступного за місяцем, в якому надані послуги, здійснюють звіряння розрахунків зі складанням акту звіряння. Транспортуюче підприємство зобов`язується оформити належним чином акт звіряння розрахунків та повернути один примірник Виробнику в десятиденний строк з дня отримання або надати вмотивовану відмову від підписання акту звірки.

За умовами п. 4.1. Договору Виробник має право, зокрема:

- 4.1.2. вимагати сплати, в порядку та на умовах Договору, теплової енергії, придбаної Транспортуючим підприємством для компенсації втрат при транспортуванні Транспортуючим підприємством теплової енергії для потреб релігійних організацій;

- 4.1.3. у разі прострочення оплати за Договором вимагати сплати неустойки пені (штрафу, пені), 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення.

Згідно з пп. 5.2.2. п. 5.2. Договору Транспортуюче підприємство зобов`язане на підставі «Акт визначення загальної кількості теплової енергії, яка була передана КП КМР «Центральні тепломережі» для її транспортування» (Додаток 4 до Технічної угоди), «Акт переданої теплової енергії при її транспортуванні» (Додатки 5, 5а до Технічної угоди) та «Акт визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні» (Додаток 6 до Технічної угоди) до 4-го числа наступного за розрахунковим місяцем надати Виробнику «Акт визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів» (Додаток 6 до Технічної угоди).

Відповідно до п. 6.2. Договору у разі прострочення оплати за Договором Транспортуюче підприємство сплачує Виробнику, окрім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. При цьому, нарахування пені не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, та здійснюється Виробником за весь час прострочення Транспортуючим підприємством виконання грошового зобов`язання і до повного погашення ним заборгованості.

Строк дії Договору починається з 16.10.2020 та закінчується 30.04.2021, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання (п. 10.2. Договору).

16.10.2020 між Позивачем (Теплогенеруюча організація) та Відповідачем (Транспортуюче підприємство) укладено Технічну угоду № 209ТУ/2021/00.08. 0141 на здійснення контролю обліку і передачі теплової енергії для її транспортування (далі Технічна угода).

Предметом угоди є здійснення обліку переданої теплової енергії Теплогенеруючою організацією Транспортуючому підприємству для її транспортування до споживачів теплової енергії з урахуванням втрат теплової енергії в теплових мережах Транспортуючого підприємства (п.1.1. Технічної угоди).

Згідно з п. 1.2. Технічної угоди вказана угода доповнює та є невід`ємною частиною укладених між сторонами договорів на транспортування теплової енергії для всіх груп споживачів теплової енергії та договорів на поставку теплової енергії для компенсації втрат при транспортуванні теплової енергії для потреб всіх груп споживачів теплової енергії.

Пунктом 2.16. Технічної угоди передбачено, що не пізніше 3-го числа (електронною поштою) та 4-го (письмово) місяця, наступного за розрахунковим, Транспортуюче підприємство надає Теплогенеруючій організації по два примірника «Акт переданої теплової енергії Споживачу» (окремо населення, установи і організації, що фінансуються із державного та місцевих бюджетів, релігійні організації, інші суб`єкти господарювання)» (Додаток 5) та Акт переданої теплової енергії Споживачу (Додаток 5а розшифровка).

Відповідно до п. 2.17. Технічної угоди одночасно не пізніше 3-го числа (електронною поштою) та 4-го (письмово) місяця, наступного за розрахунковим, Транспортуюче підприємство надає Теплогенеруючій організації по два примірника «Акт визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів» (Додаток 6), який є підставою для здійснення розрахунків вартості нормативних та понаднормативних втрат Транспортуючого підприємства.

Згідно з п. 2.18. Технічної угоди у разі ухилення або несвоєчасного надання Транспортуючим підприємством «Акт визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів» (Додаток 6), розрахунок втрат здійснюється на підставі даних «Акт переданої теплової енергії Споживачу» (Додаток 5), Акт переданої теплової енергії Споживачу (Додаток 5а розшифровка) та «Акт визначення загальної кількості теплової енергії» (Додаток 4), а вартість визначається по тарифу для інших споживачів.

Підписання сторонами вищевказаних Актів свідчить про відсутність претензій з боку сторін одна одній (п. 2.19. Технічної угоди).

Згідно з п. 2.20. Технічної угоди підписані вищевказані Акти є підставою для здійснення між сторонами розрахунків по укладеним між сторонами договорам на транспортування теплової енергії для всіх груп споживачів теплової енергії та договорів на поставку теплової енергії для компенсації втрат при транспортуванні теплової енергії для потреб всіх груп споживачів теплової енергії (окремо).

