ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. м. Житомир Справа № 935/2858/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич М.В. - керівник, діє на підставі витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ від 21.01.2025,

від відповідача: Слівінський А.О. - адвокат, діє на підставі ордеру серії АМ №1077408 від 11.02.2025.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Давидюк Наталія Миколаївна

про стягнення 139 662,60 грн. та зобов`язання вчинити дії

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 139 662,60 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за невиконання обов`язку щодо повернення з оренди торгівельних майданчиків №92, 93, 103, 92/1.

Також позивач просить зобов`язати відповідача звільнити т/м №92, 93, 103, 92/1, місцезнаходження яких зазначено на плані розміщення торгівельних місць на ринку шляхом вивезення металевих кіосків за межі Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.07.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12.11.2024 апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволено частково; рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.07.2024 скасовано і закрито провадження у справі № 935/2858/23.

В послідуючому ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.11.2024 заяву Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про передачу справи за підсудністю задоволено; постановлено передати справу № 935/2858/23 за підсудністю до Господарського суду Житомирської області для розгляду на підставі ч. 4 ст. 377 ЦПК України.

04.12.2024 дана справа надійшла до Господарського суду Житомирської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи № 935/2858/23 передано на розгляд судді Кудряшовій Ю.В.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.12.2024 прийнято справу № 935/2858/23 до провадження; постановлено розгляд справи № 935/2858/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове.

11.02.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній вважає позовні вимоги надуманими та безпідставними, а викладені обставини такими, що не відповідають дійсності.

Також відповідач відзначав, позивач взагалі не надав суду жодного належного доказу продовження використання об`єктів оренди та їх не звільнення у весь заявлений період часу.

Ухвалою суду від 18.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

03.03.2025 до суду повернувся примірник ухвали суду від 18.02.2025, що надсилався на адресу відповідача з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

18.03.2025 до суду від представника відповідача - адвоката Слівінського А.О. надійшло клопотання про залучення до участі у справі Комунального підприємства "Міський ринок" в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання клопотання про залучення третьої особи підтримав, позовні вимоги вважав безпідставними.

Розглянувши подане адвокатом Слівінським А.О. клопотання, суд відзначає наступне.

Статтею 182 ГПК України визначено, що підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Водночас згідно ухвали суду від 18.02.2025 в даному судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті. Отже представником відповідача подано зазначене клопотання на стадії судового процесу, що унеможливлює його розгляд по суті.

Тому у відповідності до положень ч. 2 ст. 182 ГПК України суд залишає клопотання про залучення третьої особи до участі у справі без розгляду.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2013 року між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та приватним підприємцем Давидюк Наталією Миколаївною, укладено договір оренди № 272 (а.с. 7).

Предметом договору були торгівельні майданчики № 92, 93, 103, 92/1 площею 6,75; 6,75; 6,75; 1,5 кв. м (п. 1.1. договору).

Згідно п. 3 договору орендна плата складала відповідно: 389,47 грн., 389,47 грн., 389,47 грн. та 101,25 грн. на місяць.

Даний договір укладено на 1 рік і діє до 01.01.2024 включно (п. 6.1. договору).

17.12.2014 додатковою угодою, яка укладена із відповідачем, як фізичною особою підприємцем, договір оренди №272 від 31.12.2013 було пролонговано по 31.12.2015 (а.с. 8).

Як зазначив позивач, Давидюк Наталія Миколаївна договір на 2016 рік не уклала, але продовжувала користуватися торговими майданчиками.

Позивач, посилаючись на наведені обставини, звернувся до суду про стягнення з відповідача неустойки, нарахованої згідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України з 01.01.2016 до 01.03.2017 в сумі 35 550,48 грн. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2017 у справі №782/17 позов задоволено.

В послідуючому у зв`язку з тим, що відповідач у період з 01.03.2017 до 01.02.2019 продовжував користуватися торгівельними майданчиками позивач звернувся до суду про стягнення неустойки за вказаний вище період в сумі 58 4043,36 грн. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.06.2019 у справі № 906/163/19 позов задоволено.

Відповідач, в свою чергу, звернулася до суду з позовом про визнання договору недійсним. Рішенням Господарського суду Житомирської області у справі № 906/91/20 в позові відмовлено.

За наведених обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Варто зауважити, що в матеріалах справи наявний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача, з якого вбачається, що 26.02.2020 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Давидюк Н.М. за її рішенням (а.с. 6).

Однак, враховуючи положення ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відтак, оскільки спірні правовідносини виникли з господарського договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і після втрати особою статусу підприємця.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 ЦК України).

Відповідно до статті 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Невиконання наймачем передбаченого частиною 1 статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

До предмета доказування при вирішенні спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди входять обставини, пов`язані з невжиттям орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин, за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисним ухиленням орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утриманням орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджанням орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутністю з боку орендодавця бездіяльності та невчиненням ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Разом з тим, суд зазначає, що правовідносини між Підприємством Коростишівської райспоживспілки" "Кооперативний ринок" та Коростишівською міською ради не впливають на предмет доказування у даній справі про стягнення неустойки за користування торгівельним майданчиком.

Підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення неустойки є незвільнення відповідачем торгівельних місць та користування торгівельними майданчиками № 92, 93, 103, 92/1 на час звернення до суду.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд звертає увагу, що обов`язок доведення правомірності позовних вимог покладається на позивача.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 ГПК України).

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

На підтвердження пред`явлених позивачем вимог, останній подав суду: копію договору оренди № 272 від 31.12.2013, додаткової угоди від 17.12.2014, копію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі № 906/282/17, копію рішення Господарського суду Житомирської області від 05.06.2019 у справі № 906/163/19, копію рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023 у справі № 906/61/20.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, аналіз доказів, поданих суду позивачем жодним чином не підтверджує неповернення відповідачем орендованого майна, а також не надано належних доказів на підтвердження знаходження належних відповідачу кіосків на торговельних майданчиках № 92, 93, 103, 92/1.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами, які містяться в матеріалах справи, та не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 31.03.25

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - позивачу в Електронний кабінет;

2 - відповідачу (рек.)