УХВАЛА

03 квітня 2025 року

м. Київ

cправа № 908/2948/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.

представників учасників справи:

скаржника - Литвиненко С.С.,

Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" - Гей В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства "Банк кредит Дніпро"

про відвід суддів Картере В.І. - головуючий, Пєсков В.Г. від розгляду справи №908/2948/23

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 (колегія суддів у складі: Мороз В.Ф. - головуючий, Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.)

у справі №908/2948/23

за заявою Фізичної особи ОСОБА_1

про неплатоспроможність,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 (далі - скаржниця) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2024, ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 та постановити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на стадію розгляду питання про відкриття апеляційного провадження.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №908/2948/23 визначено склад колегії суддів: Картере В.І. (головуючий), судді -Білоус В.В., Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2024.

Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №908/2948/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2024.

Ухвала мотивована тим, що в матеріалах справи №908/2948/23 та в Єдиному державному реєстрі судових рішень України відсутня ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, а ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2024, якою поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 не належить до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 287 ГПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23, призначено її розгляд в судовому засіданні.

Ухвалою Верховного Суду від 06.02.2025 зупинено касаційне провадження у справі №908/2948/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №913/769/21 та оприлюднення повного тексту відповідного судового рішення та зупинено дію постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Наведена ухвала мотивована тим, що під час підготовки справи до розгляду Верховний Суд з`ясував, що ухвалою Верховного Суду від 04.12.2024 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №913/769/21 за касаційними скаргами Фермерського господарства "Криничне" на рішення Господарського суду Луганської області від 07.12.2022, постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2024, Товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2024/

При цьому, ухвалу Верховного Суду у справі №913/769/21 мотивовано необхідністю відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.10.2024 у справі №925/1341/22 щодо можливості скасування постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої за наслідками розгляду апеляційної скарги, у зв`язку із скасуванням ухвали про поновлення строку з посиланням на п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України з мотивів необґрунтованого поновлення строків судом апеляційної інстанції на апеляційне оскарження.

Об`єднана палата Верховного Суду ухвалою від 11.02.2025 повернула справу №913/769/21 колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 20.02.2025 вказану справу за касаційними скаргами Фермерського господарства "Криничне" призначено у судовому засіданні на 19.03.2025.

У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В.В., розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 17.03.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №908/2948/23 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.

Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2025, враховуючи те, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі №908/2948/23 усунуто, поновлено провадження у цій справі, призначено її розгляд у судовому засіданні на 03.04.2025.

01 квітня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява від представника Акціонерного товариства "Банк кредит Дніпро" адвоката Гея В.Г. про відвід суддів Картере В.І. - головуючий, Пєсков В.Г. від розгляду справи №908/2948/23 (далі - Заява).

Заява мотивована тим, що при дослідженні касаційної скарги ОСОБА_1 та ухвал у справі №908/2948/23 вбачаються обставини, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності суддів Картере В.І. та Пєскова В.Г., зокрема щодо виходу за межі доводів касаційної скарги, порушення принципу змагальності судового процесу та порушення принципу правової визначеності.

Так, Заявник вказує, що касаційне провадження з розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 було відкрито з підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Проте, вказані судді, в порушення приписів ч. 1 ст. 300 ГПК України в ухвалі від 06.02.2025 про зупинення касаційного провадження у справі №908/2948/23, попри відсутність відповідних доводів в касаційній скарзі, зазначили, що під час розгляду справи суд має враховувати висновок Верховного Суду, який наведений у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.12.2020 у справі №521/2816/15-ц та в якій вирішувалося питання щодо якого в касаційній скарзі не наведено визначених в ч. 2 ст. 287 ГПК України підстав касаційного оскарження (тобто, висновок який існував декілька років до подачі касаційної скарги та який в касаційній скарзі не наводився).

На думку Заявника, вказаними суддями за відсутності відповідних доводів в касаційній скарзі здійснюється з власної ініціативи спроба віднайти підстави для скасування оскаржуваної постанови, що є грубим порушенням принципу змагальності, передбаченим ст. 13 ГПК України.

Заявник вважає, що про порушення принципу змагальності свідчить надання переваги скаржнику при вирішенні питання про зупинення дії постанови апеляційного господарського суду. Так, вирішення питання щодо зупинення дії постанови апеляційного господарського суду на підставі усного клопотання, без надання доказів та можливості іншим учасникам провадження надати свої доводи та заперечення є грубим порушенням принципу змагальності, що викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності суду.

Заявник вказує, що судді порушили принцип правової визначеності, оскільки ухвалою від 19.12.2024 Верховний Суд відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, а в ухвалі від 06.02.2025 Верховний Суд за відсутності будь-яких нових доказів зупинив дію оскаржуваної постанови апеляційної інстанції.

Крім того, Заявник вказує, що ухвала Верховного Суду від 06.02.2025 суперечить змісту ч. 1 ст. 332 ГПК України, враховуючи, що зупиненням дії постанови апеляційного суду, якою вирішено питання щодо відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фактично створено ситуацію невизначеності для всіх кредиторів ОСОБА_1 і вказаним зупиненням не може відновлюватись провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, оскільки постанова апеляційного господарського суду не скасована.

Зазначені обставини, на думку Заявника, є підставою для відводу суддів Верховного Суду Картере В.І., Пєскова В.Г. від розгляду справи №908/2948/23.

Верховний Суд вважає за необхідне зауважити на такому.

Відповідно до ч. 2 ст. 304 ГПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 9 КУзПБ (яка набрала чинності з 01.01.2025) скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство (неплатоспроможність), що підлягають оскарженню.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, незважаючи на те, що ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2024 та від 19.09.2024 не належать до переліку ухвал, які можуть бути окремо оскаржені від постанови суду апеляційної інстанції у касаційному порядку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 287 ГПК України, однак, враховуючи наведені вимоги ч. 1 ст. 300, ч. 2 ст. 304 ГПК України, якщо доводи щодо незаконності такої ухвали включені до касаційної скарги в якій оскаржується і судове рішення, яке підлягає касаційному оскарженню, то таким доводам касаційної скарги має бути надана відповідна оцінка під час касаційного перегляду справи.

У зв`язку з викладеним, посилання Заявника на те, що за відсутності відповідних доводів в касаційній скарзі суддями Картере В.І. та Пєсковим В.Г. здійснюється з власної ініціативи спроба віднайти підстави для скасування оскаржуваної постанови, що є грубим порушенням принципу змагальності, передбаченим ст. 13 ГПК України, є безпідставними та спростовується змістом поданої касаційної скарги.

Відповідно до змісту касаційної скарги, підставою для оскарження ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2024 про поновлення строку та відкриття апеляційного провадження є п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.06.2024 у справі №910/12482/23 щодо застосування ч. 1 ст. 254 ГПК України, а підставою для оскарження ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 є п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме відсутність висновку Верховного суду щодо застосування ч. 2 ст. 260 ГПК України у взаємозв`язку з ч. 11 ст. 176 ГПК України.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті (тобто ухвал), є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, відповідно до змісту абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України під час оскарження до суду касаційної інстанції ухвал достатньо вказати у касаційній скарзі про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до змісту ухвали Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №908/2948/23, під час підготовки справи до розгляду Верховний Суд з`ясував, що ухвалою Верховного Суду від 04.12.2024 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №913/769/21, яку мотивовано необхідністю відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.10.2024 у справі №925/1341/22 щодо можливості скасування постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої за наслідками розгляду апеляційної скарги, у зв`язку із скасуванням ухвали про поновлення строку з посиланням на п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України з мотивів необґрунтованого поновлення строків судом апеляційної інстанції на апеляційне оскарження.

Отже, під час касаційного перегляду справи Верховний Суд з`ясував, що на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передано питання, яке стосується доводів, наведених у касаційній скарзі як підстава для скасування оскаржуваної постанови з причин порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В силу правової позиції, яка була викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/10947/17, судам слід враховувати останню позицію суду касаційної інстанції.

Отже, врахування Верховним Судом правової позиції, на яку немає посилання в касаційній скарзі, є не виходом за межі ч. 1 ст. 300 ГПК України, а є завданням Верховного Суду для забезпечення сталості та єдності судової практики.

Верховний Суд вважає безпідставними доводи Заявника про порушення Верховним Судом приписів ч. 1 ст. 300 ГПК України, оскільки вони спростовуються наведеним вище.

Згідно з ч. 1 ст. 332 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Так, відповідно до змісту ухвали від 06.02.2025 Верховний Суд виходив з того, що зупинення провадження у справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №913/769/21 впливає на строки розгляду справи, яка переглядається, а тому з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження, Верховний Суд вважав за доцільне зупинити дію постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23 до закінчення її перегляду в касаційному порядку, оскільки у судовому засіданні 06.02.2025 представник Гряник Я.М. завив повторне клопотання про зупинення дії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Верховний Суд зауважує, що зупинення виконання рішення суду, зупинення дії рішення суду є правом суду і належить до дискреційних повноважень суду, тоді як в ухвалі наведено достатнє обґрунтування щодо підстав для зупинення дії постанови суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, доводи Заявника щодо надання відвертої переваги скаржнику під час вирішення питання про зупинення дії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції є безпідставними та спростовуються наведеним вище.

Крім того, стосовно викладених в заяві доводів про те, що ухвала Верховного Суду від 06.02.2025 про зупинення касаційного провадження у справі №908/2948/23 та про зупинення дії постанови суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, слід зазначити, що згідно з приписами ч. 4 ст. 35 ГПК України, висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Верховний Суд зауважує, що мета відводу чи самовідводу - забезпечити безсторонній розгляд справи. Водночас, суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 04.02.2016, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Право на самовідвід також відображено у тексті Бангалорських принципів поведінки суддів, відповідно до яких незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Зміст принципу незалежності у цьому документі розкрито через сферу його застосування, зокрема, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.

Отже, заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у випадку неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.

Норма про самовідвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, проте, відповідно до положень процесуальних кодексів, заявлений самовідвід має бути мотивований.

Зловживання правом на самовідвід полягає у використанні незначного приводу для уникнення розгляду справи, що позначається як на якості правосуддя, так і на дотриманні розумних строків.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що обставини, які б свідчили про неможливість ухвалення суддями у справі №908/2948/23 об`єктивного рішення у справі відсутні, тому підстав для заявлення вказаними суддями самовідводу у цій справі немає, тоді як в іншому випадку це буде зловживанням правом на самовідвід.

Частиною 3 ст. 38 ГПК України врегульовано порядок подання учасником справи заяви про відвід, а саме, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Обставини, на які посилається заявник, пов`язані з постановленням Верховним судом ухвал від 12.11.2024, від 17.12.2024 та від 06.02.2025.

Ухвала Верховного Суду від 06.02.2025 надіслано в електронний кабінет Акціонерного товариства "Банк кредит Дніпро" та доставлено 11.02.2025 о 01:34, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду, яка отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

Отже, дводенний строк для заявлення відводу вказаним суддям, з урахуванням відправлення заявнику судового рішення 11.02.2025, сплинув 14.02.2025.

Посилання Заявника на те, що заява про відвід подана в межах строку, передбаченого ст. 38 ГПК України, у зв`язку з тим, що йому, як адвокату Заявника, було доручено надавати правову допомогу Банку лише 31.03.2025 є необґрунтованими, оскільки учасником у справі є банк, а не його представник.

Верховний Суд зауважує, що будь-які обставини, пов`язані із внутрішньою організацією роботи юридичної особи, не скасовують законодавчо передбачені вимоги до сторони щодо неухильного виконання процесуальних обов`язків та користування своїми правами у встановлені строки, отже недоліки в організації роботи товариства (зокрема, заміна адвоката та доручення новому адвокату здійснювати представництво товариства в суді) не можуть вважатись поважними обставинами, з якими закон пов`язує можливість поновлення процесуальних строків.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що відвід заявлений скаржником поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 38 ГПК України, заява Акціонерного товариства "Банк кредит Дніпро" про відвід суддів Картере В.І., Пєскова В.Г. підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 35, 38, 118, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства "Банк кредит Дніпро" про відвід суддів Картере В.І., Пєскова В.Г. від розгляду справи №908/2948/23 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Пєсков