Ця Технічна угода вважається укладеною і набирає чинності з 16.10.2020 та діє до 30.04.2021 (п. 10.1. Технічної угоди).

Згідно з двостороннім затвердженим сторонами Актом визначення загальної кількості теплової енергії, яка була передана КП КМР «Центральні тепломережі» для її транспортування, від 01.12.2020 у листопаді 2020 року Позивач виробив та передав на межі балансового розмежування, а Відповідач прийняв теплову енергію для її транспортування в загальній кількості 50600 Гкал.

Актом переданої теплової енергії Споживачу, затвердженим Відповідачем 04.12.2020, у листопаді 2020 року останній передав теплову енергію для Споживачів у загальній кількості 25702,9699 Гкал, у т.ч. для релігійних організацій 1,5100 Гкал.

Двостороннім Актом визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів, затвердженим сторонами 04.12.2020, зафіксовано втрати теплової енергії в теплових мережах при її транспортуванні до мереж Споживача, які склали 24897,0301 Гкал, у т.ч. втрати при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій 1,4627 Гкал, про що складений акт приймання-передачі теплової енергії № 8 від 30.11.2020 на суму 1 715,56 грн, який Відповідач отримав для підписання 14.12.2020 згідно із супровідним листом за № 1747/05 від 11.12.2020 разом із рахунком на оплату № 352 від 09.12.2020 на суму 1 715,56 грн.

Однак сума заборгованості за листопад 2020 року у розмірі 1 715,56 грн. Відповідачем не сплачена.

Згідно з двостороннім затвердженим сторонами Актом визначення загальної кількості теплової енергії, яка була передана КП КМР «Центральні тепломережі» для її транспортування, від 01.01.2021 у грудні 2020 року Позивач виробив та передав на межі балансового розмежування, а Відповідач прийняв теплову енергію для її транспортування в загальній кількості 69755,82 Гкал.

Актом переданої теплової енергії Споживачу, затвердженим Відповідачем 05.01.2021, у грудні 2020 року останній передав теплову енергію для Споживачів у загальній кількості 37920,5643 Гкал, у т.ч. для релігійних організацій 10,8500 Гкал.

Двостороннім Актом визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів, затвердженим сторонами 05.01.2021, зафіксовано втрати теплової енергії в теплових мережах при її транспортуванні до мереж Споживача, які склали 31835,2557 Гкал, у т.ч. втрати при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій 9,1088 Гкал, про що складений акт приймання-передачі теплової енергії № 14 від 31.12.2020 на суму 12 783,29 грн.

На підставі зазначених актів за грудень 2020 року Відповідачу супровідним листом за № 42/06 від 12.01.2021 був направлений акт приймання-передачі теплової енергії № 14 від 31.12.2020 на суму 12 783,29 грн та рахунок на оплату № 8 від 11.01.2021 на суму 12 783,29 грн, які отримані останнім 12.01.2021.

Однак сума заборгованості за грудень 2020 року у розмірі 12 783,29 грн. Відповідачем не сплачена.

Згідно з двостороннім затвердженим сторонами Актом визначення загальної кількості теплової енергії, яка була передана КП КМР «Центральні тепломережі» для її транспортування, від 01.02.2021 у січні 2021 року Позивач виробив та передав на межі балансового розмежування, а Відповідач прийняв теплову енергію для її транспортування в загальній кількості 68557,93 Гкал.

Актом переданої теплової енергії Споживачу, затвердженим Відповідачем 03.02.2021, у січні 2021 року останній передав теплову енергію для Споживачів у загальній кількості 40326,3746 Гкал, у т.ч. для релігійних організацій 19,8400 Гкал.

Двостороннім Актом визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів, затвердженим сторонами 03.02.2021, зафіксовано втрати теплової енергії в теплових мережах при її транспортуванні до мереж Споживача, які склали 28248,9244 Гкал, у т.ч. втрати при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій 13,8981 Гкал.

На підставі підписаних сторонами актів за січень 2021 року Відповідачу супровідним листом за № 198/06 від 05.02.2021 був направлений акт приймання-передачі теплової енергії № 4 від 31.01.2021 та рахунок на оплату № 36 від 05.02.2021 на суму 20 588,81 грн, які отримані останнім 05.02.2021.

Однак сума заборгованості за січень 2021 року у розмірі 20 588,81 грн Відповідачем не сплачена.

