ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/1953/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

секретаря судового засідання - Дерлі І.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - Азаренков С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2025 (у складі колегії суддів: Кощеєв І.М. (головуючий), Чус О.В., Дармін М.О.)

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 (суддя Дупляк С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (надалі - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (надалі - АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", Відповідач) про стягнення 290 788 407,42 грн, з яких: 185 078 554,28 грн основної заборгованості, 69 900 252,98 грн пені, 26 349 147,30 грн штрафу, 5 147 110,22 грн трьох процентів річних, 4 313 342,64 грн інфляційних втрат.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 20.12.2022 № 101/ПГ-3758-ОГРМ (надалі - Договір купівлі-продажу) в частині проведення своєчасної оплати вартості отриманого природного газу.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2025, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 185 078 554,28 грн основної заборгованості, 34 950 126,49 грн пені, 13 174 573,65 грн штрафу, 5 147 110,22 грн трьох процентів річних, 4 313 342,64 грн інфляційних втрат, 847 840,00 грн судового збору, у задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення пені у розмірі 34 950 126,49 грн та штрафу у розмірі 13 174 573,65 грн) відмовлено.

2.2. Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що Позивачем належно доведено обставини невиконання Відповідачем умов Договору купівлі-продажу в частині своєчасної оплати вартості отриманого природного газу.

Водночас суди дійшли висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на 50% відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відмовили у задоволенні позову у відповідній частині.

Приймаючи таке рішення у межах своїх дискреційних повноважень про зменшення неустойки на 50 % суди врахували зокрема й те, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" є підприємством критичної інфраструктури. В умовах воєнної агресії понад 700 газопроводів зазнали пошкоджень внаслідок обстрілів, а їх відновлення здійснювалося аварійно-диспетчерською службою Відповідача. Крім того, було враховано, що Відповідач забезпечує постачання газу понад 600,50 тисячам споживачів та є єдиним оператором газорозподільної системи на території Дніпропетровської області.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024, в частині відмови у стягненні пені у розмірі 34 950 126,49 грн та штрафу, у розмірі 13 174 573,65 грн, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

3.2. Ухвалою Суду від 06.03.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Позивач посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України.

На думку Скаржника, суди не врахували правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16, та під час вирішення питання про зменшення неустойки не було досліджено майновий стан кредитора. Крім того, Позивач зазначає, що судами не було належним чином враховано специфіку правового статусу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", яке, за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р, визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

3.4. 31.03.2025 від ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про проведення засідання без участі його представника.

4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

4.1. 20.12.2022 між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", як споживачем, було укладено Договір купівлі-продажу.

4.2. Відповідно до пунктів 1.1., 1.2 Договору купівлі-продажу цей договір (включаючи усі зміни та доповнення), регулює відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу на умовах, встановлених цим договором та положенням.

На виконання умов положення та цього договору, покупець гарантує приєднання до договору про утворення балансуючої групи, де стороною відповідальною за добовий небаланс групи є Позивач.

4.3. Згідно з пунктом 1.3 Договору купівлі-продажу, продавець за умови дотримання положень цього договору та вимог положення покупцем, зобов`язується передати у власність покупцю природний газ в обсягах, у строки та на умовах, що погоджені сторонами у цьому договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу природного газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені цим договором.

4.4. У пункті 3.1. Договору купівлі-продажу встановлено, що продавець передає покупцеві природний газ у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим договором.

4.5. Ціна та порядок проведення розрахунків визначені у розділі 4 Договору купівлі-продажу.

4.6. Відповідно до пункту 10.1 Договору купівлі-продажу цей договір укладений сторонами з відкладальною умовою відповідно до частини першої статті 212 Цивільного кодексу України та набуває чинності з дати надання покупцем одного з видів забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором у порядку та відповідно до підпункту 2.1.1. пункту 2.1. цього договору, та діє впродовж дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування, а в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення.

4.7. У пункті 10.2 Договору купівлі-продажу сторонами узгоджено, що відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України умови цього договору поширюють свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами до його укладення, а саме з 01.06.2022 Положення цього підпункту не застосовуються у разі надання одного з видів забезпечення, передбачених підпунктом 2.1.1. підпункту 2.1. цього договору після 01.01.2023.

4.8. На виконання умов укладеного між сторонами договору Позивач у період з січня по квітень 2023 року передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 263 624 887,43 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом № 1824 від 31.01.2023 приймання-передачі природного газу на суму 89 303 063,74 грн; актом № 1823 від 31.01.2023 приймання-передачі природного газу на суму 0,78 грн; актом № 3601 від 28.02.2023 приймання-передачі природного газу на суму 0,83 грн; актом № 3602 від 28.02.2023 приймання-передачі природного газу на суму 75 996 827,16 грн; актом № 5335 від 31.03.2023 приймання-передачі природного газу на суму 0,19 грн; актом № 5336 від 31.03.2023 приймання-передачі природного газу на суму 61 200 939,07 грн; актом № 8137 від 30.04.2023 приймання-передачі природного газу на суму 37 124 055,62 грн; актом № 8138 від 30.04.2023 приймання-передачі природного газу на суму 0,04 грн.

4.9. Також Позивачем долучено до матеріалів справи інформацію про надходження коштів на рахунки ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" за період з 01.01.2021 до 13.02.2024 від Відповідача.

4.10. На адресу Відповідача ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" направило вимогу від 20.03.2024 № 119/4.1.2-14547-2024 про сплату заборгованості за договором в розмірі 290 788 407,42 грн. Відповідач відповідно до відмітки на рекомендованому повідомлені отримав вимогу позивача 25.03.2024.

4.11. Відповідно до довідки АТ "Державний ощадний банк України" повідомлено Позивачу, що на поточний рахунок Позивача у гривні за період з 01.01.2021 до 13.02.2024, зокрема, по Відповідачу долучено реєстр надходжень на 41 (сорок одному) аркушах.

4.12. У зв`язку з непогашенням Відповідачем заборгованості, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", посилаючись на зазначені обставини, звернулося до суду з відповідною позовною заявою.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню з таких підстав.

5.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.3. Предметом касаційного перегляду є судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 34 950 126,49 грн та штрафу в розмірі 13 174 573,65 грн.

5.4. Відмовляючи у задоволенні позову в зазначеній частині, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України. Суди дійшли висновку, що зменшення розміру пені та штрафу на 50 % є таким, що забезпечує справедливий баланс інтересів сторін та спрямоване на запобігання надмірному фінансовому навантаженню для Відповідача.

5.5. У касаційній скарзі Позивач зазначає про неправильне застосування судами положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України. На думку Скаржника, судами не було враховано висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16, згідно з якими при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки необхідним є дослідження не тільки майнового стану боржника, а й кредитора.

Окрім того, Скаржник вказує, що судами залишено поза увагою особливості правового статусу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", яке, згідно з результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р, визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Щодо обґрунтованості зменшення заявленої до стягнення неустойки відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України.

5.6. Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

5.7. За приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

5.8. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

5.9. Згідно з положеннями статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

5.10. Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами в межах даного касаційного оскарження, що свої зобов`язання з оплати природного газу Відповідач виконав частково у розмірі 78 546 333,15 грн, що підтверджується інформацією про надходження коштів на рахунки позивача за період з 01.01.2021 до 13.02.2024.

Відповідач за отриманий від Позивача природний газ у строк, визначений Договором купівлі-продажу, не розрахувався у повному обсязі, у зв`язку із чим його заборгованість перед Позивачем склала 185 078 554,28 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 185 078 554,28 грн були визнані судами обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

5.11. Також, суди дійшли висновку про обґрунтованість заявлених Позивачем до стягнення нарахованих на суму основного боргу: 3% річних у розмірі 5 147 110,22 грн за сукупний період з 03.03.2023 по 29.02.2024, інфляційних втрат у розмірі 4 313 342,64 грн за період з квітня 2023 року - лютий 2024 року та суму пені у розмірі 69 900 252,98 грн, штрафу 26 349 147,30 грн.

5.12. Водночас, Відповідачем було подано клопотання, у якому останній просив суд скористатись правом, наданим статтею 233 Господарського кодексу України, наданим статтею 551 Цивільного кодексу України та зменшити суму неустойки, 3% відсотків річних та інфляції, які підлягають стягненню до 1,00 грн.

5.13. В обґрунтування клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій Відповідач послався на те, що станом на 01.06.2024 у підприємства існує дебіторська заборгованість, яка складає більше 929 804,00 тис грн. Наголошуючи на вкрай тяжкому фінансовому стані підприємства, що ставить під загрозу його нормальне функціонування та надання послуг з безперебійного газопостачання, Відповідач зазначив, що додаткове покладання на підприємство надмірних економічних санкцій призведе до ускладнення і без того тяжкого матеріального становища та фактичної неплатоспроможності і нездатності вести господарську діяльність та виконувати свої функції.

5.14. Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

5.15. Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

5.16. При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 Цивільного кодексу України.

5.17. Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

5.18. Верховний Суд у наведеній Скаржником постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу/пені відповідно до норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України дійшов висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін, що і було здійснено судами в даній справі.

5.19. Тобто, у наведеній Скаржником для порівняння постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 наведено загальне правило щодо підстав для зменшення розміру неустойки відповідності до норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України з врахуванням майнового стану сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

У відповідній постанові Верховний Суд не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру неустойки так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним.

5.20. При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

5.21. Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Застосоване у статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19, від 04.10.2021 у справі № 922/3436/20, від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20).

5.22. Суд зазначає, що в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 сформульовано висновок про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, що водночас мають узгоджуватись із положенням статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом відповідно до статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

У пункті 7.42 постанови від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статей 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

5.23. У цій справі, здійснюючи оцінку обставин і приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки, суди прийшли до висновку, що зниження пені та штрафів на 50% з вимог 69 900 252,98 грн пені до 34 950 126,49 грн і з 26 349 147,30 грн штрафу до 13 174 573,65 грн відображає справедливий баланс інтересів сторін, запобігаючи негативним наслідкам для обох.

5.24. Цей висновок суду обґрунтований тим, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" належить до підприємств критичної інфраструктури, відповідно до Закону України від 16.11.2021 № 1882-IX "Про критичну інфраструктуру". Статус критичної інфраструктури підтверджений листом Міненерго від 22.12.2022 № 26/1.7-10.2-20723.

5.25. Додатково суди врахували, що:

- внаслідок військової агресії зазнало пошкоджень понад 700 газопроводів, відновлення яких було проведено аварійно-диспетчерською службою АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз";

- Відповідач забезпечує газопостачання понад 600,5 тисяч споживачів, будучи єдиним оператором газорозподільної системи в Дніпропетровській області.

5.26. Досліджуючи дотримання балансу інтересів обох сторін суди виходили з того, що відповідне зменшення пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, що узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

5.27. Також суди здійснили розгляд заперечень Позивача, висловлених проти клопотання Відповідача про зменшення розміру неустойки, зокрема щодо понесених збитків внаслідок введення в країні воєнного стану та несвоєчасної оплати замовниками наданих послуг, встановивши, що вказані обставини є незалежними від волевиявлення Відповідача та обумовлені зовнішніми факторами, описаними Скаржником.

Наведене Скаржником посилання на розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р, яким Позивача визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу, не є достатнім для обґрунтування потенційної шкоди, яка могла б бути спричинена зменшенням розміру неустойки. Зазначене розпорядження лише фіксує особливий правовий статус Позивача, однак саме по собі не свідчить про наявність чи ймовірність спричинення йому несприятливих майнових наслідків у межах спірних правовідносин із АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз".

5.28. Поряд з цим господарськими судами враховано, що окрім пені та штрафу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" нараховано проценти річних та інфляційні втрати, які визнані судом обґрунтованими, та в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів Відповідачем у вказаний період прострочення оплати.

5.29. З огляду на зазначені обставини, Суд дійшов висновку, що при оцінці питання наявності підстав для зменшення розміру неустойки судами попередніх інстанцій в повній мірі проаналізовано майновий стан сторін, оцінено співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій з розміром збитків кредитора та враховано інтереси обох сторін, що свідчить про дослідження балансу інтересів у контексті даного зменшення. Відтак, судами обґрунтовано визнано підставність застосування зменшеного розміру неустойки в межах дискреційних повноважень (зменшення на 50%), наданих суду відповідно до положень частин першої та другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.

5.30. Суд визнає необґрунтованим посилання Скаржника на постанову Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16, оскільки у відповідній постанові не розглядалося питання зменшення неустойки згідно з положеннями частин першої та другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, що виключає її релевантність до правовідносин, які є предметом даного спору.

5.31. Таким чином, наведені Скаржником доводи касаційної скарги, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного розгляду, що виключає скасування судових рішень господарських судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині.

5.32. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частина друга цієї ж статті забороняє скасовувати правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.4. Оскільки наведені Скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення у справі - залишенню в силі.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 у справі № 904/1953/24 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко