ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. Справа № 911/229/25

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Логістікс Інтернешнл»

про стягнення 60 000, 00 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.01.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслану засобами поштового зв`язку позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» (далі - ТОВ «Бізнес-Рейс» / позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Логістікс Інтернешнл» (далі - ТОВ «Оріон Логістікс Інтернешнл» / відповідач) про стягнення 60 000, 00 грн заборгованості за договором про транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів № 07/09/2023-1 від 07.09.2023 (далі - спірний договір).

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Бізнес-Рейс» посилається на обставини неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірним договором в частині сплати повного обсягу наданих послуг з перевезення.

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.01.2025 залишив позовну заяву ТОВ «Бізнес-Рейс» без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

28.01.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслану ТОВ «Бізнес-Рейс» засобами поштового зв`язку заяву про усунення недоліків позовної заяви, за змістом якої позивач подав письмові пояснення на виконання вимог вказаної ухвали разом з доказами на їх підтвердження.

Господарський суд Київської області ухвалою від 03.02.2025 у справі № 911/229/25, зокрема, прийняв позовну заяву ТОВ «Бізнес-Рейс» до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, встановив строк ТОВ «Оріон Логістікс Інтернешнл» протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання у письмовій формі відзиву на позов та додаткових доказів по справі (за наявності) разом з доказами направлення копій відзиву і вказаних доказів іншій стороні.

Втім відповідач не скористався наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) правом та відзив на позовну заяву не надав, як і не надав жодних доказів у справі.

Водночас суд вчинив усі залежні від нього дії для повідомлення ТОВ «Оріон Логістікс Інтернешнл» про розгляд цієї справи, зокрема, копію ухвали Господарського суду Київської області про відкриття провадження було надіслано відповідачу до його персонального кабінету у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа.

В розрізі викладених обставин суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 1, 4, 5 ст. 6, ч. 6, 11 ст. 242 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та / або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у справі № 911/229/25 суд офіційно оприлюднив у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua (далі - Реєстр), як наслідок, відповідне судове рішення знаходиться у вільному доступі, оскільки за змістом ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі «Судова влада України».

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачу надано право бути обізнаним із відповідним судовим провадженням та можливість реалізувати право на подання заяв та / або письмових пояснень стосовно власної позиції по суті спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

УСТАНОВИВ:

Як випливає з наявної в матеріалах справи копії договору, 07.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оріон Логістікс Інтернешнл» (за договором - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» (за договором - перевізник) укладено договір № 07/09/2023-1 про транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів (далі - договір), згідно із п. 1.1 якого предметом договору є взаємовідносини сторін, які виникають при транспортному обслуговуванні вантажів, що надаються експедитором для перевезення автомобільним транспортом перевізника (або його субпідрядників, довіреними особами, яких він являється) в міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Положеннями п. п. 2.2, пп. 3.1.7 п. 3.1, пп. 3.2.1, 3.2.4 п. 3.2, п. п. 4.3, 4.4, 9.4 договору визначено, що конкретні умови перевезення обумовлюються в заявці на кожне перевезення, яка є невід`ємною частиною договору і має юридичну силу, навіть якщо вона отримана або передана за допомогою факсимільного зв`язку, як додатковий договір або додаток до договору.

Експедитор зобов`язаний вчасно на підставі п. 4.4 договору проводити розрахунки з перевізником.

Перевізник зобов`язаний забезпечити подачу під завантаження транспортного засобу, придатного і повністю готового до перевезення обумовленого вантажу сторонами, а також забезпечити доставку зазначеного вантажовідправником вантажу в обумовлений термін до місця призначення і видати його отримувачу, вказаному у товаро-транспортній накладній.

Порядок і термін оплати обумовлюються в разовій заявці, що направляється перевізнику перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень).

Оплата послуг перевізника здійснюється експедитором згідно ст. 929 Цивільного кодексу України, а саме безготівковим шляхом на розрахунковий рахунок перевізника із коштів, що були перераховані замовником за перевезення на розрахунковий рахунок експедитора, згідно належним чином оформлених актів виконаних робіт на протязі 30-ти банківських днів, якщо інше не обумовлене в заявці.

Договір являється безтерміновим та діє з моменту підписання і до повного виконання зобов`язань по договору.

Копія договору наявна в матеріалах справи.

На виконання умов п. 2.2 договору між сторонами погоджена заявка № 1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом на таких основних умовах: маршрут перевезення: Стамбул (Туреччина) - Чорноморськ-Одеса (Україна); дата завантаження: 07.09.2023 - 08.09.2023; дата вивантаження: 10 робочих днів від дати замитнення авто; вартість послуг: 3 000 доларів США по курсу НБУ, безготівковий розрахунок після отримання документів протягом 7 банківських днів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ним належним чином та без будь-яких зауважень було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу за погодженим у заявці маршрутом, що підтверджується, зокрема, міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № -1, № -2, № -3, № , № -1, у яких в п. 24 містяться відмітки вантажоодержувачів про отримання вантажу.

Додатковим підтвердженням належного виконання перевезення, на яке також посилається позивач, є підписаний сторонами акт про надання послуг № 1317 від 21.09.2023, відповідно до умов якого перевізником було надано послуги вантажних перевезень автомобільним транспортом за маршрутом Стамбул (Туреччина) - Чорноморськ / Одеса (Україна) (ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2) на загальну суму 111 534,00 грн.

В розрізі зазначених обставин позивач також звернув увагу, що вартість послуг, обумовлена в пункті заявки та встановлена у розмірі 3 000,00 доларів США, підлягає сплаті в гривнях за курсом НБУ. Однак дата, на яку визначається курс, ні заявкою, ні умовами договору не передбачена. Відповідно до загальних правил (звичаїв ділового обороту), що склалися у сфері міжнародних перевезень, у таких випадках застосовується курс НБУ, встановлений на день розвантаження. З огляду на викладене, з урахуванням останнього дня розвантаження за зазначеними вище CMR-накладними - 21.09.2023, вартість перевезення становить 109 705,80 грн, оскільки на цю дату курс НБУ становив 36, 5686 грн за 1 долар США. Водночас, з урахуванням особливостей спірного перевезення (наднормові простої), в акті надання послуг № 1317 сторони за взаємною згодою погодили суму до сплати в розмірі 111 534,00 грн.

Також позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 1317 від 21.09.2023 на суму 111 534, 00 грн.

Позивач зазначає, що документи, які є підставою для проведення розрахунків, були надіслані ТОВ «Оріон Логістікс Інтернешнл» 28.09.2023 через поштового перевізника «Нова пошта» за експрес-накладною № 2132 та отримані адресатом 30.09.2023.

Разом з тим, враховуючи визначений у заявці № 1 строк оплати послуг, який становить 7 банківських днів після отримання оригіналів документів, позивач зазначає, що ТОВ «Оріон Логістікс Інтернешнл» не виконало своє грошове зобов`язання. Натомість 24.11.2023 відповідач сплатив частину вартості наданих послуг у розмірі 51 534, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5622 із призначенням платежу: «оплата за послуги міжнародного перевезення вантажу зг. рах. № 1317 від 21.09.2023 р., без ПДВ».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та заявки № 1 не здійснив оплату за надані послуги у повному обсязі. Таким чином, в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість перед ТОВ «Бізнес-Рейс» в розмірі 60 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд відповідно до ст. 165 ГПК України, здійснює розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно приписів ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із приписами п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду зазначеного, суд дійшов висновку, що підписання між сторонами договору № 07/09/2023-1 про транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів від 07.09.2023 свідчить про виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін, правовідносини яких підпадають під правове регулювання Глав 64, 65 ЦК України.

Так відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Водночас згідно приписів ст. 307 ГК України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ч. 2 ст. 908, ч. 3 ст. 909, ч. 1 ст. 916 ЦК України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

За перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Із наявних у матеріалах справи доказів суд установив, що перевізником належним чином виконано зобов`язання за договором, зокрема, здійснено перевезення вантажу за погодженим маршрутом та у встановлені строки. Належне виконання підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № -1, № -2, № -3, № , № -1, відмітками вантажоодержувачів про отримання вантажу та підписаним обома сторонами актом про надання послуг № 1317 від 21.09.2023, який, в свою чергу, містить посилання на спірний договір та заявку № 1.

Натомість доказів повної оплати виконаного перевезення матеріали справи не містять.

Матеріали справи, зокрема платіжна інструкція № 5622 від 24.11.2023 та довідка № 102.40/0119-15-607 від 24.01.2025, видана Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», підтверджують оплату відповідачем послуг міжнародного перевезення вантажу лише на суму 51 534,00 грн.

Згідно приписів ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду викладених обставин, зокрема, погоджених сторонами умов заявки № 1 щодо перевезення, вартості та оплати послуг, підписаного акта про надання послуг № 1317 від 21.09.2023 на суму 111 534,00 грн, виставленого позивачем рахунку на оплату на суму 111 534, 00 грн, а також факту часткової сплати відповідачем 51 534, 00 грн вартості перевезення, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості.

Враховуючи відсутність в матеріалах означеної справи належних та допустимих доказів сплати ТОВ «Оріон Логістікс Інтернешнл» вартості наданих ТОВ «Бізнес-Рейс» послуг перевезення в межах транспортно-експедиційного обслуговування по договору № 07/09/2023-1 в загальному розмірі 60 000, 00 грн (111 534,00 грн - 51 534, 00 грн), суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача 60 000, 00 грн заборгованості.

Поряд з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати понесені на правову допомогу адвоката у розмірі 8 300, 00 грн та «гонорар успіху» в розмірі 2 000, 00 грн у випадку задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 123, ч. 1-3 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з позовною заявою в якості доказів підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу в сумі 8 300, 00 грн позивач надав копії: договору про правову допомогу від 03.01.2025, акта приймання-передачі наданих послуг від 08.01.2025, квитанції до прибуткового касового ордера № 04-01 від 08.01.2025 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 507 від 16.05.2008. Також в матеріалах справи наявна довіреність від 03.01.2025, якою ТОВ «Бізнес-Рейс» уповноважило адвоката Адвокатського бюро «Лози» Лозу Віктора Миколайовича представляти інтереси товариства в суді.

Як випливає з наявної в матеріалах справи копії договору, 03.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» (за договором - довіритель) та Адвокатським бюро «ЛОЗИ» (за договором - повірений) укладено договір про правову допомогу, відповідно до п. п. 1.1, 2.1, 2.3, 6.1 якого, повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити такі дії: надати правову допомогу у спорі, що виник із ТОВ «Оріон Логістікс Інтернешнл». З цією метою: здійснити огляд, вивчення, аналіз та попередню правову оцінку документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням (4 год); провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу (0,5 год); здійснити аналіз судової практики (1 год); провести арифметичні розрахунки (0,5 год); підготувати пакет документів, необхідних для звернення до суду, підготувати позовну заяву (9 год); вчинити інші дії необхідні для розгляду справи та її повного юридичного супроводу (4 год).

За здійснення дій, що визначені у п. 1.1 цього договру, довіритель сплачує повіреному винагороду у розмірі 8 300, 00 грн.

При задоволенні позову довіритель сплачує повіреному премію (гонорар успіху) у сумі 2 000, 00 грн.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання.

Виконання договору про правову допомогу з боку Адвокатського бюро «ЛОЗИ» підтверджується оформленим між сторонами актом приймання-передачі наданих послуг від 08.01.2025, з якого випливає, що повірений надав на користь довірителя юридичні послуги з правової допомоги у спорі, що виник з ТОВ «Оріон Логістікс Інтернешнл», а замовник прийняв надані послуги, що зазначені нижче:

- огляд, вивчення, аналіз та попередня правову оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням - 4 год;

- проведення заходів досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу - 0,2 год;

- аналіз судової практики - 1 год;

- проведення арифметичних розрахунків - 0,15 год;

- підготовка пакета документів, необхідних звернення до суду, підготовка позовної заяви - 9 год;

- вчинення інших дії необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу, в т.ч. забезпечення виконання судового рішення - 4 год.

Узгоджена сторонами вартість наданих послуг становить 8 300, 00 грн. Цим актом закріплюється факт належного надання послуг, а також відсутність взаємних претензій сторін за надані виконавцем послуги.

Довірителем оплачені зазначені послуги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 04-01 від 08.01.2025 на суму 8 300,00 грн.

В розрізі викладеного, суд зазначає, що Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Приписами ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

З наявної в матеріалах справи копії договору про правову допомогу від 03.01.2025, суд встановив, що розмір гонорару визначено у фіксованому розмірі.

Отже визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та / або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», при цьому враховувати положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ч. 4-6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечень щодо розміру судових витрат на правничу допомогу чи клопотання про зменшення суми витрат від відповідача не надходило.

Дослідивши подані позивачем докази понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на фактичний об`єм послуг, наданих ТОВ «Бізнес-Рейс» адвокатом Лозою В.М., складність спору у цій справі, беручи до уваги зазначені норми законодавства, зокрема положення ч. 4 ст. 129 ГПК України, принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, а також враховуючи відсутність заперечень відповідача проти стягнення судових витрат та задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати позивача на правову допомогу у розмірі 8 300, 00 грн є співмірними, пропорційними та необхідно розумними під час розгляду цієї справи, а тому належать до стягнення з відповідача.

Щодо гонорару успіху в розмірі 2 000, 00 грн, суд зазначає таке.

Суд зауважує, що чинне законодавство не містить визначення такого виду гонорару як «гонорар успіху». Зокрема, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правила адвокатської етики надають визначення поняття «гонорар» без поділу цього поняття на види. При цьому норми зазначених Закону та Правил не передбачають такі різновиди винагороди (гонорару) як основний, додатковий чи «гонорар успіху», що свідчить про те, що поняття «гонорар», яке міститься у зазначених нормативно-правових актах, є загальним, під яким розуміється як основна, так і додаткова винагороди.

Натомість Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху», як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Водночас Велика Палата Верховного Суду в цій постанові вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також необхідно зазначити, що «гонорар успіху», погоджений сторонами у договорі під відкладальною умовою (у разі досягнення результату) є складовою частиною гонорару адвоката і належить до судових витрат, а відтак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати, зокрема, і «гонорар успіху» за критерієм розумності таких витрат, їх співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони справи.

Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

В розрізі викладеного суд доходить висновку, що судові витрати на правничу допомогу у вигляді «гонорару успіху», які позивач просить стягнути з відповідача, за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді («гонорар успіху») на додачу до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони також домовилися в договорі про правничу допомогу.

У постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За таких обставин суд вважає, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача на підставі договору про правову допомогу сума «гонорару успіху» не є безумовною підставою для відшкодування у зазначеному розмірі за рахунок відповідача, оскільки не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Зокрема, ці витрати не мають характеру необхідних, без понесення яких у позивача була б відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси.

Отже враховуючи всі аспекти та малозначність цієї справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування «гонорару успіху» за рахунок відповідача.

Щодо судового збору, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Логістікс Інтернешнл» (вул. Київська, буд. 6-В, офіс 1, м. Вишневе, Київська обл., 08132, ідентифікаційний код 41344139) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» (вул. Ватутіна, буд. 61-А, с. Вербка, Ковельський р-н, Волинська обл., 45032, ідентифікаційний код 33199331):

- 60 000 (шістдесят тисяч) грн 00 коп. заборгованості;

- 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору;

- 8 300 (вісім тисяч триста) грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 07.04.2025.

Суддя П.В.Горбасенко