Згідно з двостороннім затвердженим сторонами Актом визначення загальної кількості теплової енергії, яка була передана КП КМР «Центральні тепломережі» для її транспортування, від 01.03.2021 у лютому 2021 року Позивач виробив та передав на межі балансового розмежування, а Відповідач прийняв теплову енергію для її транспортування в загальній кількості 71603,010 Гкал.

Актом переданої теплової енергії Споживачу, затвердженим Відповідачем 05.03.2021, у лютому 2021 року останній передав теплову енергію для Споживачів у загальній кількості 38108,0238 Гкал, у т.ч. для релігійних організацій 14,9500 Гкал.

Двостороннім Актом визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів, затвердженим сторонами 05.03.2021, зафіксовано втрати теплової енергії в теплових мережах при її транспортуванні до мереж Споживача, які склали 33494,9862 Гкал, у т.ч. втрати при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій 13,1403 Гкал.

На підставі підписаних сторонами актів за лютий 2021 року Відповідачу супровідним листом за № 375/06 від 10.03.2021 був направлений акт приймання-передачі теплової енергії № 8 від 28.02.2021 та рахунок на оплату № 233 від 09.03.2021 на суму 19 466,20 грн, які отримані останнім 16.03.2021.

Однак сума заборгованості за лютий 2021 року у розмірі 19 466,20 грн Відповідачем не сплачена.

Згідно з двостороннім затвердженим сторонами Актом визначення загальної кількості теплової енергії, яка була передана КП КМР «Центральні тепломережі» для її транспортування, від 01.04.2021 у березні 2021 року Позивач виробив та передав на межі балансового розмежування, а Відповідач прийняв теплову енергію для її транспортування в загальній кількості 58300,031 Гкал.

Актом переданої теплової енергії Споживачу, затвердженим Відповідачем 05.04.2021, у березні 2021 року останній передав теплову енергію для Споживачів у загальній кількості 30428,9848 Гкал, у т.ч. для релігійних організацій 12,0090 Гкал.

Двостороннім Актом визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів, затвердженим сторонами 05.04.2021, зафіксовано втрати теплової енергії в теплових мережах при її транспортуванні до мереж Споживача, які склали 27871,0462 Гкал, у т.ч. втрати при транспортуванні теплової енергії для потреб релігійних організацій 10,9987 Гкал.

На підставі підписаних сторонами актів за березень 2021 року Відповідачу супровідним листом за № 551/06 від 07.04.2021 був направлений акт приймання-передачі теплової енергії № 12 від 31.03.2021 та рахунок на оплату № 586 від 05.04.2021 на суму 16 293,61 грн, які отримані останнім 08.04.2021.

Однак сума заборгованості за березень 2021 року у розмірі 16 293,61 грн Відповідачем не сплачена.

Загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором складає 70 847,47 грн.

12.08.2021 Відповідач отримав від Позивача досудову вимогу за № 2254/07 від 04.08.2021, однак відповіді не надав, акти приймання-передачі теплової енергії не підписав, борг не сплатив.

При цьому, наявність боргу за Договором у розмірі 70 847,47 грн підтверджується підписаним сторонами актом звіряння розрахунків за період з 01.03.2022 по 30.06.2022.

Вказані обставини стали підставою для звернення Позивача з позовом до суду.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 291), визначено механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.

Пунктом 40 вказаного Порядку встановлено, що до інших витрат повної собівартості, що включаються до тарифів на транспортування теплової енергії, належить решта прямих витрат (крім зазначених у пунктах 35 і 39 цього Порядку), загальновиробничі витрати, що включаються до виробничої собівартості, адміністративні витрати, інші операційні витрати, витрати на відшкодування втрат та фінансові витрати, що плануються для включення до тарифів на транспортування теплової енергії відповідно до цього Порядку. Витрати на збут не плануються.

У разі коли виробництво і транспортування теплової енергії здійснюється окремими ліцензіатами, виробнику теплової енергії компенсуються витрати, пов`язані з виробництвом теплової енергії, що втрачається в теплових мережах (з урахуванням понаднормативних втрат).

Відповідна компенсація здійснюється згідно з договором між виробником теплової енергії та суб`єктом господарювання, що здійснює транспортування теплової енергії, за рахунок тарифу на транспортування теплової енергії.

В укладеному Договорі на відшкодування витрат теплової енергії, що втрачається в мережах Відповідача під час транспортування, сторони дійшли згоди, зокрема щодо порядку розрахунку обсягів витрат теплової енергії, порядку підтвердження вказаних витрат, тарифів, за якими проводиться розрахунок відшкодування втрат, порядок оплати вказаних витрат тощо.

