ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2025 р. Справа №914/1568/24

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді (доповідача) МАТУЩАКА О.

суддів КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

а участю секретаря судового засідання - ТЕЛИНЬКО Я.П.

представники сторін :

від позивача Бень В.Е. ( адвокатка);

від відповідача Кабаль А.І. (адвокат) і керівник Космодем`янський Сергій Валентинович (в порядку самопредставництва);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України (вх.ЗАГС №01- 05/3789/25 від 31.12.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 ( повне рішення 13.12.2024, суддя Крупник Р.В. )

у справі №914/1568/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку На Залізничній, м. Львів

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернулося ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Залізничній» про стягнення 1 780 078, 25 грн., з яких: 1 307 967,23 грн. основного боргу, 324 304,20 грн. пені, 95`577,42 грн. інфляційні втрати, 52`229,40 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України та визначений постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

У зв`язку із відсутністю постачання природного газу відповідачу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2021, автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії», тобто позивача. Відповідно спожитий відповідачем природний газ віднесено до об`ємів поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача та віднесення газу, спожитого ним, до портфеля постачальника «останньої надії» підтверджується листом оператора ГТС №ТОВВИХ-24-2498 від 20.02.2024, інформацією щодо остаточно алокації відборів споживача, інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ.

Таким чином, позивач, свої зобов`язання він виконав належним чином та поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1 307 967,23 грн. за період з 01.09.2022 по 30.09.2022. Разом з цим, відповідач не здійснив жодних оплат вартості поставленого природного газу, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість, на яку нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Господарський суд Львівської області від рішенням від 02.12.2024 позов задовольнив частково. Стягнув з ОСББ «На Залізничній» на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 96 185,67 грн. основного боргу, 1 740,96 грн. пені, 7 028,60 грн. інфляційних втрат, 3 840,86 грн. 3% річних та 1305,55 грн. судового збору, у задоволенні решти вимог відмовив. Також стягнув з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСББ «На Залізничній» 9 390,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що оскільки відповідачем допущено порушення грошових зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, вимоги позивача про стягнення штрафу, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Водночас, відмовляючи у стягненні 715 007,10 грн пені та 1 416 944,35 грн штрафу у зв`язку із зменшенням таких на 50%, суд обґрунтував рішення тим, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам справи, які мають юридичне значення, буде стягнення пені та штрафу у розмір 50% від нарахованої суми.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ «Газопостачальна компанія Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини:

- ОСББ не заперечує факту споживання газу у зазначеному обсязі, проте не оплатило жодної гривні, а тому має виконати зобов`язання згідно договору;

- підписання договору не обов`язкове факт споживання вважається акцептом умов типового договору постачальника «останньої надії», а тому договір діє з моменту початку споживання газу;

- суд неправильно встановив обставини справи, оскільки позивач не надав, а відповідач не отримав житлово-комунальні послуги, так як зазначений вище договір регулює правовідносини між сторонами щодо постачання природного газу, який відповідач використовує для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;

- вартість газу визначається відповідно до Закону «Про ринок природного газу», є єдиною для всіх споживачів постачальника «останньої надії» і публікується на сайті компанії;

- суд помилково вважав ОСББ побутовим споживачем та застосував пільгову ціну газу (7,95689 грн). Позивач, як постачальника «останньої надії», не підпадає під категорію постачальників зі спецобов`язками (ПСО), тож не має обов`язку постачати газ за пільговими цінами;

- суд помилково застосував до правовідносин у цій справі постанову Кабінету Міністрів України №206 щодо заборони штрафів, оскільки ОСББ юридична особа, а не фізична особа (населення), тому на нього не поширюється заборона стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Також заперечує проти стягнення із нього на користь відповідача 9 390, 00 грн витрат на правничу допомогу, оскільки такі є необґрунтованими. Вважає, що ця справа не є надскладною, не потребує значних зусиль чи специфічних знань, а в матеріалах справи із поданих представником відповідач документів є лише відзив та клопотання про стягнення судових витрат.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції правильно врахував те, що із аналізу сукупності нормативних актів випливає, що ОСББ має особливий статус, адже є неприбутковим непідприємницьким товариством, що не споживає газ для власних потреб, а використовує його для потреб співвласників. Суд взяв до уваги, що згідно правових висновків, викладених у постанові від….. у справі №916/3837/21, Верховний Суд визнав ОСББ колективним побутовим споживачем. Відтак позивач неправомірно застосував тарифи для непобутових споживачів (понад 91 тис. грн/1000 мі), тоді як для ОСББ як побутового тариф становив 7956,89 грн/1000 мі. У договорі чітко розрізняється відповідальність для побутових і непобутових споживачів, а позивач застосував санкції для непобутових споживачів, що є неправомірним. При цьому, закон встановлює мораторій на підвищення цін для ОСББ, оскільки такі діють як для населення, та забороняє нарахування пені, інфляційних та процентів за несвоєчасну оплату послуг для населення.

Вважає суму заборгованості неузгодженою, адже ОСББ неодноразово направляло заперечення щодо виставленої вартості, акти приймання-передачі не підписувало, що спростовує твердження позивача про "беззаперечне споживання". Також ОСББ просило позивача перерахувати вартість поставленого газу, але отримало відмову.

Заперечує проти доводів апелянта щодо наявності підстав для скасування рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі є підтверджені, пропорційні до справи, тому підлягають стягненню.

Інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, сторонами подано не було.

13.03.2025 в судовому засіданні взяли участь представники позивача та відповідача, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території України відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №917-р від 22.07.2020 ГК «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої» надії» строком на три роки як переможця конкурсу.

Матеріалами справи, зокрема листом Оператора ГТС №ТОВВИХ-24-2498 від 20.02.2024 (т.1, а.с. 21-22) підтверджується те, що відповідача, ОСББ «На Залізничній», було зареєстровано у реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» із присвоєнням йому ЕІС-коду 56XQ00014CM0H000.

В інформаційній платформі Оператора (т.1, а.с. 27) споживач з ЕІС-кодом 56XQ00014CM0H000 був закріплений за постачальником «останньої надії» ТОВ ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В) у період з 01.09.2022 по 30.09.2022.

З Інформації щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ00014CM0H000 (т.1, а.с. 27) вбачається, що відповідач у вересні 2022 року спожив 12,08835 тис. м.куб. природного газу, котрий поставив позивач як постачальник «останньої надії».

У зв`язку із цим, 21.10.2022 позивач направив відповідачу для підписання типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії (т. 1, а.с. 13-14), рахунок на оплату №25964 від 10.10.2022 за природний газ за період з 01 по 30 вересня 2022 року (т., 1 а.с. 18) та акт приймання-передачі природного газу №12533 від 30.09.2022 (т. 1, а.с. 19).

Як вбачається з рахунку №25964 від 10.10.2022 та акту приймання-передачі №12533 від 30.09.2022, загальна вартість поставленого у вересні 2022 року природного газу становить 1 307 967,23 грн. з ПДВ. Вказана сума включає в себе обсяги і вартість природного газу, які вираховувалися щоденно за період з 01.09.2022 по 30.09.2022, виходячи із цін для непобутових споживачів, оприлюднених на офіційному веб-сайті ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Судом встановлено, що ОСББ «На Залізничній» не підписало направленого йому договору постачання природного газу постачальником останньої надії та акту приймання-передачі №12533 від 30.09.2022, а також не сплатило жодних коштів згідно рахунку №25964 від 10.10.2022.

Направлена відповідачу вимога позивача про сплату заборгованості №119/4.1.2-38597-2023 від 27.09.2023 теж залишилася без задоволення зі сторони ОСББ «На Залізничній».

Враховуючи це, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 1 307 967,23 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 324 304,20 грн. пені, 52 229,40 грн. 3% річних та 95 577,42 грн. інфляційних втрат.

Оцінка суду.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у ній виник у зв?язку із неналежним виконанням ОСББ «На Залізничній» умов договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».

В абз. 4 ч. 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним.

Пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (надалі - Правила №2496), передбачено, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Як встановлено судом першої інстанції, що хоча у матеріалах справи відсутній підписаний між ГК «Нафтогаз України» та ОСББ «На Залізничній» примірник договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», однак такий вважається укладеним 01.09.2022, оскільки саме у цей день відповідно до відомостей з інформаційної платформи оператора газотранспортної системи розпочалося постачання природного газу відповідачу.

Факт укладення договору на підставі вносення ОСББ «На Залізничній» до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» встановлено судом першої інстанції та не оскаржується у цій частині сторонами.

Матеріалами справи підтверджується те, що в спірний період відповідач спожив природний газ обсягом 12,08835 тис. м.куб.

Пунктом 4.3. Договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» передбачено, що постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

В цей же час, згідно пункту 4.4. Договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2022 позивач направив відповідачу рахунок на оплату №25964 від 10.10.2022 за поставлений природний газ на суму 1 307 967,23 грн. з ПДВ.

Визначаючи розмір оплати, ГК «Нафтогаз України» виходило із щоденно спожитих відповідачем обсягів газу в період з 01.09.2022 по 30.09.2022 та щоденних цін ПОН для непобутових споживачів.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що суд першої інстанції помилково визнав ОСББ побутовим споживачем та застосував пільгову ціну газу (7,95689 грн). Позивач, як постачальника «останньої надії», не підпадає під категорію постачальників зі спецобов`язками (ПСО), тож не має обов`язку постачати газ за пільговими цінами. Тому вартість газу визначається відповідно до Закону «Про ринок природного газу», є єдиною для всіх споживачів постачальника «останньої надії» і публікується на сайті компанії.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, з огляду на таке.

За змістом ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» споживачем вважається фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (п. 37 ч. 1). В цей же час, побутовим споживачем є фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п. 23 ч. 1).

Таким чином, з наведеного вбачається, що чинне законодавство України до побутових споживачів природного газу відносить лише фізичних осіб, які використовують газ для власних побутових потреб. Натомість, фізичні особи-підприємці або юридичні особи вважаються непобутовими споживачами.

Враховуючи правовий статус відповідача, зокрема те, що він є юридичною особою, державну реєстрацію котрої проведено 27.04.2016, в силу положень пункту 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» він не належить до побутових споживачів.

Водночас колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при вирішенні питання щодо вартості газу, поставленого позивачем, як постачальником «останньої надії», необхідно керуватися не лише суб`єктним статусом відповідача, але й особливостями цього статусу і законодавчими випадками встановлення ціни природного газу для ОСББ з урахуванням цих особливостей.

Так, правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, а також особливості статусу цих об`єднань визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-ІІІ від 29.11.2001 (надалі - Закон № 2866-ІІІ).

За змістом ст. 1 цього Закону об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (надалі - об`єднання) - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Статтею 4 Закону № 2866-ІІІ передбачено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління (ч.1 ст. 12 Закону № 2866-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку`співвласники зобов`язані разом з іншим забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна.

Згідно із ст. 12 вказаного Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави дійти висновку, що ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно окремого спеціалізованого Закону № 2866-ІІІ, має статус неприбутковості, та не є суб`єктом господарювання. Об`єднання не є фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а як юридична особа воно не має свого власного споживання. Природний газ, що постачається в багатоквартирний будинок використовується задля функціонування спільного майна співвласників (зокрема, роботи індивідуального теплового пункту, котелень, тощо) та для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників (теплопостачання, гарячого водопостачання і інше).

Подібного за змістом правового висновку щодо статусу ОСББ (однак в частині споживання електричної енергії) притримується також Верховний Суд в постановах від 30.11.2022 у справі №916/3837/21 та від 13.02.2024 у справі №922/1717/23).

Як вбачається зі Статуту ОСББ «На Залізничній» (т. 1 а.с. 152-164), відповідач створений власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №7В, що розташований у м. Львові на вул. Залізничній. Мета створення, завдання та предмет діяльності відповідача повністю відповідає законодавчо встановленим меті та завданням, що наведені вище.

В матеріалах справи відсутні прямі докази, які підтверджують наявність в ОСББ «На Залізничній» котельні та для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників (теплопостачання, гарячого водопостачання і інше), однак в суду першої та апеляційної інстанцій не виникає сумнівів щодо існування такої, оскільки вказаний факт не заперечувався жодною із сторін та підтверджується іншими доказами у справі, зокрема укладеними відповідачем та ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» Договорами №7008-ГВП-21 від 22.06.2022, а також №7274-ПСО-21 від 30.09.2022 (т. 1 а.с. 101-131).

Зокрема, як вбачається з вказаних Договорів, їх укладено на виконання Положень про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії (надалі - Положення про ПСО), затверджених постановою КМУ №637 від 31.05.2022 (Договір №7008-ГВП-21 від 22.06.2022) та постановою №812 від 29.07.2022 (Договір №7274-ПСО-21 від 30.09.2022).

Зміст наведених Положень про ПСО свідчить, що на їх виконання укладаються договори про постачання природного газу між постачальниками та об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, що використовуватимуть природний газ для виробництва теплової енергії для потреб опалення та постачання гарячої води.

При цьому, як вбачається з Договору №7274-ПСО-21 від 30.09.2022, замовлений відповідачем фіксований обсяг природного газу (12,8 тис. куб.м.), що мав поставити ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» у вересні 2022 року відповідають обсягам газу, який в цей період поставив йому позивач, як постачальник «останньої надії» (12,08835 тис. м.куб.).

Необхідно наголосити, що з урахуванням особливого правового статусу ОСББ, нормами Закону № 2866-ІІІ також і передбачено спеціальну ціну природного газу, що придбавається останнім.

Так, відповідно до абзацу 7 статті 22 Закону № 2866-ІІІ об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень.

Як правомірно вказав суд першої інстанції, встановлення Законом № 2866-ІІІ спеціальної ціни для відповідача є саме тим законодавчим випадком (винятком) із загального правила постачання природного газу, в тому числі і постачальником «останньої надії», про котрі йде мова в пункті 4 розділу І Правил №2496, нормами якого врегульовано, що постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених законодавством України.

З огляду на все викладене вище, не зважаючи на той факт, що відповідач є юридичною особою та не підпадає під визначення побутового споживача, обгрунтованим є висновок місцевого господарського суду, що при визначенні суми заборгованості за спожитий у вересні 2022 природнй газ, необхідно брати ціни постачальника «останньої надії» для побутових споживачів.

З долученого відповідачем архіву цін ПОН для побутових споживачів (т. 1 а.с. 207) прослідковується, що ціна газу для населення в період з 01.05.2022 по 30.04.2023 становила 7,95689 грн. з ПДВ.

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий з 01.09.2022 по 30.09.2022 природний газ становить 96 185,67 грн.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості частково.

Окрім основної суми заборгованості, позивач також просив стягнути з відповідача 324304,20 грн. пені, 52229,40 грн. 3% річних та 95577,42 грн. інфляційних втрат, які нараховані на суму заборгованості, розраховану, виходячи із ціни за газ для непобутових споживачів.

В апеляційні скарзі скаржник вказує на те, що суд помилково застосував до правовідносин у цій справі постанову Кабінету Міністрів України №206 щодо заборони штрафів, оскільки ОСББ юридична особа, а не фізична особа (населення), тому на нього не поширюється заборона стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Щодо зазначених доводів апелянта, колегія суддів вказує, що такі не відповідають змісту мотивувальної частини рішення та є безпідставними.

Так, у рішенні суд першої інстанції зазначив, що відповідач, заперечуючи проти стягнення похідних сум заборгованості, покликається на положення постанови КМУ №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (далі Постанова №206), зміст котрих зводиться до того, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Норми Постанови №206 з моменту її прийняття декілька раз змінювалися і до 29.12.2023 передбачали, що від пені, інфляційних нарахувань та процентів за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги звільняється все населення України, а з 30.12.2023 і станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції населення в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії.

Суд не погодився із доводами відповідача про наявність підстав для звільнення його від пені та платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки положеннями Постанови №206 передбачено звільнення від вказаних платежів за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Положеннями ст. 14 вказаного Закону унормовано особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. Так, за змістом цієї статті за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

Водночас згідно із ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів. Індивідуальний договір про надання послуг з постачання та розподілу природного газу, послуг з постачання та розподілу електричної енергії укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги.

Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не належить до договору, за яким відповідачу надаються житлово-комунальні послуги в розумінні приписів наведеного Закону, оскільки такий договір не є індивідуальним, який укладається між співвласником багатоквартирного та виконавцем відповідної комунальної послуги.

Відтак суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що положення Постанови №206 до спірних правовідносини не застосовуються.

Враховуючи те, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 96 185,67 грн, то інфляційні втрати та 3% річних необхідно нараховувати на цю суму, а не на суму 1 307 967, 23 грн.

Отже, здійснивши перерахунок цих коштів в межах заявлених періодів, обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача 7 028,60 грн. інфляційних втрат та 3 840,86 грн. 3% річних.

Як вбачається з матеріалів справи, при розрахунку суми пені, позивач керувався умовами абзацу 1 пункту 4.5 Договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», яким передбачено пеню для непобутового споживача в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Однак, враховуючи те, що пеня - це похідне зобов`язання, яке залежить від основного, а основне зобов`язання нараховувалося відповідачу, як побутовому споживачу, тому для визначення розміру пені необхідно брати до уваги умови абз. 2 п. 4.5 Договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», якими передбачено пеню для побутового споживача в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 1 740,96 грн.

В апеляційній скарзі апелянт також заперечує проти стягнення із нього на користь відповідача 9 390, 00 грн витрат на правничу допомогу, оскільки вважає такі необґрунтованими. Однак із зазначеними доводами колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Пункт 12 ч. 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначає відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Частиною 1 стаття 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відзиві на позов ОСББ «На Залізничній» вказувало, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які будуть понесені ним у зв`язку із розглядом справи, становить 11 500,00 грн. Станом на момент подання відзиву в суді першої інстанції, відповідач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 6 500,00 грн., що є авансовим внеском за послуги на момент укладення Договору про надання правової допомоги.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.129 ГПК України).

Так, у клопотанні про стягнення витрат на правничу допомогу відповідач просив стягнути суму 10 000,00 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу відповідач подав до суду:

1) копію Договору про надання правової допомоги №2/24 від 03.06.2024, додатку №1 до цього договору, а також Додаткової угоди №1, якою внесено зміни до Договору №2/24 та додатка до нього.

Відповідно до пункту 1.1 Договору №2/24 відповідач (клієнт) доручає, а адвокат Кабаль А.І. (адвокат) бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а також додатками до нього, а клієнт бере на себе зобов`язання сплатити адвокату гонорар за надані послуги.

Адвокат надає правову допомогу у вигляді:

- ознайомлення з матеріалами справи, надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, у тому числі усних, аналіз чинного законодавства та актуальної судової практики в розрізі предмета спору, складання листів, заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню, у разі порушення, з усіх питань у справі №914/1568/24;

- представництва та захисту інтересів клієнта у Господарському суді Львівської області у справі №914/1568/24 (пункт 1.3 Договору №2/24).

Згідно із пунктами 4.1, 5.1 Договору №2/24 оплата гонорару адвоката, його розмір та порядок оплати здійснюється за домовленістю із клієнтом та визначається у додатку №1. Факт надання послуг підтверджується актом приймання-передачі.

Згідно із пунктом 1.2 Додатку №1 до Договору №2/24 вартість викладеної вище правової допомоги становить 10 000,00 грн.

2) копії Актів приймання-передачі наданих послуг №1 від 06.09.2024 та №2 від 13.11.2024, згідно із якими адвокат надала відповідачу такі послуги на загальну суму 10 000,00 грн.:

- ознайомлення з позовною заявою і додатками до неї, визначення заходів і способів захисту інтересів клієнта під час розгляду справи №914/1568/24, підготовка і подання відзиву на позов (4 000,00 грн.);

- підготовка до судових засідань 05.09.2024, 30.09.2024, 14.10.2024, 07.11.2024 і представництво інтересів клієнта у таких засіданнях (4 000,00 грн.);

- ознайомлення із відповіддю на відзив, підготовка і подання заперечення на відповідь на відзив у справі №914/1568/24 (2 000,00 грн.).

3) копії платіжних інструкцій №2318 від 24.06.2024 та №2401 від 13.11.2024.

У матеріалах справи наявні також копія Ордеру серії ВС №1306797 від 05.09.2024, виданого адвокатці Кабаль А.І., яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт надання відповідачу професійної правничої допомоги адвокаткою Кабаль А.І..

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Щодо заперечень апелянта про те, що правовідносини у цій справі не є складними і не потребують спеціальних знань, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

При визначенні суми відшкодування витрат, суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

Враховуючи викладене,. Крім того, правомірність відшкодування таких витрат підтверджена усталеною судовою практикою, зокрема постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від моменту їх фактичної оплати.

Проаналізувавши вказані акти з описом наданих послуг, беручи до уваги умови договору про надання правової допомоги, що відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір судових витрат в сумі 10 000, 00 грн доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності, а також є співмірним з характером, обсягом і складністю виконаних адвокатом робіт.

Разом з тим, п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткову відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача, суд першої інстанції правомірно стягнув із позивача на користь відповідача 9 390,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому рішення суду в оскаржувані частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275 , 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 у справі №914/1568/24 в оскаржуваній частині без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК