ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. Справа № 916/234/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши справу,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" (09170, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Шкарівка, вул. Миру, буд. 4; ),

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОНІЙ-АГРО" (67843, Одеська обл., Овідіопольський р-н., с. Роксолани, вул. Польова, буд. 6; ),

про стягнення 118489,04 грн.

Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОНІЙ-АГРО" про стягнення заборгованості у розмірі 118489,04 грн, з яких сума основного боргу у розмірі 75000,00 грн, сума 3% річних у розмірі 6739,04 грн, та сума інфляційних втрат у розмірі 36750,00 грн. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 18/02-БД від 18.02.2019, в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2025 справу № 916/234/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою від 28.01.2025 суд відкрив провадження у справі № 916/234/25. Прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, постановив розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. Цією ж ухвалою, запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Частиною 11 ст. 242 ГПК України встановлено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях ГПК України, а саме у підпункті 17.1 пункту 17 встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилались судом до електронного кабінету сторін.

Зазначена ухвала суду від 28.01.2025 отримана позивачем та відповідачем у справі, що підтверджується Довідкою про доставку електронного документу (т. 1, а.с. 43, 44).

Станом на 01.04.2025 від відповідача у справі відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги військовий стан в Україні, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 18 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ (надалі продавець або позивач) і Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "НІКОНІЙ-АГРО" (надалі покупець або відповідач) був укладений Договір № 18/02-БД (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору Продавець зобов`язується продати та відвантажити погодженими партіями Продукцію (падалі - товар) у власність Покупця, а Покупець зобов`язується приймати товар і оплатити його вартість. Найменування товару, його кількість і ціна вказуються в додатках, специфікаціях, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору. Якість товару повинна відповідати сертифікату якості фірми-виробника.

Загальна вартість (ціна) товару складається з сум всіх додатків, специфікацій, видаткових накладних, що додаються та є невід`ємними складовими цього Договору (п. 1.2. Договору).

Пунктом в) п. 3.2. Договору встановлено, якщо сторони або їх представники підписали додаток, специфікацію, в якій міститься графік оплати товару, то Покупець оплачує Продавцю товар відповідну до вказаного графіку.

Відповідно до додатку № 1-33Р від 18.02.2019 до Договору № 18/02-БД від 18.02.2019, продавцем було поставлено покупцю Товар на суму 1980,40 грн. Покупець зобов`язується здійснити 100% оплату за Товар шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01.07.2019.

Відповідно до додатку № 2-33Р від 28.03.2019 до Договору продавцем було поставлено покупцю Товар на суму 158400,00 грн. Покупець зобов`язується здійснити 100% оплату за Товар шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця, згідно наступного графіку:

- оплата 30% вартості Продукції у розмірі 47520,00 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 15 липня 2019 року;

- оплата 30% вартості Продукції у розмірі 47520,00 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01 вересня 2019 року;

- оплата 40% вартості Продукції у розмірі 63360,00 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01 жовтня 2019 року.

Відповідно до додатку № 3-33Р від 18.06.2019 до Договору №18/02-БД від 18.02.2019, продавцем було поставлено покупцю Товар на суму 71378,86 грн. Покупець зобов`язується здійснити 100% оплату за Товар шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця, згідно наступного графіку:

- оплата 30% вартості Продукції у розмірі 21413,66 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01 серпня 2019 року;

- оплата 30% вартості Продукції у розмірі 21413,66 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01 вересня 2019 року;

- оплата 40% вартості Продукції у розмірі 28551,54 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01 жовтня 2019 року.

Відповідно до додатку № 4-33Р від 18.06.2019 до Договору №18/02-БД від 18.02.2019, продавцем було поставлено покупцю Товар на суму 389994,48 грн. Покупець зобов`язується здійснити 100% оплату за Товар шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця, згідно наступного графіку:

- оплата 30% вартості Продукції у розмірі 116998,34 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01 серпня 2019 року;

- оплата 30% вартості Продукції у розмірі 116998,34 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01 вересня 2019 року;

- оплата 40% вартості Продукції у розмірі 155997,80 грн, в т.ч. ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця строком до 01 жовтня 2019 року.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору здійснив поставку Товару відповідачу на загальну суму 621753,74 грн, а відповідач прийняв товар, жодних претензій стосовно кількості та якості не пред`явив. Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 19, 21, 25).

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, лише в розмірі 546753,74 грн, внаслідок чого за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 75000,00 грн.

Крім того, факт наявності заборгованості відповідача підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків від 25.06.204 (т. 1, а.с. 33).

У зв`язку з порушенням відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 36750,00 грн та 3% річних у розмірі 6739,04 грн. Загальна сума заборгованості становить 118489,04 грн.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 118489,04 грн, з яких: 75000,00 грн сума основного боргу, 36750,00 грн - сума інфляційних втрат та 6739,04 грн - сума 3% річних.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

У відповідності до статті 509 ЦК України та статті 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст Договору № 18/02/БД від 18.02.2019, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1, ч. 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом частини першої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 ЦК України).

За приписами статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Договору та Додаткових угод до нього, оплата за поставлений товар здійснюється у строки, які визначені в п. 2 Додаткових угод.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору у період з 18.02.2019 по 21.06.2019 поставив відповідачу товар на загальну суму 621753,74 грн, що підтверджується видатковими накладними підписаними сторонами та товарно-транспортними накладними (т. 1, а.с. 19-21, 23, 25-27).

Відповідач в свою чергу здійснив лише часткову оплату поставленого позивачем товару, на загальну суму 546753,74 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 75000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що у відповідача існує прострочена заборгованість перед позивачем на загальну суму 75000,00 грн.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 75000,00 грн, відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 75000,00 грн, є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 36750,00 грн та суми 3% річних у розмірі 6739,04 грн, суд дійшов до таких висновків.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків 3% річних, та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 6739,04 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків сум інфляційних втрат у розмірі 37750,00 грн (т. 1, а.с. 10), та встановлено наявність помилок у здійснених позивачем розрахунках, які призвели до зайвого нарахування суми інфляційних втрат.

Вказані помилки виразились в тому, що позивач невірно визначив середній індекс інфляції за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 у розмірі 149 %, замість вірного індексу інфляції 1,48977906 %.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за період з 01.01.2022 по 31.12.2024, на суму основного боргу у розмірі 75000,00 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (101,30 : 100) (101,60 : 100) (104,50 : 100) (103,10 : 100) (102,70 : 100) (103,10 : 100) (100,70 : 100) (101,10 : 100) (101,90 : 100) (102,50 : 100) (100,70 : 100) (100,70 : 100) (100,80 : 100) (100,70 : 100) (101,50 : 100) (100,20 : 100) (100,50 : 100) (100,80 : 100) (99,40 : 100) (98,60 : 100) (100,50 : 100) (100,80 : 100) (100,50 : 100) (100,70 : 100) (100,40 : 100) (100,30 : 100) (100,50 : 100) (100,20 : 100) (100,60 : 100) (102,20 : 100) (100,00 : 100) (100,60 : 100) (101,50 : 100) (101,80 : 100) (101,90 : 100) (101,40 : 100) = 1.48977906

Інфляційне збільшення:

75000,00 x 1.48977906 - 75000,00 = 36733,43 грн.

Отже, за здійсненим судом розрахунком, загальний розмір інфляційних втрат за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 становить 36733,43 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат лише у розмірі 36733,43 грн. В іншій частині вимоги щодо стягнення інфляційних втрат заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 ГПК країни суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОНІЙ-АГРО" (67843, Одеська обл., Овідіопольський р-н., с. Роксолани, вул. Польова, буд. 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" (09170, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Шкарівка, вул. Миру, буд. 4; ) суму основного боргу у розмірі 75000,00 грн, суму 3% річних у розмірі 6739,04 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 36733,43 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,06 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Рішення підписано 02.04.2025.

Суддя Нікітенко С.В.