Враховуючи положення п. 40 Порядку № 869, наявні підстави вважати, що в силу вимог закону є обов`язковою компенсація витрат, пов`язаних з виробництвом теплової енергії, що втрачається в теплових мережах на підставі договору між виробником теплової енергії та суб`єктом господарювання, що здійснює транспортування теплової енергії, а отже укладання вказаного договору теж є обов`язковим.

Разом з тим, чинними нормативно-правовими актами не затверджено ані типової, ані примірної форми такого договору, а отже законодавець, покладаючи на сторони обов`язок укладення вказаного договору, залишив визначення умов договору на розсуд сторін, на підставі їх вільного волевиявлення.

Щодо заперечень Відповідача про укладення Договору без дотримання принципів та засад, визначених Законом України «Про публічні закупівлі», місцевий господарський суд, з висновками якого погоджується судова колегія ЦАГС зазначає, що згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або, якщо він не визнаний судом недійсним. Суд не вбачає ознак нікчемності правочину. Відповідач не враховує норми чинного законодавства щодо спеціального регулювання його діяльності, пов`язаної з тепловою енергією. Фактично Відповідач посилається на свої ж начебто неправомірні дії. Така поведінка не відповідає основоположним принципам цивільного права та звичаям ділового обороту. Від так, місцевий господарський суд правильно зауважив на тому, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про визнання Договору недійсним.

Суд також правильно звернув увагу, що згідно з положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» саме на Відповідача, як замовника закупівлі, покладений обов`язок ініціювання процедури закупівлі. Тому саме Відповідач має нести ризик невиконання ним Закону України «Про публічні закупівлі», а не позивач.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані, зокрема правовідносинами, що виникли на підставі Договору № 211РО/2021/00.08.0142 від 16.10.2020, укладеному між сторонами, з питання саме компенсації втрат теплової енергії при її транспортуванні Споживачу за тарифом на виробництво теплової енергії, встановлений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

На підставі наявних у справі письмових доказів, місцевим господарським судом було достаменно встановлено, що на виконання умов Договору сторони щомісячно складали та передавали один одному належним чином оформлені і підписані відповідні Акти, передбачені умовами Договору та Технічної угоди.

Підписані сторонами Акти визначення загальної кількості теплової енергії, яка була передана КП КМР «Центральні тепломережі» для її транспортування, Акти переданої теплової енергії Споживачу, Акти визначення втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб Споживачів є підставою для здійснення між сторонами розрахунків по укладеним між сторонами договорам на транспортування теплової енергії для всіх груп споживачів теплової енергії та договорів на поставку теплової енергії для компенсації втрат при транспортуванні теплової енергії для потреб всіх груп споживачів теплової енергії, і свідчить про відсутність претензій з боку сторін одна одній (п.п. 2.19, 2.20 Технічної угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання.

За приписів ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови Договору, строк оплати з відшкодування Позивачу нормативних та понаднормативних втрат теплової енергії при її транспортуванні для потреб релігійних організацій є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не відшкодував Позивачу нормативні та понаднормативні втрати теплової енергії при її транспортуванні для потреб релігійних організацій за період з листопада 2020 року по березень 2021 року у розмірі 70 847,47 грн.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що позовна вимога щодо стягнення з Відповідача основного боргу у розмірі 70 847,47 грн підлягає задоволенню.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Як вказувалось вище, за умовами пп. 4.1.3. п. 4.1. Договору Виробник має право у разі прострочення оплати за Договором вимагати сплати неустойки пені (штрафу, пені), 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення.

Відповідно до п. 6.2. Договору у разі прострочення оплати за Договором Транспортуюче підприємство сплачує Виробнику, окрім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. При цьому, нарахування пені не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, та здійснюється Виробником за весь час прострочення Транспортуючим підприємством виконання грошового зобов`язання і до повного погашення ним заборгованості.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню за загальний період з 05.01.2021 по 14.09.2023 у сумі 59 492,21 грн.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено невірно, оскільки пеня за загальний період з 05.01.2021 по 14.09.2023 становить 60 139,97 грн. Водночас, сума пені, яку просить стягнути Позивач, є меншою від суми пені, розрахованої судом, тому позовна вимога щодо стягнення з Відповідача пені у сумі 59 492,21 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача 3% річних за загальний період з 05.01.2021 по 14.09.2023 у сумі 5 280,00 грн та інфляційні втрати за загальний період з січня 2021 року по серпень 2023 року у сумі 28 645,19 грн.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3% річних, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний розрахунок зроблено невірно, оскільки 3% річних за загальний період з 05.01.2021 по 14.09.2023 становлять 5 336,48 грн. Водночас, сума 3% річних, яку просить стягнути Позивач, менше суми 3% річних, розрахованої судом, тому позовна вимога щодо стягнення з Відповідача 3% річних у розмірі 5 280,00 грн підлягає задоволенню.

Також, перевіривши наданий Позивачем розрахунок інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що вказаний розрахунок зроблено Позивачем неправильно, оскільки інфляційні втрати за загальний період з січня 2021 року по серпень 2023 року становлять 27 264,55 грн і які, відповідно, підлягають стягненню з Відповідача. В решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 380,64 грн судом відмовлено правильно.

Враховуючи, що Порядок формування тарифів передбачає обов`язкову компенсацію втрат теплової енергії та укладення договору між виробником і транспортувальником, суд правильно підтвердив обов`язковість цих зобов`язань.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з Відповідача основного боргу в сумі 70 847,47 грн, пені у сумі 59 492,21 грн, 3% річних у сумі 5 280,00 грн, інфляційних втрат у сумі 27 264,55 грн.

В решті позову судом відмовлено правомірно.

Аргументи апелянта про те, що договір № 211РО був укладений без дотримання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки КП КМР «Центральні тепломережі» не планувало закупівлю і не включило її до річного плану, колегія суддів відхиляє, оскільки дійсно, Закон України «Про публічні закупівлі» передбачає обов`язкове проведення процедур закупівель для певних категорій замовників і закупівель, проте він не застосовується до всіх ситуацій. Зокрема, для підприємств, що займаються діяльністю у сфері природних монополій (у тому числі теплопостачання), застосовуються інші норми, що регулюють їх діяльність, у тому числі правила укладання договорів без необхідності проведення тендерів. Суд правильно застосував норми матеріального права, що дозволяють укладення таких договорів без обов`язкової процедури закупівель.

Доводи апелянта, який вказує, що суд неправильно застосував презумпцію правомірності правочину до договору, укладеного з порушенням процедури закупівлі, колегія суддів також відхиляє, оскільки Договір, укладений без дотримання вимог до публічних закупівель, за загальним правилом є правомірним, якщо це не суперечить публічному порядку. Порушення процедури закупівлі є адміністративним проступком, однак це не робить договір нікчемним за умов, що він відповідає основним вимогам цивільного законодавства. Суд правильно застосував презумпцію правомірності правочину, адже в цьому випадку процедура закупівлі не є підставою для визнання договору недійсним.

Апелянт стверджує, що суд неправильно трактував поняття «витрати» та «втрати» теплової енергії, вважаючи, що до відшкодування підлягають саме втрати тепла під час транспортування, а не витрати на виробництво енергії. Проте і цей довід не є обґрунтованим, оскільки відповідно до чинного законодавства, відшкодуванню підлягають не тільки витрати на виробництво енергії, а й витрати, пов`язані з її транспортуванням і доставкою до споживачів. Суд правильно застосував норми матеріального права і правильно трактував поняття «втрати теплової енергії» як загальні витрати на її транспортування і постачання.

Доводи апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним через порушення норм бюджетного законодавства, зокрема, не було дотримано процедури планування закупівлі та реєстрації бюджетних зобов`язань, судова колегія ЦАГС також відхиляє, адже порушення бюджетного законодавства може стосуватися лише тих договорів, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів. У даному конкретному випадку договір не є бюджетним і не передбачає витрат із державного чи місцевого бюджету, тому доводи апелянта про не застосування норм Бюджетного кодексу є безпідставними. Також, відсутність реєстрації документів в органах казначейства не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки він не передбачає бюджетних зобов`язань.

Апелянт наполягає на тому, що договір є нікчемним відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки він укладений без проведення процедури закупівлі, проте Суд не погоджується з таким трактуванням норм Закону № 922. Закон «Про публічні закупівлі» не застосовується до всіх договорів, і в цьому випадку укладання договору без тендерної процедури не є підставою для його нікчемності. Суд врахував, що в даній сфері діяли інші законодавчі норми, які дозволяють укладення договору без процедури закупівлі, а тому цей довід є безпідставним.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Рішення суду не порушує прав апелянта і відповідає чинному законодавству. Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, що відображає принцип належного здійснення правосуддя, у судових рішеннях мають бути чітко вказані підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не означає, що суд повинен надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Міра обґрунтування рішення залежить від характеру рішення.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних вище обставин, з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

7. Здійснення апеляційним судом розподілу судових витрат.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 у справі № 904/5236/23 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов